ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 522, 2018-01-16 09:00

ניסן סלומינסקי: רבותיי, בוקר טוב.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש שקט.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, חבל על הזמן.

ניסן סלומינסקי: בוקר טוב לחבריי חברי הכנסת, בוקר טוב למתמחים, בוקר טוב לנציגי הגופים שהגיעו, בוקר טוב ללשכת עורכי הדין ואנשיו, בוקר טוב לאילן בומבך.

ניסן סלומינסקי: בקיצור, לכולם בוקר טוב.

ניסן סלומינסקי: אורן ואפי, תתחבקו אחרי הישיבה.

ניסן סלומינסקי: זה לא חוכמה עכשיו.

ניסן סלומינסקי: נראה אחרי הישיבה שתתחבקו.

אורן אסף חזן: מותר להיות חלוקים, ועדיין לאהוב אחד את השני.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש, רק בכללי המקום.

ניסן סלומינסקי: ידידי עם החולצה הלבנה, אני מבקש - מכללי המקום.

ניסן סלומינסקי: הנוהג שלנו הוא שיתחילו לדבר חברי הכנסת שהגישו את ההצעות לדיון מהיר, אחר כך חברי הכנסת האחרים.

ניסן סלומינסקי: אני אשתדל לתת לכמה שנספיק מצד המתמחים.

ניסן סלומינסקי: אחר כך אשאיר זמן לאנשי הלשכה לתת תשובה.

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה להסביר כדי שלא יהיו הפתעות.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נוהגים שמי שמדבר זה רק מי שקיבל רשות לדבר.

ניסן סלומינסקי: כשהוא קיבל רשות, אנחנו נשמור על זכותו לדבר ושאף אחד לא יפריע.

ניסן סלומינסקי: ידידי, אני מדבר.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש שאנשים לא יסתובבו.

ניסן סלומינסקי: מי שיסתובב, נבקש ממנו שייצא החוצה ויסתובב שם כי זה רק מפריע.

ניסן סלומינסקי: בוודאי שלא להסתובב ושכל אחד יחלק ניירות.

ניסן סלומינסקי: אני מאוד מבקש שלא יהיו התפרצויות ודברים כאלה שייקחו את הזמן ולא יועילו כלום כי אז אף אחד לא שומע שום דבר.

ניסן סלומינסקי: זה לא מועיל כלום ולא מקדם.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה עכשיו לפתוח את הישיבה באמת.

ניסן סלומינסקי: ידידי, אתה עם החולצה הלבנה, כבר אני פעם שנייה.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע את שמך.

<קריאה: יולי, נעים מאוד.

ניסן סלומינסקי: יולי, נעים מאוד.

ניסן סלומינסקי: כנראה שלא שמעת אותי מרוב שאתה עסוק.

ניסן סלומינסקי: אין בוועדה הזו שאתה קם ומסתובב ומחלק.

ניסן סלומינסקי: לא רק אתה, כל אחד אחר.

ניסן סלומינסקי: נגמר הסיפור, זה מפריע לכולם.

ניסן סלומינסקי: זה לא מקובל בוועדה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה שני דברים לומר: ראשית, למרות שאנחנו יושבים פה והזמנו את כולם, כל מי שיכול היה להיכנס לפה, אני רק רוצה שנדע את המסגרות.

ניסן סלומינסקי: הדבר הזה הוא לא בסמכותה של ועדת חוקה.

ניסן סלומינסקי: היו דברים שבסמכותנו ויכולנו לדון ולקבל החלטות.

ניסן סלומינסקי: הדבר הזה הוא לא בסמכותנו.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, כן כינסתי את הציבור כי אני חושב שזה יכול להיות מפגש טוב בין המתמחים ללשכה כדי שיהיה דו שיח פורה, כשבסופו של דבר יכול להיות שזה גם יניב פירות - זו המטרה.

ניסן סלומינסקי: לכן, אני מבקש שמי שידבר, ראשית, ידבר קצר.

ניסן סלומינסקי: אני גם מבקש מחבריי חברי הכנסת לדבר קצר.

ניסן סלומינסקי: ככל שחברי הכנסת יאריכו זה יהיה על חשבון זה שפחות מתמחים יוכלו לדבר בהמשך.

ניסן סלומינסקי: לכן, אני מבקש מכולם לקצר.

ניסן סלומינסקי: לחברי הכנסת לא אשים שעון, אחר כך ננסה לצמצם כל אחד מהמתמחים לשלוש דקות, כך שכל אחד שיקבל זכות דיבור יחשוב איך לתמצת את כל הדברים שהוא רוצה להגיד בשלוש דקות.

ניסן סלומינסקי: כמו כן, להשתדל שאחד לא יחזור על דברי השני, אחרת לא עשינו כלום.

ניסן סלומינסקי: שוב, אני מקווה שיהיה לנו דיון פורה, מועיל ורגוע.

ניסן סלומינסקי: ראשון המדברים מבחינת חברי הכנסת שהגישו הוא חבר הכנסת ג'בארין יוסף.

ניסן סלומינסקי: שוב, אני לא שם שעון אבל תשתדלו לקצר כי אני רוצה שנוכל לשמוע כמה שיותר מתמחים.

יוסף ג'בארין: תודה לכבוד היושב-ראש, בוקר טוב לכולם.

יוסף ג'בארין: אני רוצה גם לקוות שאחרי הדיון הוא יישאר טוב עם וחדשות טובות לציבור הנבחנים שביקשו את הדיון הזה.

יוסף ג'בארין: מאז הבחינה קיבלתי הרבה פניות מסטודנטים כמעט מכל הקשת החברתית, האתנית והפוליטית, בעקבות המבחן.

יוסף ג'בארין: כעורך דין לשעבר, וכמרצה למשפטים עד לכהונתי בכנסת, אחרי שהקשבתי קשב רב להרבה מהפניות הללו הרגשתי שבאמת יש כאן נושא ששווה להעלות אותו לדיון בוועדת החוקה, ללבן אותו ולהתעמק בו.

יוסף ג'בארין: הרגשתי שהיה כאן קיפוח מנת חלקם של הנבחנים.

יוסף ג'בארין: אנחנו נשאיר מספיק זמן לנבחנים שיפרטו את הנושאים ששמעתי אותם.

יוסף ג'בארין: אבל אני כבר פותח ואומר שזה לא שיעור הנכשלים הגבוה, וכאן אני מדגיש את הנקודה הזו, זה אוסף של דברים, אפי, שהתאחדו בבחינה האחרונה שלדעתי מחייבים תגובה שתטיב עם ציבור הנבחנים, גם בהתחשב בשיעור הנכשלים הגבוה מאוד שהוא אולי שיא.

יוסף ג'בארין: נכון, אני לא טועה.

יוסף ג'בארין: לא היה שיעור נמוך כזה - זה דבר אחד.

יוסף ג'בארין: שנית, העובדה שמדובר במתכונת חדשה שבפעם הראשונה עושים אותה לפחות בכל מה שקשור לחלק של הניסוח.

יוסף ג'בארין: שלישית, לדרישות שהיו בתוך הבחינה.

יוסף ג'בארין: למשל, הדרישה של ציון מינימלי בחלק הניסוח שיכול להכשיל את כל הבחינה גם אם עברו על 65.

יוסף ג'בארין: רביעית, גם הנושא של סף ההצלחה שזה 65, להבדיל מהרבה תחומים אחרים שזה לפעמים 60 ואולי 55.

יוסף ג'בארין: נושא נוסף שעלה הוא עד כמה באמת החלק של הניסוח היה אנונימי, מסמכים שראינו שהצביעו על תיקוני ציונים, חוות דעת שהוגשו על ידי מומחים בתחום הזה שהצביעו שהבחינה לא היתה סבירה גם בחלק המהותי בכל מה שקשור לאיזון שצריך להיות בין רמת הקושי לבין הזמן שניתן לנבחנים.

יוסף ג'בארין: לכל זה מצטרפת העובדה של השנים האחרונות שאנחנו שומעים מהנהגת לשכת עורכי הדין שכן, יש כנראה מגמה לצמצם את מספר עורכי הדין שעוסקים במקצוע.

יוסף ג'בארין: גם אם היעד הזה יכול להיות לגיטימי של אולי פיקוח, אני חושב שהפגיעה בנבחנים זה לא יעד לגיטימי.

יוסף ג'בארין: יש הרבה דרכים אחרות איך להגיע לסוגיה הזו.

יוסף ג'בארין: אגב, בסוגיה של הכשרת מורים, למשל, בחברה הערבית אני יודע על יותר מ-10,000 מורים היום שהם מובטלים.

יוסף ג'בארין: האם מישהו חשב שצריך להכשיל אותם בבחינות בסוף התואר?

יוסף ג'בארין: אין הצעה כזו.

יוסף ג'בארין: לכן, אני אומר שהצטברות הנסיבות הללו- והיא לא הצטברות קשה, היא מציגה תמונה מאוד מורכבת - מחייבת, לדעתי, גם את לשכת עורכי הדין להתייחס באופן מעמיק לנושאים שעלו ולהתייחס באופן חיובי לדרישות שהיום הנבחנים או הסטודנטים מעלים, גם בהקשר לפקטור, גם בהקשר לסוגיה של להנמיך את סף ההצלחה מ-65 שיהיה 60, וגם לבטל את אותו מכשול שהיה גם בחלק הניסוח, שלא יהיה קריטריון של ציון מינימלי כדי להצליח, ובכלל להקשיב למצוקה של ציבור הנבחנים.

יוסף ג'בארין: אסיים ואומר שני דברים: קודם כל, אני רוצה לשלוח ברכות לנבחנים שבאמת הפגינו אקט של אזרחות מעולה, הפגינו אכפתיות, אחדות, הגיעו לכנסת, נפגשו עם אנשים.

יוסף ג'בארין: אין שיעור יותר טוב מזה באיך אפשר לחולל שינוי ולדאוג לציבור.

יוסף ג'בארין: הערה אחרונה - אפי, להצליח ללכד את הקשת הפוליטית בכנסת ברמה כזו, זה כבר לא ראיתי בכנסת.

ענת ברקו: אנחנו ביחד.

יוסף ג'בארין: זה כבר לא ראיתי בכנסת, גם ברשימה המשותפת, גם מהקואליציה, בליכוד, הבית היהודי, ישראל ביתנו, מפלגות חרדיות.

אורן אסף חזן: אני לא איתם עדיין, לא משנה הנושא.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שהאחדות הזו בקשת הפוליטית באמת תביא לתוצאות.

יוסף ג'בארין: אני אודה מראש להנהגת לשכת עורכי הדין באמת לקחת בכובד ראש את הטיעונים ואת העמדות שתשמעו היום.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: אני שוב מבקש מחבריי לנסות ולצמצם כי אני רוצה לתת לכמה שיותר מתמחים.

ניסן סלומינסקי: חברת הכנסת רויטל סויד, ואחריה עיסאווי פריג'.

רויטל סויד: בוקר טוב לכולם.

רויטל סויד: חיכינו לדיון הזה היום, חיכינו לראות את תוצאות הבחינות.

רויטל סויד: אני חושבת שחשוב שאנחנו מתכנסים כי זה גם הגיע בעקבות הרבה מאוד דיונים בוועדת החוקה כשישבנו על החוק עצמו ועל שינוי מבנה הבחינה.

רויטל סויד: אם יש תקופה שאני זוכרת בחיי כתקופה בהחלט בהחלט מורכבת, אני לא רוצה להגיד את המילה "חשוכה", זה תקופה של לימודים לבחינה של לשכת עורכי הדין.

רויטל סויד: כל אחד מעורכי הדין, וגם מהמתמחים, יודע מה זה להסתגר בבית לפחות לחודשיים, לשבת ללמוד, להתנתק מהעולם החיצון ולשנן את החומר שאחר כך לצערי הרב יותר ממחצית ממנו אתה לא זוכר.

רויטל סויד: לכן, שינוי מבנה הבחינה היה דבר מאוד מתבקש.

רויטל סויד: זה היה דבר שהיה מחויב מציאות, וזה באמת היה הרעיון.

רויטל סויד: אבל צריך לראות אם למוצר הזה באמת התפללנו.

רויטל סויד: כי מצד אחד, לקחת מבחן שכל הרעיון בו הוא לדעת את הדברים הפרוצדורליים, שינוי של חוקים, ולא יותר מזה, הראה שזה לא בהכרח מביא למעבר של עורכי דין או ליצירת עורכי דין טובים יותר.

רויטל סויד: היה צורך לבחון גם את הדין המהותי וגם את ההבנה.

רויטל סויד: פה אנחנו צריכים לראות מה קרה בבחינה הזו שזו פעם ראשונה שאנחנו התמודדנו איתה.

רויטל סויד: אני מחלקת את הדיון כאן עכשיו לשני חלקים: האחד, צופה פני עתיד - מה ייעשה עם הבחינות הבאות, כי אין ספק שצריך לעשות הפקת לקחים מאוד מהותית לבחינות הבאות.

רויטל סויד: זה הגיוני וסביר כי זו פעם ראשונה שיש מתכונת בחינה כזו וצריך להבין מה קרה פה.

רויטל סויד: השני, מה עושים עם הבחינה הזו שבה יש 66% שנכשלו ורק 34% מ-2,500 נבחנים עברו את הבחינה, שזה לכל הדעות רף מאוד מאוד קשה להכלה.

<אביגדור רפאלי: סליחה, את הבן אדם הזה נוציא החוצה, ברשותך.

עיסאווי פריג': אביגדור, למה אתה מוציא אותו החוצה?

<קריאות: אחד מהנציגים של המתמחים.

<קריאות: בואו ניתן לו הזדמנות שנייה.

ניסן סלומינסקי: אביגדור, עיסאווי, בסדר.

ניסן סלומינסקי: בלי שאני אדע, אני נזפתי בו כבר פעמיים.

רויטל סויד: אני מחלקת את זה עכשיו לשני חלקים כי הדיון הזה חייב להתמקד גם במה שקורה איתכם, עם הנבחנים שנמצאים פה, אבל גם חייבת לצאת מפה אמירה לבחינות הבאות, אחרת אנחנו נמצא את עצמנו שוב ושוב כל בחינה מתכנסים ונפגשים, וזה הדבר האחרון שאנחנו רוצים שיקרה.

רויטל סויד: אליי הגיעו הרבה מאוד פניות.

רויטל סויד: יום למחרת כבר פנו אליי מתמחים וסיפרו על סיטואציה שחייבת להתקבל לה מענה פה: האחד, לחץ זמנים רב מאוד, את אותו משך זמן בחינה אבל עם תוספת של מעל 2,000 מילים למבחן, מה שלא אפשר לקרוא את השאלות.

רויטל סויד: צריך לראות איך קרה דבר כזה.

רויטל סויד: פער מאוד גדול בין החברות שהכינו את המתמחים והכשירו אותם ברמה מסוימת או בדמות מסוימת של מבחן שכך לכאורה הוא אמור להיות, בין היתר, גם של הלשכה, ובסופו של דבר המבחן היה שונה.

רויטל סויד: היה פער בין איך שהוכנו ואיך בפועל.

רויטל סויד: לפעמים במבחן הראשון נופלים בין הכיסאות.

רויטל סויד: קורה פה משהו וצריך לתת את הדעת על הזה, וצריך לזה פתרון.

רויטל סויד: אני חושבת שחלק מההתמודדות, חלק מהפתרון של המבחנים הפעם חייב להיות לפחות לפעם הזו ועם בחינה לפעם הבאה, בדיקת הנושא שליש מעבר בכל פרק, כי אם אנחנו מגיעים למצב שיש מי שהיה עובר את הבחינה ב-90 אלמלא חסם של השליש אז משהו פה לא בסדר.

רויטל סויד: אם הבחינה ידועה והיא חוזרת על עצמה ואין את גורם ההפתעה או אנחנו לא נמצאים עם מבחן שגם החברות שהכינו את המתמחים לא היו מודעות למבחנה הבחינה, ניחא.

רויטל סויד: אבל כשזה המצב, את נקודת השליש או את מחסום השליש - חייבים לבחון איך פותרים אותו.

רויטל סויד: לגבי העתיד - אפי, אני יודעת שאתה אמרת והתראיינת שאתה גם הולך להצביע על פער בין תוצאות של חלק מהמכללות או שתי מכללות והאוניברסיטאות לבין המתמחים שלמדו במכללות, ועל העובדה שחלק מהם זה מתמחים שחוזרים בפעם השלישית או השנייה או הרביעית גם לבחינה.

רויטל סויד: אנחנו חייבים להכניס לשיח הזה בכל מה שקשור למה שהוא צופה פני עתיד את המל"ג.

רויטל סויד: לא יכול להיות שיהיה פער כזה, אלא אם ניגשו אנשים שלמדו במכללות, סיימו בהצטיינות תארים בהנדסה, בכלכלה, באוניברסיטאות ואין ספק שהם אנשים מוכשרים מאוד, אז פתאום כשהם למדו במכללות הם לא הצליחו?

רויטל סויד: יכול להיות שיש פה משהו בחומר הלימוד, ולא ברמת האנשים שמגיעים, שלא מסונכרן עם הדרישות שצריכות להיות.

רויטל סויד: מכאן חייבים להכניס לשיח הזה, ואני אומרת את זה גם לך, ניסן, את המל"ג לישיבה בשולחן הזה כדי שיהיו באמת סטנדרטים.

רויטל סויד: אנשים משלמים במיטב כספם, לומדים את החומר שמלמדים אותם.

רויטל סויד: את התואר הקודם שלהם הם סיימו בהצטיינות באוניברסיטה, והנה פה הם לא עוברים את בחינות הלשכה - זה דבר אחד שצריך לעשות.

ניסן סלומינסקי: רויטל, תקצרי.

רויטל סויד: אני מקצרת, ניסן.

רויטל סויד: לנו יש אחריות פה בוועדת חוקה, גם אם לנו אין פה אמירה.

רויטל סויד: אנחנו לא סתם האכסניה של זה.

רויטל סויד: אנחנו חוקקנו את החוק, אנחנו רצינו לשפר.

רויטל סויד: אנחנו רצינו להביא למעבר אחר ואנחנו רצינו באמת להגיע למצב שבוחנים באופן מהותי איך אנשים עוברים ולא סתם משהו פרוצדורלי.

רויטל סויד: יש לנו גם את האחריות גם לפתור את הבעיה למתמחים עכשיו, אבל גם לא להגיע למצב שיהיו מתמחים כאלה בעתיד.

רויטל סויד: אחרת נתכנס פה בעוד כמה חודשים ועוד פעם ועוד פעם.

רויטל סויד: לכן, אנחנו חייבים לראות מה אנחנו עושים פה לפתרון לפעם הבאה כדי שלא נגיע למצב הזה.

רויטל סויד: זה חלק מהעניין.

רויטל סויד: לכן, אם אני מסתכלת על הפקת הלקחים הזו שהיא לבחינה הזו, צריך לבחון לפחות לבחינה הזו את נושא המעבר של השליש - זה דבר אחד.

רויטל סויד: לגבי הנושא הבא, ניסן, ועל זה חייבים לשבת עוד פעם - זה לגבי הכנסת המל"ג לכאן.

רויטל סויד: חייבים לאפשר לכולם לצאת לדרך עם אותה רמת לימוד ועם אותן הדרישות של המל"ג מכולם.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש שוב מחבריי.

ניסן סלומינסקי: אני מניח שכל אחד רוצה לדבר ולהיטיב באמת עם המתמחים, אבל י עשיתי חשבון שאם נמשיך בדרך הזו פשוט רק חברי הכנסת ידברו והזמן יעבור וכל המתמחים שבאו לפה ורוצים לדבר לא יוכלו לדבר.

ניסן סלומינסקי: אני לא חושב שזה יהיה מכובד וטוב.

ניסן סלומינסקי: לכן, לפני שאני אפעיל שעון אני מבקש מחבריי חברי הכנסת לא לעבור את החמש דקות.

ניסן סלומינסקי: תראו כבר מה השעה עכשיו ודיברו רק שני חברי כנסת.

ניסן סלומינסקי: עיסאווי, אתה עכשיו.

ניסן סלומינסקי: תנסה להצטמצם למרות באמת הידע הגדול שלך והכישרון העצום שלך בדיבור.

ניסן סלומינסקי: אחריך יהיה וקנין, ואם הוא לא נמצא אז חמד עמאר.

ניסן סלומינסקי: אחר כך נעבור לחברי הכנסת.

עיסאווי פריג': אני אשתדל פחות חמש דקות.

עיסאווי פריג': ניסן, למרות שקיימתם את הדיון בתשע בבוקר, אתה מצליח לראות את האולם הזה מלא במתמחים ובסטודנטים.

עיסאווי פריג': הדיון הזה היה צריך להתקיים בשעה אחרת ובאולם יותר גדול כדי לשמוע יותר סטודנטים ולשמוע יותר על הכאב בחוץ.

עיסאווי פריג': אני לא רוצה להיות אפי נווה ברגע הזה, אבל כל הכבוד לך.

עיסאווי פריג': אתה בא, יושב באמצע, מקשיב, ובאמת כל הכבוד.

עיסאווי פריג': אתה השחקן הראשי.

עיסאווי פריג': זה מאוד לא נעים שאני כמחוקק, ואנחנו כמחוקקים כאן, צריכים להגיע לרגע להגיד את דעתנו ולנסות כביכול להתערב מי צריך להיות עורך דין ולמי מגיע ולמי לא מגיע.

עיסאווי פריג': זה לא תפקידנו ואסור שנהיה שם - זה ברור.

עיסאווי פריג': אבל השטח זועק.

עיסאווי פריג': כשאני מסתכל על הנתונים, ואני יושב עם אנשים ושומע סיפורים מאלה שעברו ומאלה שלא עברו, אני מגיע למסקנה שיש משהו לא בסדר.

עיסאווי פריג': אפי, אתה דוגרי.

עיסאווי פריג': כשנבחרת ליושב-ראש לשכת עורכי הדין אמרת: אני הולך להילחם בהצפה.

עיסאווי פריג': זו היתה הסיסמא שלך, זה לא סוד.

עיסאווי פריג': זה גם לא סוד שאנחנו במדינת ישראל נמצאים באחוז עורכי הדין לאוכלוסייה מהגבוהים, אם לא הגבוה ביותר בעולם.

עיסאווי פריג': אני מודע לזה.

עיסאווי פריג': הצהרת, עצם העובדה שאתה מצהיר מלכתחילה, לפני שאתה נכנס לתפקיד: אני הולך להילחם בהצפה, אז אני כעורך דין או כסטודנט אשאל את עצמי אלף ואלף שאלות: למה הוא מתכוון?

עיסאווי פריג': מה עליי לעשות?

עיסאווי פריג': האם מכללות האשליות שנפתחות כל יום ראשון וחמישי, אין להן מענה?

עיסאווי פריג': מה עשית?

עיסאווי פריג': הלכת לסטודנטים כקורבן?

עיסאווי פריג': לא טיפלת בבעיה, במבנה של הבעיה מהיסוד.

עיסאווי פריג': הלכת לאיש המסכן שחסך עשרות אלפי שקלים לאורך כל השנים ושרוצה להגשים חלום להיות עורך דין.

עיסאווי פריג': הכי קל לתפוס אותו ולהפיל אותו?

אורן אסף חזן: למה אתה תוקף אותו אישית?

אורן אסף חזן: מה זה הדבר הזה?

אורן אסף חזן: גם לי יש ביקורת.

אורן אסף חזן: זה לא מתאים.

אורן אסף חזן: מה זה?

אורן אסף חזן: בוא תדבר לעניין.

אורן אסף חזן: זה הורס את הדיון אבל, בוא נתרכז במתמחים.

אורן אסף חזן: הוא לא במשפט.

אורן אסף חזן: מה זה הדבר הזה?

ניסן סלומינסקי: אורן, אני מבקש.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש, אל תתערב.

ניסן סלומינסקי: תהיה לך זכות דיבור.

ניסן סלומינסקי: אורן, אני מבקש.

ניסן סלומינסקי: אורן, אורן, אני לא רוצה.

ניסן סלומינסקי: פעם של- - -

עיסאווי פריג': אפי, אני לא תוקף אותך, שלא - - -

<אפי נווה: תרגיש חופשי, זה בסדר.

<קריאה: הוא אוהב את זה.

עיסאווי פריג': אבל ללכת על המתמחים המסכנים ולא לטפל בבעיה מהשורש?

עיסאווי פריג': זו השאלה שנשאלת.

עיסאווי פריג': אני רוצה תוכנית עבודה שהלשכה שמה לה על השולחן בכדי לטפל בבעיית ההצפה.

עיסאווי פריג': מהי תוכנית העבודה?

עיסאווי פריג': האם המל"ג לא צריך להיות כאן?

עיסאווי פריג': האם המכללות שנפתחות בימי שני וחמישי, קבלני תארים, לא צריכים להיות כאן?

עיסאווי פריג': אני שואל את השאלות האלה.

עיסאווי פריג': אפי, לא נקיים כאן דיון אקדמי.

עיסאווי פריג': אנחנו רוצים לעזור בכדי להוציא את האנשים האלה מהמצב שהם נקלעו אליו.

עיסאווי פריג': כשאני רואה 34% מעבר וכשאתה עובר אחורה לאורך כל השנים, זה אומר דרשני.

עיסאווי פריג': יש משהו, זה אומר דרשני.

עיסאווי פריג': ניגשו 2,550 סטודנטים, מתוכם ניגשו 450 ערבים.

עיסאווי פריג': זה מה שנודע לי - 450 סטודנטים ערבים.

<קריאה: אנחנו לא בודקים את - - -

עיסאווי פריג': אני מבקש, אני ביקשתי את הנתונים.

ניסן סלומינסקי: עיסאווי, כבר הגעת לחמש דקות.

ניסן סלומינסקי: אמרת שתקצר.

<קריאה: אבל זה לא פייר.

<קריאה: זה הזמן שאורן לקח לו.

אורן אסף חזן: הכול אני, אני תמיד אשם.

אורן אסף חזן: אני גם רצחתי את אלנבי, קנדי, ארלוזורוב.

אורן אסף חזן: סליחה, אני כבר מבולבל - - -

ניסן סלומינסקי: רבותיי, חבל על הזמן.

ניסן סלומינסקי: אנחנו צוחקים, וכל אחד שמתערב זה פחות מתמחה שיכול לדבר.

ניסן סלומינסקי: תסתכלו על זה כך.

עיסאווי פריג': אורן, הדיון הוא מאוד רציני.

עיסאווי פריג': אני מבקש, תן לי דקה.

עיסאווי פריג': תדבר מה שאתה רוצה, בסדר?

עיסאווי פריג': אני מסיים, חברים, ואומר, רויטל, קארין, כל חברי הכנסת, אנחנו כן יכולים להשפיע.

עיסאווי פריג': אנחנו לא נשפיע על התוצאות כי על פי כישרון של כל תלמיד ותלמיד.

עיסאווי פריג': אבל אנחנו כמחוקקים, כשותפים לרגולציה בכנסת, יכולים לשם השוואה להציע משפטן ועורך דין, שמי שמסיים יוכל לעסוק במתן - - -, ואפשר להגדיר את התפקיד שהוא יוכל, ועורך דין שיכול לייצג בבתי משפט.

עיסאווי פריג': יש אלף ואלף דרכים.

עיסאווי פריג': אפשר ללכת על סוגיית המגשרים.

עיסאווי פריג': יהיה לנו say.

עיסאווי פריג': אפי, חייבים להתאמץ ולחשוב מחוץ לקופסא.

עיסאווי פריג': החלומות שאתה רואה מסביב יכולים להיות אח או בן או שכן.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: יצחק וקנין - אם הוא לא נמצא אז חמד עמאר, ואחריו נתחיל עם חברי הכנסת שביקשו: אחמד טיבי, ברקו, מלכיאלי, לפי הסדר שביקשו.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש שוב שכל אחד יקצר.

חמד עמאר: אני מבטיח לך לקצר.

חמד עמאר: התור שלי עכשיו לדבר.

חמד עמאר: אני הגשתי דיון מהיר בנושא כי חשבתי שזה דיון מאוד מאוד חשוב.

חמד עמאר: אתה פתחת בזה שאין לוועדה סמכות בנושא, אבל אני אומר לך שזה אחד הדיונים החשובים שאנחנו מקיימים כאן.

חמד עמאר: בוא לא נשכח שהאנשים האלה למדו בין שלוש לארבע שנים, ואחרי זה הלכו ועשו התמחות יותר משנה וישבו ולמדו כמה חודשים.

חמד עמאר: לא נשכח שהם גם שילמו הרבה הרבה הרבה כסף.

חמד עמאר: כולנו יודעים כאן שהיום אפילו לא מקבלים כסף על ההתמחות.

חמד עמאר: לפעמים אותם מתמחים משלמים כסף לאותו עורך דין בשביל שהוא יקבל אותם.

חמד עמאר: אחרי כל זה אנחנו באים כאן ודנים ואומרים: אין לנו את הסמכות.

חמד עמאר: לא נשכח, יש כאן אנשים שיושבים כאן.

חמד עמאר: אתה מסתכל על אחוז האנשים שעברו את המבחנים - 34%, ובוא נסתכל על אותם אנשים שלא עברו ושיצטרכו לשבת עוד פעם ולהכין עצמם למבחנים הבאים.

חמד עמאר: לפי כל הסטטיסטיקה מי שלא עובר במבחן הראשון, הסיכוי שלו לעבור במבחן השני והשלישי הוא אפסי.

חמד עמאר: אתם יודעים את זה, וכולם יודעים כאן.

חמד עמאר: כשיש הצהרה ברורה, גם של שר המשפטים, גם של יושב-ראש לשכת עורכי הדין: אנחנו הולכים לצמצם את מספר עורכי הדין, מה יגידו אותם משכילים שהולכים ללמוד עכשיו?

חמד עמאר: מה יגידו אנשים שנמצאים עכשיו בשנה הראשונה או השנייה שלהם ללימודי המשפטים ורוצים להיות עורכי הדין בעתיד?

חמד עמאר: לא נשכח שיש חופש העיסוק במדינת ישראל, וכל מי שהחליט ללמוד עריכת דין רוצה להיות עורך דין.

חמד עמאר: מי שלמד משפטים והשקיע מהחיים שלו והלך לעשות התמחות, רוצה להיות עורך דין.

חמד עמאר: אני לא יכול לבוא כלשכת עורכי דין ולהחליט שרירותית שאני חוסם את המקצוע הזה בפני אנשים.

חמד עמאר: הזכיר חבר הכנסת ג'בארין שיש יותר מ-10,000 מורים ומורות במגזר הערבי שהם מובטלים.

חמד עמאר: מישהו יכול לחייב מישהו עכשיו ולהגיד לו: אל תלך ללמוד להיות מורה?

חמד עמאר: אתם אומרים עכשיו לאנשים: אל תלכו ללמוד משפטים.

חמד עמאר: כי תשקיעו שלוש-ארבע שנים מהחיים שלכם, תשלמו אפילו יותר מ-100,000 שקל במכללות - - -

<קריאה: 170.

חמד עמאר: 170 - אני שומע.

חמד עמאר: יש אנשים שמשקיעים את כל הכסף שאספו בחיים שלהם, יש הורים ששמים את כל הכסף לילדים שלהם, ואחרי זה באים ואומרים להם: אנחנו הבוסים ואנחנו עכשיו החלטנו שאנחנו מכניסים במקצוע הזה 30%-40% כל שנה, יותר לא נכניס.

חמד עמאר: אנחנו נקבע.

חמד עמאר: הרי כשלומדים באוניברסיטאות או במכללות, המבחן צריך להיות תואם לדברים שלמדו ולמקצוע שהם הולכים לעסוק בו.

חמד עמאר: אבל לא יכול להיות שמבחן, ולפי התוצאות, בכלל לא קשור.

חמד עמאר: ואם אנחנו אומרים שפרופסורים לא מצליחים לעבור את המבחן בזמן שהקציתם, סימן שהלכנו למגמה ברורה להכשיל את האנשים.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, אנחנו כאן ועדת החוקה, אנחנו הכנסת, אנחנו הריבון, אנחנו המחוקק.

חמד עמאר: גם לנו צריכה להיות אמירה כאן, וגם אמירה ברורה ללשכת עורכי הדין, למשרד המשפטים ולשרת המשפטים, לכל אחד ואחד שנוגע בדבר: לא נאפשר דבר כזה שבמדינת ישראל לא יהיה חופש עיסוק, ושלאותם אנשים שרוצים ללמוד עריכת דין ומשפטים, ושלכל אותם אלה שרוצים להשקיע מהחיים, לא תהיה אפשרות להיות עורך דין בסופו של דבר.

חמד עמאר: תודה רבה, לא אאריך.

חמד עמאר: דיברתי פחות מהזמן.

חמד עמאר: (מחיאות כפיים)

ניסן סלומינסקי: דיברת חמש דקות בדיוק.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש, פעם אחרונה שאנשים ימחאו כף.

ניסן סלומינסקי: זה לא נהוג כאן.

ניסן סלומינסקי: אל תמחאו כף.

ניסן סלומינסקי: ראשית, זה לוקח זמן.

ניסן סלומינסקי: שנית, זה לא מכובד.

ניסן סלומינסקי: לחלק ימחאו כף ולחלק לא.

ניסן סלומינסקי: זו לא הדרך.

ניסן סלומינסקי: אל תמחאו כף ושלא תהיה כאן הצגה.

ניסן סלומינסקי: תנו לכל אחד להגיד את מה שבליבו באמת.

ניסן סלומינסקי: מכיוון שהמבקשים תמו אז אני עובר לחברי הכנסת.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש שוב מכל אחד לקצר, לקצר.

ניסן סלומינסקי: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: יש הרבה נושאים שבדרך כלל חברי כנסת מוצפים בבקשות בעניינם, וזה אחד הנושאים.

אחמד טיבי: אין כמעט חבר כנסת שלא קיבל פניות ישירות, נרגשות, של אנשים עם כבוד עצמי גבוה, אבל פגוע.

אחמד טיבי: מדובר באנשים שהתקבלו כדין למוסדות להשכלה גבוהה כשהם הכריעו שהם רוצים ללמוד משפטים, ומישהו החליט תוך כדי המשחק לשנות את כללי המשחק.

אחמד טיבי: זה לא מקובל בשום מקום.

אחמד טיבי: מה זאת אומרת?

אחמד טיבי: אנשים השקיעו ממיטב כספם.

אחמד טיבי: למשל, אנחנו יודעים שבמכללות שכר הלימוד הוא אסטרונומי, אולי יותר מ - 30,000- 35,000 שקל.

אחמד טיבי: הם משקיעים את כל הונם, את הכספים של המשפחה, אנשים עובדים.

אחמד טיבי: אנשים מתקבלים והם לומדים, מתכוננים לבחינה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: כל אחד מאיתנו מכיר מקרים אישיים של סטודנטים טובים שסיימו את התיכון בהצטיינות או שלמדו תואר ואחר כך עברו הרבה מעבר לממוצע, ובסופו של דבר הם נתקלים בבחינה, והפעם מה שקרוי פיילוט, אפי, שלעבור אותה זה לעבור אותה כנגד כל הסיכויים.

אחמד טיבי: לכן, שיעור המעבר הפעם היה 34% בלבד, בלבד.

אחמד טיבי: אומרים שזה שיעור המעבר הנמוך ביותר אי פעם שהיה.

אחמד טיבי: האם זה מחייב להדליק נורה אדומה?

אחמד טיבי: לכן חבריי: יוסף, רויטל, עיסאווי, חמד, הגישו הצעה, ואני מודה להם, כי הוצפנו בפניות.

אחמד טיבי: זו הצפה חיובית, שלא כמו הגישה של ההצפה שהלשכה הכריזה עליה.

אחמד טיבי: האמת היא שיש גם טענות לגבי הבחינה עצמה, השיטה, הזמן הרב שהלחיץ, שמלחיץ כל אדם סביר גם אם הוא מוכשר.

אחמד טיבי: נשמעו טענות, ואולי נשמע בהמשך מלשכת עורכי דין, לגבי מחיקות, לגבי הטפסים.

אחמד טיבי: כך לגבי שמות גלויים בטפסים.

אחמד טיבי: למשל, ברפואה אין שמות גלויים.

ענת ברקו: באף מבחן, באף מקצוע.

אחמד טיבי: אני מדבר על המקצוע שממנו אני באתי.

אחמד טיבי: רק בבחינת בגרות אין, יש רק תעודות זהות.

אחמד טיבי: השאלה - למה?

אחמד טיבי: השאלה הנוספת, רבותיי בלשכה ורבותיי הנוכחים, האם אחרי המועד הבא של הבחינה נתכנס שנית ונעלה כאן את אותן טענות - זו השאלה החשובה ביותר.

אחמד טיבי: אנחנו כאן חייבים כמחוקקים להבטיח שזה לא יקרה.

אחמד טיבי: כי אני רואה את הפרוטוקולים של הישיבות הקודמות, שום דבר לא יושם.

אחמד טיבי: שיעור ההצלחה המתגלגל מטה מקומם.

אחמד טיבי: אומרים לי: יש הבדל ברמה בין האוניברסיטאות לבין המכללות.

אחמד טיבי: ראשית, זה נכון.

אחמד טיבי: אבל אני מכיר אנשים מהמכללות.

אחמד טיבי: אני מכיר אישית ארבע-חמש סטודנטיות שסיימו באונו והתקבלו לתואר שני בברקלי, בפרינסטון,ב .

אחמד טיבי: London School of Economics הם מוכשרים.

אחמד טיבי: אז למה לפגוע באפשרות של האנשים האלה להתקדם?

אחמד טיבי: ראשית, לעבור את הבחינה.

אחמד טיבי: לא להקל בבחינה.

אחמד טיבי: אף אחד מהמחוקקים לא ביקש לעשות בחינה קלה.

אחמד טיבי: אני גם בעד שהרופאים שעוברים את הבחינה יהיו רופאים טובים, שעורכי הדין יהיו עורכי דין טובים, שבוגרי החשבונאות יהיו חשבונאים טובים.

אחמד טיבי: אפרופו, חשבונאות - הפקטור שהם עשו רק לפני כמה חודשים העלה את שיעור ההצלחה ל-83%.

אחמד טיבי: מה שטוב לחשבונאות לא טוב למשפטים?

אחמד טיבי: ולכן, אנחנו זועקים מגרונם של האנשים האלה שהגיעו לכאן ואלה שצופים בנו, ואלה אלפים שנבחנו.

אחמד טיבי: אבל אלפים שנמצאים כעת באוניברסיטאות ובמכללות שרוצים ללמוד ולדעת שהתוצאה הסופית של הלמידה היא התוצאה הטבעית - לעבור, להצליח, אלא אם יש כוונה לסנן.

אחמד טיבי: כלומר, באמצעות המבחן לדלל את מספר עורכי הדין.

אחמד טיבי: האם זו הכוונה?

אחמד טיבי: אנחנו רוצים לשמוע.

אחמד טיבי: כי אפשר לטפל, וחברי עיסאווי הצביע על זה, בבעיית ההצפה בהתחלה, בשורש, לא כשיש תלמידים שסיימו את שנות הלימודים והשקיעו מאמץ וכסף, למדו חזק, ובסוף מישהו מכשיל אותם כנראה בצורה מכוונת.

אחמד טיבי: לכאורה בצורה מכוונת, אנחנו במשפטים עכשיו.

אחמד טיבי: על פניו זה לא בסדר.

אחמד טיבי: לכן, אני חוזר, ובזה אני אסיים, אדוני היושב-ראש, אני רוצה תשובה בשם אלה שעדיין לומדים, אפי, האם בבחינה הבאה נתכנס כאן שוב עם אותן שאלות?

אחמד טיבי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: אני מצמצם את הזמן של הח"כים לשלוש דקות.

ניסן סלומינסקי: יש לי עשרה ח"כים, ותעשו את החשבון.

ניסן סלומינסקי: למתמחים לא יהיה זמן.

ניסן סלומינסקי: לכן, אני מבקש.

ניסן סלומינסקי: חברת הכנסת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, יושב-ראש לשכת עורכי הדין, אני לא מסכימה עם זה שהדיון הזה הוא עוד דיון.

ענת ברקו: הוא לא יהיה עוד דיון כי אנחנו לא מתכוונים להרפות.

ענת ברקו: אין לנו שום כוונה להרפות.

ענת ברקו: היינו בסרט הזה גם בפעם הקודמת, והיו לי שיחות עם יושב-ראש לשכת עורכי הדין ועם שרת המשפטים גם קודם לכן, ובעיקר עכשיו לאחר המבחן הזה שהייתי נותנת ציון נכשל למי שחיבר אותו.

ענת ברקו: אדוני יושב-ראש לשכת עורכי הדין, אני מאמינה שאם אנחנו מחזירים את עצמנו לימי צעירותנו, אתה חושב על המאמץ, על שנות העבודה, על התקוות לגבי העבודה כדי לממן את הלימודים, על המשפחה שתולה תקוות, על הרצון להשתכר ולהגיע למקצוע.

ענת ברקו: אני לא חושבת שלמישהו היה בראש שיש כאן איזה גילדה סגורה, מועדון סגור, קלאב כזה רק לחברים, וזהו זה.

ענת ברקו: זה לא המצב.

ענת ברקו: לכן אני אומרת לכם, אנחנו לא נרפה.

ענת ברקו: אתם לא תראו כאן בשום דיונים בכנסת קואליציה ואופוזיציה מחוברים באופן כזה חוצה מפלגות, וכולנו אומרים את אותם דברים.

ענת ברקו: אגב, זה לא קורה הרבה.

ענת ברקו: אני לא רוצה לחזור על הדברים כי אני חושבת שגם הסקירה שנתן חברי חבר הכנסת ד"ר ג'בארין גם כמשפטן היתה דבר דבור על אופניו.

ענת ברקו: אני רק מסכמת ואומרת, ציון מעבר 60 מקובל בכל מקום - יכול להיות.

ענת ברקו: לא אומרת 56, 60.

ענת ברקו: פקטור כפי שנתנו בלשכת רואי החשבון לתת.

ענת ברקו: זה היה מקובל.

ענת ברקו: דיברנו עם נשיא לשכת רואי החשבון שהיה באחד הדיונים בוועדת חוקה.

ענת ברקו: הם קיבלו את זה.

ענת ברקו: לפחות 15 נקודות פקטור.

ענת ברקו: ההשקעה של 15 שנה לא תרד לטמיון, אנחנו לא מתכוונים לוותר.

ענת ברקו: אני חושבת שהנזק שהבחינה הזו כשהיושבים כאן באו אחרי מסלול של התמחות שגם עליה הם עבדו, וסיפר חבר הכנסת חמד עמאר, ויש כאלה גם ששילמו.

ענת ברקו: אני לא משפטנית, אבל יש כאן שמכירים את העניין מקרוב.

ענת ברקו: אני רואה, אני מלווה אנשים.

ענת ברקו: הצפה של פניות שלא היתה כדוגמתה, תסכול, כאב, תחושה של נבגדות.

ענת ברקו: מי שרוצה באמת לא לסדר לחברים שלו עבודה בכל מיני מכללות, לכל מיני פרופסורים למשפטים מכובדים, שזה יפה, אני שמחה שהסטודנטים לומדים מהם.

ענת ברקו: אבל לא לשים בקצה התהליך את הסינון, צריך לשים אותו במקום אחר.

ענת ברקו: צריך להגיד כאן שלא כולם הולכים להיות עורכי דין.

ענת ברקו: יש הרבה מאוד אנשים שזו השכלה משלימה, שהם לוקחים את המקצוע הזה כמקצוע נוסף לעסקים ולכל מיני עיסוקים.

ענת ברקו: אני קיבלתי לפני יומיים טלפון מתת-אלוף בצבא שקיבל 97 במדעי המחשב, בוגר מדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב, והוא לא עבר את המבחן.

ענת ברקו: הוא אומר: אני מתבייש להגיד, אבל לא עברתי את המבחן.

ענת ברקו: חבר'ה, אם המבחן לא בודק ידע והוא רק שומר על גילדה סגורה, משהו כאן לא בסדר, משהו רקוב בממלכת דנמרק, ובזה צריך לטפל.

ענת ברקו: אני סומכת על יושב-ראש הלשכה.

ענת ברקו: אפי, זה לא ייגמר בדיון הזה.

ענת ברקו: אני סומכת עליך כי אנחנו כבר דיברנו על זה לא פעם שלא צריך להגיע להליכים משפטיים נגד לשכת עורכי הדין כי יש בזה גם משהו לא מכבד.

ענת ברקו: הם אמורים להשתייך, אתם אמורים להיות הרוח הגבית, התמיכה המקצועית שלהם.

ענת ברקו: אנחנו צריכים ללכת ביחד למצוא את הדרך להעביר כמה שיותר סטודנטים את המבחן הזה, ולהפיק לקחים גם להבא.

ענת ברקו: תודה רבה.

ענת ברקו: (מחיאות כפיים)

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, ביקשתי בלי מחיאות כפיים.

ניסן סלומינסקי: נעבור לדרור טרופה, שלוש דקות.

ניסן סלומינסקי: דבר כאילו הצלחת בבחינות.

ניסן סלומינסקי: אחריו חבר הכנסת מלכיאלי.

<דרור טרופה: קודם כל בוקר טוב לכולם.

<דרור טרופה: אמרת שלוש דקות, אדוני היושב-ראש.

<דרור טרופה: זמן של שלוש דקות קצת זורק אותי קצת למקומות אפלים, ואנסה אפילו בפחות.

<דרור טרופה: שמי דרור טרופה ואני בוגר תואר כפול מאוניברסיטת תל אביב במשפטים וכלכלה.

<דרור טרופה: את תקופת ההתמחות שלי עשיתי במשרד - - - שהוא משרד מוביל וגדול בארץ במגזר הפרטי.

<דרור טרופה: שם הייתי מתמחה אישי של ראש המשרד.

<דרור טרופה: באופן קצת יותר רחב התקבלתי לתקופת ההתמחות לשמונה מתוך עשרת המשרדים הגדולים בארץ.

<דרור טרופה: במקביל, אני מנהל בהתנדבות מחלקה בעמותה שמעניקה סיוע משפטי למיעוטי יכולת בחמש השנים האחרונות, עמותת "הל"ב".

<דרור טרופה: נבחנתי לראשונה במועד האחרון.

<דרור טרופה: כפי שתיארו לפניי פה בצורה מאוד מאוד יפה, זו היתה מתכונת חדשה שלוותה בפגמים רבים.

<דרור טרופה: אני לא מתכוון למנות אותם בשביל להשאיר זמן לחבריי, הרשימה ארוכה.

<דרור טרופה: אני נמצא כאן היום מכיוון שאותה מתכונת חדשה שביקשה באופן תיאורטי לבחון הבנה ויכולת יישום, בדקה למעשה יכולת קריאה מהירה, יכולת לפעול תחת מסגרת זמנים מאוד לוחצת ואולי לא ריאלית.

<דרור טרופה: אני נמצא כאן היום בגלל שאותה מתכונת חדשה שבאופן תיאורטי ביקשה לבחון ידע עסקה בנושאים או עסקה בפסיקה שלא נלמדה מעולם, לפחות חלקה הארי לא נלמד מעולם, במוסדות הלימוד, לא באוניברסיטה תל אביב ולא במוסדות הלימוד האחרים.

<דרור טרופה: זה משהו שנבדק, זה לא משהו שאני שולף מהשרוול.

קארין אלהרר: מה זאת אומרת "פסיקה שלא נלמדה"?

<דרור טרופה: כ-50% מהשאלות בבחינה, 12 שאלות פסיקה היו בבחינה עצמה.

<דרור טרופה: בהערת אגב אני אגיד שבבחינה, לדוגמה, היתה רק שאלה אחת שעסקה בנושא ליבתי שמוכר לכל.

<דרור טרופה: בבחינת האמת 12 שאלות פסיקה שכמחצית מהן לא נגעו בנושאים ליבתיים.

<דרור טרופה: כשאני אומר נושאים ליבתיים אני מתכוון לנושאים שנלמדו במוסדות הלימוד.

<דרור טרופה: כלומר, שהיו חלק מהסילבוס התקני של מוסדות הלימוד.

<דרור טרופה: אם הולכים עכשיו לפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, יש סילבוס לימוד שבו יש את פסקי הדין המרכזיים שכמובן מנחים, ואני חושב שנבחנו בקפידה, אני רוצה להאמין שנבחנו בקפידה ונבחרו בקפידה, בשביל לשרת ידע של משפטן.

<דרור טרופה: פשוט איזה ידע?

<דרור טרופה: אנחנו מחפשים פה אזוטריה?

קארין אלהרר: לא הבנתי.

קארין אלהרר: הפסיקה שנשאלתם עליה היא פסיקה עדכנית יותר ממה שהיה?

קארין אלהרר: אני למדתי משפטים, אני יודעת מה יש בסילבוס.

קארין אלהרר: אני רק רוצה לדעת אם זה היה משהו עדכני?

קארין אלהרר: האם זה לא היה קשור בכלל?

קארין אלהרר: אני לא מבינה.

קארין אלהרר: הרי ברור שאי אפשר אף פעם, אני לא רואה דרך שאפשר, לקרוא את כל פסקי הדין לפני הבחינה.

קארין אלהרר: יש עניין של עקרונות.

קארין אלהרר: השאלה אם זה לא היה קשור לשום דבר שלמדתם.

אורי מקלב: דברים אזוטריים, אף אחד לא מכין את עצמו לדבר כזה.

<דרור טרופה: זה לא היה קשור לשום דבר שלמדנו.

<דרור טרופה: יתרה מזו, לפחות שניים מפסקי הדין עסקו בפסיקה מחוזית שלא מהווה הלכה מחייבת.

<דרור טרופה: הלשכה לא פרסמה שום רשימה מנחה של פסקי הדין, של הערכאות שאנחנו צריכים להתקיים.

<דרור טרופה: אני שואל אתכם, מה הציפייה הלגיטימית מאיתנו במבחן כזה שבו היקף החומר הוא פשוט עצום?

<דרור טרופה: זה פשוט לא לגיטימי, לא אפשרי, לא ריאלי.

<דרור טרופה: אני אסיים ואני אגיד שבאמת אני באתי כעצמאי, אבל אני מייצג פה קבוצה של אנשים טובים ומובחרים שפשוט נטרקו השערים בפניהם.

<דרור טרופה: אני בטוח שעד היום הם עם צלצולים באוזניים מהטריקה הזו.

<דרור טרופה: זה באמת מצב כואב בצורה בלתי רגילה.

<דרור טרופה: אני מקווה שהצלחתי להעביר את ההרגשה בזמן הקצר הזה.

<דרור טרופה: תודה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: מיכאל מלכיאלי, בבקשה.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, כשנכנסתי לדיון וראיתי שכל כך הרבה אנשים מגיעים בתשע בבוקר, חשבתי לעצמי למה כולם באו?

מיכאל מלכיאלי: מה הציפיות שיש למתמחים מאיתנו נבחרי הציבור?

מיכאל מלכיאלי: בפרשת השבוע משה רבינו נבחר למנהיגם של ישראל כי "וירא בסבלותם".

מיכאל מלכיאלי: הוא ראה את הסבל של העם.

מיכאל מלכיאלי: משה כאדם יחיד לא יכול היה להציל את כולם לולא עזרתו של הקדוש ברוך הוא.

מיכאל מלכיאלי: אבל הוא ירד באופן פיזי לעזור להם.

מיכאל מלכיאלי: בשנה האחרונה נפגשתי עם עשרות, ואולי מאות, מתמחים.

מיכאל מלכיאלי: הם העלו טענות מאוד מאוד קשות.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שהוועדה כאן יכולה וצריכה לקרוא להקים ועדה בלתי תלויה, ועדה שלא קשורה ללשכת עורכי הדין כי לשכת עורכי הדין אומרת: אנחנו לא קשורים למבחן, לא כותבים את זה.

מיכאל מלכיאלי: אתם יודעים מה?

מיכאל מלכיאלי: אני גם נוטה להאמין להם.

מיכאל מלכיאלי: אבל אם זה כך, אני חושב שגם מצד לשכת עורכי הדין, גם ועדת החוקה, ואני חושב שצריך לקרוא גם מכאן לשרת המשפטים.

מיכאל מלכיאלי: נשמעו טענות על שאלות קשות שלא נלמדו, זמן שלא ניתן להם לענות מספיק.

מיכאל מלכיאלי: לקרוא את החומר אי אפשר.

מיכאל מלכיאלי: אדם שהוא דוקטור למשפטים לא הצליח לעבור את המבחן.

מיכאל מלכיאלי: אנשים שביום יום הם חכמים, לא מדובר באנשים סתומים, אומרים: אנחנו לא מצליחים לעבור את המבחן.

מיכאל מלכיאלי: יש כאן כשל שאני חושב שאף אחד, אפילו לשכת עורכי הדין, לא יכולה להגיד: הכול חלק.

מיכאל מלכיאלי: יש כאן בעיה.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו כמעט ולא רואים אדם שמוכן להגן על השיטה שקיימת היום - זה אחד.

מיכאל מלכיאלי: שנית, אני גם אומר לאפי חברי ולכולם, יש הצפה.

מיכאל מלכיאלי: צריכים למנוע אותה, מקובל עלינו.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו - חברי הכנסת - משמשים כאן פיות לאלפי אנשים.

מיכאל מלכיאלי: זה לא רק המתמחים, זה המשפחה הקרובה, המעטפת.

מיכאל מלכיאלי: אנשים איבדו פרנסה ומקום עבודה, את הבית שלהם.

מיכאל מלכיאלי: פנו אליי אנשים ששלושה חודשים לא היו בבית.

מיכאל מלכיאלי: איך הם חוזרים הביתה?

מיכאל מלכיאלי: עם תעודה שלא קיבלו כלום?

מיכאל מלכיאלי: איזה פרצוף יש להם?

מיכאל מלכיאלי: תחשבו על הפן האנושי שלהם ואיך הם יכולים לחזור למקום העבודה אחרי כישלון חוזר וחוזר.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שהפקטור הוא הכרחי, הוא נצרך.

מיכאל מלכיאלי: הוא לא זכות, הוא חובה.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שצריך לצאת מכאן עם אמירה של הקמת ועדה בלתי תלויה שבה נבחן האם אלפי מתמחים מדמיינים או שהם צודקים.

מיכאל מלכיאלי: פעם אחת נקבל את התשובות ועל פי זה נדע גם לפעול.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: ברשות

ניסן סלומינסקי: כם אני עושה חריגה לדקה.

ניסן סלומינסקי: קארין צריכה לעזוב.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

קארין אלהרר: אני מתנצלת.

קארין אלהרר: אני חייבת לומר שאין ספק שצריך לעשות חשיבה מחודשת.

קארין אלהרר: אני אומר את הדבר הבא.

קארין אלהרר: חייבים לחשוב בסופו של דבר שעורכי הדין שמקבלים הסמכה מייצגים אנשים בבתי משפט, וברור שצריכה להיות רמה מסוימת.

קארין אלהרר: אנחנו לא רוצים להיתקל במצב שבו אנשים שמייצגים לקוחות יהיו מבישים.

קארין אלהרר: אגב, רויטל בוודאי תסכים איתי, ראינו מקרים מאוד מבישים בבתי משפט.

קארין אלהרר: אבל, וזה האבל הגדול, ואפי, דיברנו על זה בעבר, צריך לקחת בחשבון שהרבה מאוד מהמתמחים לא הופכים להיות עורכי דין בפרקטיקה.

קארין אלהרר: הם לא עוסקים בזה.

קארין אלהרר: אני לא ראיתי את הבחינה, אני לא יודעת.

קארין אלהרר: אפי, תגיד את הדברים.

קארין אלהרר: אבל אם באמת שונתה השיטה בצורה שהיא לא הוגנת, צריך לדבר על הדבר הזה.

קארין אלהרר: אם מוסדות לימוד לא מכינים סטודנטים לבחינה בצורה טובה, זה דבר שצריך לפתור אותו.

קארין אלהרר: אבל אי אפשר להעניש את המתמחים שהם כרגע בפתח הזה.

קארין אלהרר: אני רואה שלשכת עורכי הדין בעבר היתה הרבה יותר גילדאית והרבה יותר דואגת לאינטרסים של עורכי דין, והיו לי שיחות ארוכות איתך בעניין הזה, שזה לא היה הגיוני.

קארין אלהרר: בתקופתי היו הרבה אנשים שהתנדבו להתמחות.

קארין אלהרר: יותר מזה, שילמו למשרדי עורכי דין כדי שיקבלו אותם להתמחות.

קארין אלהרר: לא כל המתמחים עבדו באמת בענייני המשרד, וזה דבר שצריך לתת עליו את הדעת.

קארין אלהרר: אגב, נושאים מהסוג הזה באים לידי ביטוי גם בבחינות הלשכה.

קארין אלהרר: אם מתמחה לא עסק בענייני עורכי הדין, אין לי ספק שהלמידה הטובה ביותר, המכון הטוב ביותר שילמד אותו, לא ישלים את הפער.

קארין אלהרר: אם באמת היה מצב שבו בחינת ההסמכה עסקה בפסקי דין שהם מחוזיים שבאמת לא היתה דרך כנראה, פסק דין מחוזי שהוא אזוטרי הוא לא איזה הלכה מחייבת, אין ציפייה.

קארין אלהרר: אני לא חושבת שאפשר באמת לתת רשימה של כל פסקי הדין, מחד.

קארין אלהרר: ולא צריך כי בסוף לומדים עקרונות.

קארין אלהרר: אבל מצד שני לתת פסק דין מחוזי, לא הלכה, אף אחד לא היה מוצא אותו, אף אחד לא היה עולה על הדבר הזה.

קארין אלהרר: כן צריך לעשות חשיבה, כן צריך שמוסדות הלימוד יכינו בצורה הטובה ביותר.

קארין אלהרר: ואם נפלה שגגה במבחן הזה, צריך לתקן.

קארין אלהרר: תודה רבה, וסליחה שהתפרצתי.

ניסן סלומינסקי: תודה, זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: טלי, בבקשה.

<טלי אלבר: אם זה בסדר, ברשותך שעו"ד בומבך ידבר לפניי.

<טלי אלבר: הוא פשוט ממהר לדיון.

עיסאווי פריג': ניסן, תן להם.

ענת ברקו: תן לו, אנחנו רוצים שהוא ידבר.

אורן אסף חזן: אני אשמח דווקא לשמוע אותו לפני שאני מגיב.

אורן אסף חזן: הדיון הוא בשבילם הרי.

עיסאווי פריג': ניסן, אתה לא רגיל שיש דיון שיש בו כל כך הרבה אנשים.

עיסאווי פריג': אוסאמה אומר שבדרך כלל ועדת החוקה היתה משעממת.

ניסן סלומינסקי: ממש לא, ממש לא.

ניסן סלומינסקי: בהסדרה, בכל דבר, היה פחות אנשים?

ניסן סלומינסקי: מה פתאום?

ענת ברקו: קודם תן לבומבך, ניסן.

ענת ברקו: אנחנו רוצים לשמוע אותו.

ניסן סלומינסקי: ענת, בסדר - תודה.

ניסן סלומינסקי: אם תבקשי עוד פעם רק תקלקלי.

ניסן סלומינסקי: אילן, תנסה להיכנס למסגרת זמן.

<אילן בומבך: בסדר גמור.

<אילן בומבך: מה שאנחנו מדברים עליו כרגע זה לא היה הבחינה.

<אילן בומבך: זה היה פשוט מסע הטעייה.

<אילן בומבך: צר לי להגיד את הדברים כיוון שאני בשר מבשרה של לשכת עורכי הדין, חלק מחלקיה.

<אילן בומבך: הייתי גם בתפקידים שונים בלשכת עורכי הדין, לא קל לי לצאת נגד לשכת עורכי הדין.

<אילן בומבך: אבל הבחינה האחרונה באמת היתה מחזה יוצא דופן שלא היה לפניו, ואני גם מקווה שלא יהיה אחריו גם בעקבות הדיון הזה, ואני מקווה שלא נצטרך להגיע למקומות אחרים.

<אילן בומבך: מה שקרה - הנבחנים מקבלים סילבוס, מקבלים מידע: הבחינה היא על נושאים כאלה וכאלה.

<אילן בומבך: נותנים לך בחינה לדוגמה באתר של לשכת עורכי הדין: ממני תראו, וכן תעשו.

<אילן בומבך: זו הדוגמה, לפי זה תעבדו.

<אילן בומבך: "המתמחה" שזה חברת בת של לשכת עורכי הדין באה ומכינה את הסטודנטים לפי אב הטיפוס הזה.

<אילן בומבך: בפועל מה קורה?

<אילן בומבך: בפועל אתה מקבל משהו שונה והפוך לחלוטין.

<אילן בומבך: אתה מקבל בחינה ארוכה פי שניים, שאלות שהיו צריכות להיות קצרות, שאלות בגודל של שני שליש בחצי עמוד, שאלות שאני אומר לך, ניסן, אני דיברתי עם מרצים, לא סתם פרופסורים, אנשים שישבו בצוות ההכנה של לשכת עורכי הדין, ויש לי את חוות הדעת שלהם.

<אילן בומבך: הם אומרים: אנחנו לא עברנו את הבחינה.

<אילן בומבך: אנחנו ניסינו.

<אילן בומבך: יש לי את זה כאן, שמות של פרופסורים שאומרים: אנחנו ניסינו.

<אילן בומבך: אי אפשר, הבחינה הזו היא בלתי פתירה.

<אילן בומבך: יבוא אפי ידיד ויגיד לי: אתה פעם אמרת שצריך להקשות.

<אילן בומבך: נכון, אני בעד להקשות.

<אילן בומבך: אני בעד בחינות קשות, אבל בעד בחינות פתירות, בחינות שאדם יכול לפתור אותן.

ענת ברקו: הוגנות.

<אילן בומבך: > כמובן שהן צריכות להיות הוגנות.

<אילן בומבך: אם אתה בא ומחנך אותם ואומר להם ללמוד על נושאים מסוימים והם בסוף נבחנים על נושאים אחרים, זה בחינה הוגנת?

<אילן בומבך: זה משהו שאפשר לקבל אותו?

<אילן בומבך: אומר - - - בית המשפט העליון בהרבה פסקי דין: כשאתם בוחנים, תשאלו על שאלות הליבה, עלך שאלות שהם בליבו של המקצוע, לא על דברים טפלים ואזוטריים שלחלוטין לא קשורים.

<אילן בומבך: הבחינות - לא נעים לומר, אבל יש פגיעה קשה בטוהר הבחינות.

<אילן בומבך: על פי תקנה 8 לתקנות הבחינות הן חייבות להיות אנונימיות כמו בכל מקצוע אחר.

<אילן בומבך: זה לא קרה כאן.

<אילן בומבך: יש לי פה דוגמאות של בחינות שאתה רואה את השם של הנבחן מתנוסס על גביהן.

<אילן בומבך: זה תקנה של לשכת עורכי הדין.

<אילן בומבך: רבותיי, על מה אנחנו מדברים פה?

<אילן בומבך: הבחינות האלה לא אנונימיות.

<אילן בומבך: היה לנו כאן הטיות.

<אילן בומבך: אנחנו רואים פה.

<אילן בומבך: ניסן, אם תשמע אותי אתה תזדעזע, תאמין לי.

ניסן סלומינסקי: אני שומע כל מילה.

<אילן בומבך: אתה רואה שם הטיות, אתה רואה מחיקות.

<אילן בומבך: אני לא מדבר על בחינה אחת או שתיים, אני מדבר על עשרות רבות.

<אילן בומבך: יש לי כמאה טפסים של בחינות שזה אנשים שעוד העזו לתת לי.

<אילן בומבך: יש עוד הרבה אחרים שפחדו.

<אילן בומבך: הם אמרו לי: אנחנו פוחדים שלשכת עורכי הדין תדע את זה - שיש שם מחיקות.

<אילן בומבך: אדם שהיה אמור לעבור ב-65 או 66: בום, פתאום קיבל 64.

<אילן בומבך: יש עיקרון בכלכלה של היד הנעלמה.

<אילן בומבך: אנחנו לא יודעים מאיפה זה בא.

<אילן בומבך: אנחנו רואים שפתאום פעם אחר פעם, פעם אחר פעם, יש מחיקות, יש טפסים, יש שינויים.

עיסאווי פריג': אבל זה לא בית משפט, את זה תעשה בבית משפט.

ניסן סלומינסקי: לא, לא.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, שקט.

רויטל סויד: הוא צודק.

רויטל סויד: יש כאן בחינה חדשה.

רויטל סויד: התכוננו למשהו אחד ויצא משהו אחר.

רויטל סויד: את זה צריך לבדוק.

<אילן בומבך: יש לי פה את הדוגמאות של מחיקות ותיקונים.

<אילן בומבך: אנחנו רואים טופס אחר טופס איך עושים את התיקונים האלה כלפי מטה, ויש מספר טפסים של אוניברסיטאות שעושים את זה כלפי מעלה.

<אילן בומבך: יש אולי גם טפסים של מכללות מסוימות שיש גם כמה טפסים ספורים שיש כלפי מעלה.

<אילן בומבך: אבל בחלק הארי אנחנו רואים הטיה כלפי מטה.

<אילן בומבך: יש פה בעיה גדולה מאוד של הטיה.

<אילן בומבך: אני עד עכשיו לא קיבלתי שום תשובה לעניין הזה.

<אילן בומבך: זה משהו מאוד מטריד.

<אילן בומבך: באים ואומרים: רגע, אוניברסיטאות הצליחו לעבור והמכללות לא.

<אילן בומבך: קודם כל, גם מהאוניברסיטאות עברו בציון הרבה יותר נמוך ממה שהיה ממוצע בשנים קודמות.

<אילן בומבך: אם בעבר הממוצע היה כ-80 ומעלה, היום אנחנו רואים שמגיעים לציון של 70 ומטה.

<אילן בומבך: אנחנו רואים באופן שיטתי לא רק עניין של הקשחת בחינות שזה דבר מבורך וטוב לכשעצמו.

<אילן בומבך: אנחנו רוצים שיהיו בני עלייה במקצוע הזה, זה בסדר גמור.

<אילן בומבך: אבל אתה רואה מגמה של הכשלה מכוונת.

<אילן בומבך: כשיש 34% מעבר, בעבר זה היה 34% כישלון.

<אילן בומבך: היום אתה רואה פתאום שזה מעבר.

<אילן בומבך: אמר השופט ברק בפסק דין בעניין מוסקוביץ נגד מועצת השמאים: כשיש ציון מעבר שהממוצע הוא נמוך, זה כשלעצמו אומר דרשני.

<אילן בומבך: יש פה נטל מאוד מוגבר.

<אילן בומבך: המכללות זה לא משהו שקרה בשנה האחרונה, זה דברים שהיו בעבר.

<אילן בומבך: אז מה פתאום?

<אילן בומבך: למכללות הגיעו רק מפגרים?

<אילן בומבך: זה פשוט תצלינה אוזניים.

<אילן בומבך: אנחנו רואים מי האנשים שבאים למכללות, אנשים שהם בוגרי תארים, יש שם דוקטורים.

<אילן בומבך: שמענו מישהי שקיבלה במדעי המחשב 97.

<אילן בומבך: אנחנו באמת רואים אנשים שהם מאוד מאוד רציניים, ולמרות זאת את הבחינה של לשכת עורכי הדין משום מה הם לא מצליחים לעבור.

<אילן בומבך: צריך לזכור שבוגרי אוניברסיטאות זה בסך הכול 17% מכל אלה שניגשו לבחינה הזו.

<אילן בומבך: זאת אומרת, אי אפשר אפילו לקלוט ולחלץ משם איזשהו ממצא סטטיסטי.

<אילן בומבך: יש את גזירת השליש שזה עוד דבר גרוע.

<אילן בומבך: היינו לפני שבועיים בפגישה עם שרת המשפטים.

<אילן בומבך: היא פשוט נדהמה, היא לא היתה מודעת לזה אפילו.

<אילן בומבך: אדם יכול לקבל 70, 80, 90 בבחינה, ועדיין להיכשל.

<אילן בומבך: למה?

<אילן בומבך: כי בכל חלק מהבחינה אתה צריך לעבור יותר משליש.

<אילן בומבך: לאמור, אם בחלק של הניסוח, ניסוח מסמכים, אתה צריך לקבל 5 נקודות, אם לא קיבלת לא 5, 6, באותו חלק הרי רואים אותך כמי שנכשל גם אם את כל השאר עברת בהצלחה.

רויטל סויד: זה צריך להיות הפתרון של הבחינה הזו.

<אילן בומבך: זה אחד מהפתרונות, אבל זה לא רק.

<אילן בומבך: זה דבר שהוא פשוט מדהים אם אתה מערער, באים ומאיימים עליך.

<אילן בומבך: גם כן פעם ראשונה אתה רוצה להגיש ערר לוועדת הבוחנת: דע לך, יכולים גם להוריד לך את הציון, לא רק להעלות לך.

<אילן בומבך: לכן, אם אני בא וממש מגיע לסיום בהתחשב בסד הזמנים שלנו אני אומר שאני באמת מודע להצפה את המקצוע, אבל לא זו הדרך על גבם של הסטודנטים שנפרדו מ-100,000 שקל בתקופת לימודיהם ויותר, להילחם בהצפת המקצוע.

<אילן בומבך: יש דרך הרבה יותר לגיטימית.

<אילן בומבך: אגב, מה שאמרה חברתי רויטל סויד, אני חייב לומר לה.

<אילן בומבך: היא שאלה: מה קורה עם תוכנית הלימודים במכללות?

<אילן בומבך: זו בדיוק אותה תוכנית לימודים.

<אילן בומבך: אותה תוכנית לימודים, אותם מרצים, אותו חומר נלמד.

<אילן בומבך: תלמידים מצוינים שגם כן באים הרבה פעמים ולומדים שם.

<אילן בומבך: פשוט יש פה עניינים.

<אילן בומבך: אני לא יודע, אולי ועדת חקירה, אולי דברים אחרים.

<אילן בומבך: אבל מה שבטוח שמישהו פה צריך להתעשת, צריך להבין מה קרה.

<אילן בומבך: אי אפשר להעלים את זה מתחת לשטיח.

<אילן בומבך: צריך לתת פקטור משמעותי כמו שהיה בלשכת רואי החשבון, למשל.

<אילן בומבך: אני ייצגתי שם בלשכת רואי החשבון.

<אילן בומבך: גם כן היתה בחינה קשה ביותר.

<אילן בומבך: בסופו של דבר, הצלחנו לשכנע ת מועצת רואי החשבון והם נתנו שם ממוצע.

<אילן בומבך: 83% מאלה שניגשו אכן עברו, משהו שהיה חסר תקדים.

<אילן בומבך: לפני זה היה 70 - הממוצע של שנים קודמות.

<אילן בומבך: לפני פקטור כולם שם נכשלו, כל מי שניגש לבחינה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: טלי, בבקשה - שלוש דקות.

<טלי אלבר: קודם כל, קצבתי את זה כדי לעמוד בזמנים.

<טלי אלבר: שמי טלי אלבר, אני בוגרת מכללת נתניה.

<טלי אלבר: התמחיתי במשרד גולדפרב-זליגמן.

<טלי אלבר: הסיבה שלמדתי במכללה - ואני לא מתנצלת על כך, אני פשוט מסבירה כי התרגלתי לעובדה שצריך להסביר למה למדתי במכללה - היא שגרתי בשליחות בסין מטעם מקום העבודה שהיה לי בזמנו.

<טלי אלבר: סיימתי עם ממוצע 106 בגרויות בתיכון.

<טלי אלבר: אבל אני מודה, לרגע לא חשבתי שאאלץ להתמודד עם מסע הסברה בנושא.

<טלי אלבר: יום אחד במהלך ההתמחות נכנסתי לשיחה אצל אחד השותפים במשרד, שותף ותיק, עורך דין עם מעל 20 שנות ותק במקצוע.

<טלי אלבר: עברו תחתיו לא מעט מתמחים במשך השנים.

<טלי אלבר: במהלך השיחה כהרגלי הרגשתי שוב צורך להתנצל כי אני בוגרת מכללה.

<טלי אלבר: הוא הסתכל עליי ואמר לי: טלי, לא פעם הגיעו אליי מתמחים שעל הנייר היו המתמחים הטובים ביותר, רק מה?

<טלי אלבר: בפועל לא היה להם את השכל הישר.

<טלי אלבר: הם היו טובים רק על הנייר.

<טלי אלבר: לכן, אני לא חושב שאת צריכה להתנצל על כך יותר.

<טלי אלבר: וכך היה.

<טלי אלבר: למה אני מספרת את זה?

<טלי אלבר: ובכן, יש תכונות שלא ניתן לרכוש באוניברסיטה אלא באוניברסיטת החיים כמו: שכל ישר שדיברתי עליו קודם, יכולת התבטאות, ביטחון עצמי, ועוד הרבה תכונות.

<טלי אלבר: מה שאני מנסה לומר זה שאין ספק שצריכה להיות בחינת הסמכה כי לא כל אדם צריך להיות צריך להיות עורך דין.

<טלי אלבר: אבל יש ידע משפטי טוב ויש ידע משפטי, לצורך המחשה בבחינה שלנו זה בא לידי ביטוי, לדוגמה, בסדר דין אזרחי בשאלות בנושאים אזוטריים, בתובענות ייצוגיות.

<טלי אלבר: גם בתובענות ייצוגיות זה היו נושאים אזוטריים, לא רק תובעות ייצוגיות.

ניסן סלומינסקי: אל תגידי את זה, זה ועדת חוקה עכשיו - אחרי שעברנו כל כך הרבה זמן על זה ויצרנו מתווה.

<טלי אלבר: אפי, אשמח לפנות אליך.

<טלי אלבר: אם תוכל להסתכל עליי לרגע.

<אפי נווה: אני יכול לחזור על כל מה שאמרת.

<טלי אלבר: התחושה שכולנו מרגישים היא שאנחנו פשוט בזמן הלא נכון, במקום הלא נכון.

<טלי אלבר: שלושה וחצי חודשים של שקידה, בממוצע של 12 שעות ביום, ובקושי שלוש וחצי שאלות על חומר ליבה.

<טלי אלבר: חסימת שערי המקצוע היא פגיעה לא מידתית בחופש העיסוק של כולנו, ואין לי ספק שניתנה לכולנו הרגשה שניתן לנו גזר דין על לא עוול בכפינו.

<טלי אלבר: ברשותכם, אוסיף דבר אחד לדברי עו"ד בומבך.

<טלי אלבר: לגבי הטפסים שדיברת עליהם - כל מי שעבר את הבחינה בהצלחה קיבל מייל.

<טלי אלבר: מי שפנה ללשכה בבקשה לקבל את טופס הבחינה שלו, קיבל סירוב.

<טלי אלבר: אמרו לו שכרגע אין אפשרות לקבל את טופס הבחינה.

<טלי אלבר: על זה אני באמת שואלת למה.

<טלי אלבר: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: אורן חזן, בבקשה.

אורן אסף חזן: יקיריי, אני רוצה לחלק את הדברים שלי.

אורן אסף חזן: קודם כל, צודק עיסאווי בדבר אחד - צריך לפתור את הבעיה.

אורן אסף חזן: אין ספק שאי אפשר לשנות את כללי המשחק תוך כדי משחק.

אורן אסף חזן: אני חושב שצריך לעשות מחשיבה מעמיקה שכאשר אדם מתחיל ללמוד משפטים הוא יודע איך הוא מסיים את הדרך שלו.

אורן אסף חזן: לא יכולה להיות מציאות שבה אדם לומד שנתיים, שלוש, ארבע, ואחרי זה הוא צריך לעבור עוד שנתיים התמחות.

אורן אסף חזן: ואז הוא מגיע למבחן ואחרי שבע שנים הוא מגלה שהוא יכול לעסוק במקצוע שבו הוא השקיע כל כך הרבה כסף וזמן וחלום.

אורן אסף חזן: אני בכלל מציע שמבחן ההסמכה יהיה בתום התואר, אולי אפילו באמצע התואר.

אורן אסף חזן: לא אחרי ההתמחות.

אורן אסף חזן: זה דבר שצריך לשנות אותו במידי.

אורן אסף חזן: אני לא יודע, אני מחכה לתשובה אם זה סמכות של חקיקה או סמכות של הלשכה.

עודד פורר: יש לי הצעת חוק כזו, אתה מוזמן להצטרף.

אורן אסף חזן: הנה, קיבלת.

אורן אסף חזן: אני אצטרף.

אורן אסף חזן: צריך לשנות את זה.

אורן אסף חזן: מה שכן, היום סטודנטים שלמדו, שחלקם באמת רוצים לעסוק במקצוע, לא ידעו שהם ימצאו את עצמם בכזה ברוך.

אורן אסף חזן: אגלה לכם, התחלתי לימודי משפטים איפשהו ב-2005 - 2006.

אורן אסף חזן: לא סיימתי אותם.

אורן אסף חזן: מה אעשה?

אורן אסף חזן: החיים לקחו לכמה כיוונים אחרים.

אורן אסף חזן: אבל כבר אז כשהייתי באגודות הסטודנטים דובר על כך שצריך לעצור את הצפת המקצוע.

אורן אסף חזן: אותה שיחה שקיימת היום היתה לפני 12 שנים, בול מילה במילה, נושא בנושא, דיונים על דיונים להאריך את ההתמחות, להקשיח את הבחינות, להעלות את רף הקבלה, איך מתמודדים עם המכללות שבכלל התולדה שלהן התחילה בכלל בלשכה.

אורן אסף חזן: היא דחפה למכללות וצריך לזכור את הדבר הזה.

אורן אסף חזן: זו בעיה שצריך להבין אותה מהיסוד.

אורן אסף חזן: אבל אנשים לא יכולים לשלם את המחיר ככה פתאום כרעם ביום בהיר.

אורן אסף חזן: לכן, במקרה של הסיפור הזה, אם כל כך הרבה נכשלו אז כנראה משהו דפוק בצד השני.

אורן אסף חזן: בניגוד לאחרים, אני לא חושב שאפי אשם.

אורן אסף חזן: אין פה משהו פרסונלי בכלל, יש פה בעיה בשיטה שצריך לתקן אותה, בין אם להציע אולי פקטור שהוא לא יהיה מוגבל בסכום, במספר, אלא באחוז העוברים שזה דבר שיכול להתאים, בין אם להעלות את ציון המעבר.

אורן אסף חזן: צריך למצוא פתרון לפני שמגיעים לבית משפט כי בבית משפט כולם יפסידו.

אורן אסף חזן: אף אחד לא יוצא מנצח במשפט - תאמינו לי, אני יודע - לא הלשכה ולא רוב המתמחים.

אורן אסף חזן: מצד שני, גם צריך לדאוג לכך כי יש הרבה כל כך גופים שנלחמים בשביל המתמחים, שאם מגיעים להסכמה היא תהיה באמת קיימת על כולם.

אורן אסף חזן: אם אנחנו לא נעשה את השינוי הזה קדימה, אנחנו ניפגש פה שוב עוד בחצי שנה או שנה בבחינה הבאה.

אורן אסף חזן: השיטה הזו, אני לא יודע, רק כדי להבין, מי בחר לחלק את המבחן לכמה חלקים?

אורן אסף חזן: כל חלק עומד בפני עצמו?

אורן אסף חזן: אני רוצה להבין.

אורן אסף חזן: אני גם עוד מעט עושה בחינה, אני רוצה לדעת לאן לפנות, או שתגידו לי שאני בניגוד עניינים.

אורן אסף חזן: אני רוצה להכין את עצמי.

אורן אסף חזן: הטענות שמעלה בומבך, אם הן אכן נכונות, ואני הרי לא שופט, לא תפקידנו לשפוט, אבל אם הן נכונות יש פה בעיה חמורה שנצטרך לתת עליה את הדעת, בין אם זה בסילבוס, בין אם זה בהכנה של המתמחה, ואלף ואחד דברים שכמכלול הם גורמים לעובדה אחת פשוטה - צריך לצאת מפה עם פתרון כדי שהחבר'ה האלה שחלקם צריכים לפרנס משפחות, חלקם נמצאים באמת בשלב כזה בחיים שאם הם לא עוברים עכשיו הם ילכו לחפש את עצמם מפה ועד לפנסיה, זו עובדה.

אורן אסף חזן: אנחנו לא יכולים להשאיר אותם תלויים באוויר.

אורן אסף חזן: אני באמת פונה מהלב לכל מי שידו בעניין לשבת, בלי לריב, בלי שלטים פוגעניים, ובלי לנסות לקבל פה איזושהי כותרות מכל אחד מהצדדים.

אורן אסף חזן: אני מוכן להיות המגשר, ואני אומר את זה בכנות.

<קריאה: - - -

אורן אסף חזן: אחי, מה שאני מבין אתה בחיים לא תלמד.

ניסן סלומינסקי: אורן, תודה.

אורן אסף חזן: עוד בקשה אחת אחרונה.

אורן אסף חזן: אין ספק שהנושא הזה כואב לכולם, אבל הוא כואב בעיקר למתמחים.

אורן אסף חזן: אנחנו באמת נמצאים פה בשבילכם, ואני לא אומר את זה סתם.

אורן אסף חזן: סליחה על הביטוי, זה לא עניין טרנדי או סקסי.

אורן אסף חזן: הוא גם לא מביא כותרות, ובטח שאני לא צריך אותן.

אורן אסף חזן: מה שכן, כואב לי לקבל עשרות שיחות מאנשים שבוכים לי בטלפון בכי אמיתי, בין אם זה אימהות חד הוריות שזה המפלט היחיד שלהם, בין אם זה אנשים שהחיים לא נתנו להם שום סיכוי ובזכות מלגה שפתחה להם את הדלת הם למדו, והכול עכשיו ייזרק להם לפח.

אורן אסף חזן: אני באמת מבקש שנמצא את הדרך לפתור את הבעיה, קצת להתגמש מפה וקצת מפה.

אורן אסף חזן: גם לכם המתמחים, אני אומר.

אורן אסף חזן: שלא יהיה לכם ספק, לא כולם יעברו.

אורן אסף חזן: אני אומר את זה כי לא כולם אומרים לכם את זה.

אורן אסף חזן: ראיתי שיושבים במזנון ואני שומע ח"כים אומרים: כולכם תעברו.

אורן אסף חזן: זה לא יהיה.

אורן אסף חזן: גם אם זה לא פופולרי להגיד, צריך לומר את זה.

אורן אסף חזן: גם אם לא כולם יעברו, אנחנו נביא את הפתרון.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: משה שפירא, בבקשה.

<קריאה: אפשר לשמוע את הלשכה.

ניסן סלומינסקי: אני אשאיר זמן ללשכה.

<קריאה: גם חברות הכנה.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, כולם - בסדר.

ניסן סלומינסקי: חברות הכנה גם - בסדר.

ניסן סלומינסקי: מה אני אעשה?

<משה שפירא: בוקר טוב לכולם.

<משה שפירא: הזמן שלי קצר.

<משה שפירא: אני אבקש ששלוש הדקות שלי יתחילו עכשיו.

<משה שפירא: לי קוראים משה שפירא ואני בעוד פחות מחודש אהיה בן 60.

<משה שפירא: לקחתי הפסקה באמצע החיים אחרי הרבה שנים בעולם האסטרטגיה, התקשורת והשיווק.

<משה שפירא: יצאתי ללימודי משפטים.

<משה שפירא: תואר שני עשיתי בבר אילן, ותואר ראשון עשיתי באונו.

<משה שפירא: יש לי גם תארים קודמים.

<משה שפירא: ניהלתי בחיי הרבה מאבקים, כולל את המאבק של משפחות החטופים בלבנון בשנת 2000.

<משה שפירא: רבותיי, המאבק הזה הוא אחד המאבקים הכי משמעותיים שמתנהל, וכל כולו עומד על אדנים של צדק והיגיון מהראש ועד הזנב.

<משה שפירא: מאוד נחמד פה וכולם נורא ג'נטלמנים.

<משה שפירא: אפשר לחשוב שאנחנו נמצאים בפרלמנט של ורשה ולא בפרלמנט הישראלי.

<משה שפירא: אני רוצה להיות בשלוש דקות קצת פחות ג'נטלמן, ברשותכם.

<משה שפירא: נמצא פה נציג לשכת עורכי הדין שאמור לכאורה לייצג את הצד המותקף.

<משה שפירא: אני רוצה להזכיר לכם, ויושבים פה חברי כנס, שב-15.11.2016 היה דיון בדיוק כזה ואמרו פה שלא רוצים לחזור על הדיון.

<משה שפירא: אבל בדיון שהיה אז אמר אפי נווה את הדברים הבאים: את אותן אמות מידה שאתם רוצים להחיל כאן

<משה שפירא: במועצת רואי החשבון, יש את אותם נתונים.

<משה שפירא: בואו נזמין עכשיו את יושב-ראש לשכת רואי החשבון, את אותו הפקטור שהוא יעשה, גם לשכת עורכי הדין תעשה.

<משה שפירא: זה נאמר לפורום הזה.

<משה שפירא: ואמרה ענת ברקו: אולי נעשה את זה.

<משה שפירא: ואמר היושב ראש סלומינסקי: ענת, בבקשה.

<משה שפירא: והנה אנחנו פה.

<משה שפירא: עברו שנתיים ואנחנו נמצאים בדיוק באותו מקום.

<משה שפירא: אבל מה לעשות?

<משה שפירא: באוקטובר מועצת רואי החשבון נתנה פקטור, אמרו את זה - 83%.

<משה שפירא: שלח חבר הכנסת עיסאווי פריג' מכתב לאפי נווה ואמר לו: אדוני, התחייבת.

<משה שפירא: התחייבת לכנסת, התחייבת למתמחים, התחייבת לוועדה.

<משה שפירא: תכבד אותנו.

<משה שפירא: אפי נעלם, ועונה במקומו מנכ"ל הלשכה שגם כן נמצא פה ואומר ככה: ראשית אקדים ואומר כי דבר ראש לשכה נאמר בלהט ויכוח.

<משה שפירא: ועוד הוא אומר: ברור לכל מי שקורא את הדברים כהווייתם שהם הוצאו מהקשרם.

<משה שפירא: ועוד הוא אומר: על אחת כמה וכמה שאין כאן כל הבטחה מינהלית מחייבת.

<משה שפירא: ועוד הוא אומר לצורך העניין: ממילא אין בסמכות ראש הלשכה או כל גורם אחר בלשכה, ובכלל זה החתום מטה, לתת פקטור או לשנות.

<משה שפירא: אז אני שואל, עם כל הכבוד, איפה שרת המשפטים?

<משה שפירא: איפה נציג של הוועדה הבוחנת?

<משה שפירא: אם יושב-ראש לשכת עורכי הדין אומר שזה לא בסמכותו - - -

אורן אסף חזן: - - -

ניסן סלומינסקי: אורן, אורן, אורן.

אורן אסף חזן: היא לא תגיד לי שאני יכול לצאת.

אורן אסף חזן: מה זה היא תגיד: אתה יכול לצאת?

ניסן סלומינסקי: אורן, חבל על הזמן פשוט.

אורן אסף חזן: לא, ניסן.

אורן אסף חזן: לא יהיה פה דיון זה לא ייגמר עכשיו.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע.

ניסן סלומינסקי: מה צריך להיגמר שם?

ניסן סלומינסקי: אבל הוא באמצע דיבור.

אורן אסף חזן: היא לא תגיד לי: - - - אם אתה לא מוציא אותה, אני לא אתן לך לנהל פה דיון.

אורן אסף חזן: לא יהיה פה דיון כל המתמחים יפסידו.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: אורן, אני ביקשתי אם אתה חוזר על המשפט הזה היא תישאר.

ניסן סלומינסקי: אני ביקשתי להוציא, אבל אתה לא תאיים.

ניסן סלומינסקי: אתה לא תאיים.

אורן אסף חזן: היא לא תגיד לי: אתה יכול לצאת.

עיסאווי פריג': היא ביקשה סליחה.

אורן אסף חזן: לא, אין בעיה.

אורן אסף חזן: אם - - -

ניסן סלומינסקי: לא, אני לא רוצה.

ניסן סלומינסקי: היא תצא לכמה דקות והיא תחזור לכמה דקות.

ניסן סלומינסקי: אורן, באמת - נו.

ניסן סלומינסקי: סליחה, משה.

ניסן סלומינסקי: אוסיף לך את החצי דקה.

<משה שפירא: תודה רבה.

<משה שפירא: עם כל הכבוד, כי אם עורך הדין נווה - לא בסמכותו והוא רק אמר את זה רק בלהט הוויכוח וכו' אז אני שואל את עצמי איפה השרה ואיפה נציג של הוועדה הבוחנת?

<משה שפירא: האם אנחנו לא מבזבזים עוד פעם את הזמן?

<משה שפירא: אם נמצא פה אדם מייצג שאומרים שהוא אומר, ומטעמו אומרים, שאין לו סמכות אז מה בדיוק אנחנו עושים פה?

<משה שפירא: דבר נוסף, אני שומע את כולכם, ואתם נורא ג'נטלמנים, אומרים: שמע, אין לנו מה לעשות.

<משה שפירא: אני רוצה לומר שיש לכם הרבה מה לעשות.

<משה שפירא: אפשר להעביר שלושה דברים מאוד פשוטים: אחד, אפשר להחליט שמקימים לשכה נוספת.

<משה שפירא: זה התחום היחיד שיש בו - - -

ניסן סלומינסקי: אל תתחיל לפרט כל דבר כי גמרנו, עברנו את השלוש דקות.

ניסן סלומינסקי: כבר נתתי לך עוד חצי דקה.

<משה שפירא: לכן, אני אומר שיש לכם הרבה מה לעשות, גם הקמה לשכת נוספת, גם חוק המשפטנים, וגם להוציא את התחום הזה של הבחינות מלשכת עורכי הדין למשרד המשפטים.

<משה שפירא: יש הצעה של חברת הכנסת קארין אלהרר.

<משה שפירא: שלושת הדברים האלה יפתרו את הבעיה אחת ולתמיד והרי חשוב לכם לפתור את הנושא אחת ולתמיד ולא רק במקרה הספציפי.

<משה שפירא: משפט אחרון - אפי, אני חושב שטיפסתם על העץ.

<משה שפירא: אני חושב שמודה ועוזב ירוחם.

<משה שפירא: מגיע הרגע לעצור ולהגיד: חבר'ה, אולי טעינו.

<משה שפירא: אולי מיהרנו מדי, אולי התרשלנו.

<משה שפירא: זה הזמן, באמת מודה ועוזב ירוחם.

<משה שפירא: תעשו רברס, תשקול מחדש, זה הרגע.

ניסן סלומינסקי: משה, תודה.

ניסן סלומינסקי: אוסאמה, באמת קצר.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לתת מספיק זמן לאנשי הלשכה לתת תשובות.

אורן אסף חזן: אולי כדאי שהלשכה תגיב עכשיו, אחרת היא לא תוכל להגיב על מה שנאמר בהתחלה.

ניסן סלומינסקי: אל תדאג.

ניסן סלומינסקי: נמצאת כאן חוה שרושמת כל מילה שנאמרת.

עיסאווי פריג': תן למתמחים.

ניסן סלומינסקי: אם יהיה לי הזמן אחר כך היא.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, אפי וחווה, אני הייתי פה שנתיים וחצי חבר בוועדת החוקה.

אוסאמה סעדי: אני היום עורך דין, חבר בלשכת עורכי הדין.

אוסאמה סעדי: אני אומר לכם, אנחנו תמכנו בכם מקיר לקיר בוועדת חוקה, גם בחוק לשכת עורכי הדין, גם בשינוי של מבנה הבחינה, וגם בהארכת תקופת ההתמחות.

אוסאמה סעדי: מצאתם פה תמיכה מקיר לקיר, חוצה מפלגות, ועשינו את השינוי הזה של שנה וחצי ושל שינוי מבנה הבחינה.

אוסאמה סעדי: אבל אל תיתנו לנו להצטער על כך שאנחנו עמדנו לימינכם - גם היושב-ראש, גם אנחנו - ואנחנו מגיעים היום למצב שאולי אנחנו נצטער על מה שעשינו.

אוסאמה סעדי: אני לא רוצה להיות במצב כזה.

אוסאמה סעדי: לכן, אני פונה אליכם, ובלי התלהמות.

אוסאמה סעדי: פניתי אליכם עוד ממש אחרי הבחינה, כששמענו את קול הזעקה של רבים ומאות מהנבחנים שאמרו: מדובר בבחינה מכשילה ובבחינה קשה מאוד.

אוסאמה סעדי: ואז אמרת לי, אפי: חכה עד שנראה את התוצאות ואז נחליט.

אוסאמה סעדי: הנה, אנחנו היום אחרי התוצאות והן מדברות בעד עצמן.

אוסאמה סעדי: אם הציון הממוצע הכללי, במקום הראשון אוניברסיטת תל אביב - 71, אז זה על הגבול.

ניסן סלומינסקי: 81.

אוסאמה סעדי: לא, אני מדבר על ציון הממוצע הכללי, לא על ציון העוברים.

אוסאמה סעדי: אני מדבר על התוצאות של המבחן.

אוסאמה סעדי: ציון ממוצע כללי אוניברסיטת תל אביב מקום ראשון - 71, ואנחנו מדברים על אחוז מעבר של 65.

אוסאמה סעדי: האוניברסיטה העברית - 71, בר אילן - 67.

אוסאמה סעדי: בין תחומי - 67.

אוסאמה סעדי: גם המכללות שאתם מדברים עליהן, ואני שמעתי את הטיעון שלך והוא טיעון מאוד חזק, למה באוניברסיטאות יש מעבר של 75 ו-80?

אוסאמה סעדי: אז הבעיה היא במכללות.

אוסאמה סעדי: אבל יש מכללות, ותראו את התוצאות, שהן עוברות ומקדימות את האוניברסיטאות.

אוסאמה סעדי: אז זה לא עניין של אוניברסיטאות ומכללות.

אוסאמה סעדי: נכון, יש בעיה מסוימת בחלק מהמכללות שצריך לבדוק את זה.

אוסאמה סעדי: אם האחוז הוא 20% - 22%, אז יש בעיה.

אוסאמה סעדי: אבל זה לא אוניברסיטאות מול מכללות.

אוסאמה סעדי: ואם בכלל האחוז והממוצע של הציון הוא 70% והמעבר הוא 65%, ואדוני היושב-ראש, אתמול היה דיון בוועדת עבודה והרווחה שיזם אותו חברי חבר הכנסת אחמד טיבי בקשר לרופאים, ובא פרופ' מימוני שמחבר את הבחינה ובודק את הבחינה, ואמר אם יש שאלות קשות מאוד שאף סטודנט לא עבר, אז אני פוסל את השאלה ונותן ציון לקולא.

ניסן סלומינסקי: אוסאמה, אני מוכרח.

ניסן סלומינסקי: לא יהיה לי זמן.

אוסאמה סעדי: אני מסיים.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, מה שאנחנו מבקשים - אפי וחוה, הסמכות היא בידיכם.

אוסאמה סעדי: אתם יכולים להחליט שלאור הקושי הרב בבחינה והממוצע של הציונים אנחנו נותנים פקטור משמעותי.

אוסאמה סעדי: מי שעבר בשלושת החלקים - גם מהותי, גם פרוצדורלי, גם ניסוח - מעל 60%, תעבירו אותו.

אוסאמה סעדי: תודה.

ניסן סלומינסקי: אבי, ממש בקצרה כי אם בסוף ללשכה לא יהיה זמן לדבר אז לא עשינו כלום.

עודד פורר: ניסן, יש עניין לדיון.

עודד פורר: מטרת הדיון היא להגיע לאן שהוא.

עודד פורר: אם לא נשמע את הלשכה לא נוכל להגיע לשום מקום.

עודד פורר: כולם ידברו ולא נעשה כלום.

עודד פורר: לא באנו לפה להעביר את הזמן שעתיים.

ניסן סלומינסקי: עודד, אבל הח"כים לוחצים לדבר.

ניסן סלומינסקי: כל אחד מדבר ואף אחד לא מוכן לוותר.

עודד פורר: אני מוותר על זמן הדיבור שלי, אני רוצה לשמוע אותם ולהגיב להם.

<קריאה: חברי הכנסת יכלו להגיע בשעה תשע, לא להגיע בעשר וחצי.

ניסן סלומינסקי: זה לא משנה, אני לא נותן לח"כים.

ניסן סלומינסקי: אבי, ממש דקה.

<אבי קורצברג: בוקר טוב, קוראים לי אבי קורצברג.

<אבי קורצברג: אני בן 52, אב לארבעה ילדים.

<אבי קורצברג: אני בוגר לימודי משפטים בקריה האקדמית אונו.

<אבי קורצברג: התקבלתי לבר אילן, אבל אני בעל עסקים ואני לא יכול ללמוד בבוקר אז אני מאלה שלומדים באהבה רבה במכללות וחושב שקיבלנו המון מזה.

<אבי קורצברג: אני בא מהנקודה של להסתכל על הבחינה כבחינה, כמו שאמרתי להגיע למנכ"ל הלשכה, להגיע לבית המשפט כשמתגרשים, לא כשהולכים להתחתן.

<אבי קורצברג: לשכת עורכי הדין תהיה בסוף הבית שלי, גם אם אני אצטרך לעבור את הבחינה עוד עשרים פעם.

<אבי קורצברג: ללכת לפתור את העניין תחת בית משפט, זה עקום.

<אבי קורצברג: כל החבר'ה שנמצאים כאן, המתמחים, כולם ראויים.

<אבי קורצברג: אני התקבלתי לעשרה משרדים כמתמחה, ולא יכולתי לצאת אחרי השעה חמש אחר הצהריים.

<אבי קורצברג: אני מנהל עסק, יש לי עובדים.

<אבי קורצברג: הלכתי לבחינה הזו מתוך תאווה של הרבה מאוד שנים שלא הצלחתי לעשות את זה כי הייתי צריך לגדל משפחה כמו הרבה מאוד חברים.

<אבי קורצברג: אני בא ממשפחה של משפטנים, פרקליטים, שופטים.

<אבי קורצברג: אני עושה את זה קצר.

<אבי קורצברג: הבחינה הזו לא היתה מידתית.

<אבי קורצברג: לבוא עם סיסמאות זה נהדר.

<אבי קורצברג: אני קיבלתי בחלק הראשון עשר נקודות מתוך 15.

<אבי קורצברג: הורידו לי חמש נקודות על סדר וניקיון, על סדר וניקיון, כי לא הספיק לי הזמן.

<אבי קורצברג: אני לא ראיתי עוד עורך דין אחד במדינת ישראל שמגיש כתבי טענות לבית המשפט בכתב יד בשנת 2018, נקודה.

<אבי קורצברג: הקפתי את הכל, כל הצ'ק ליסט שלי.

<אבי קורצברג: הכתב שלי לא קריא.

<אבי קורצברג: הורדתם לי חמש נקודות?

<אבי קורצברג: הכשלתם אותי, על מה?

<אבי קורצברג: אני מסתכל בסטטיסטיקה.

<אבי קורצברג: עברו חבר'ה של הפרקליטות באחוזים מאוד גבוהים.

<אבי קורצברג: למה? 75% מהבחינה היא פלילית.

ניסן סלומינסקי: אבי, אני מתנצל.

<אבי קורצברג: לצורך העניין, בקשה אחת אחרונה.

<אבי קורצברג: הבחינה הזו צריכה להיות מקום שבסופו של יום הגילדה, אפי, תבחר בך גם אם יהיו מקומות נוספים להתמחויות, ומשרדי עורכי דין יפתחו את השערים שלהם וילמדו את המתמחים והם לא יהיו פקידים שיגרסו ויצלמו - זו הבעיה המרכזית.

<אבי קורצברג: תודה רבה לכם.

ניסן סלומינסקי: אבי, תודה.

ניסן סלומינסקי: אני מתנצל.

ניסן סלומינסקי: מרב, תוכלי לעשות את זה קצר קצר?

אורי מקלב: תגיד שאני הבא בתור, ואמרתי שאתן לאפי.

ניסן סלומינסקי: חבר הכנסת אורי מקלב גם בתור, אבל הוא אומר שצריך לתת לשכה כי אחרת לא עשינו כלום.

מרב מיכאלי: מאוד קצר.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: אפתח ואומר שאני חושבת שזה לא זכות יסוד להיות עורך דין, נקודה - זה נכון.

מרב מיכאלי: כידוע, אני תמכתי גם כן בהארכת תקופת ההתמחות באופן מאוד אקטיבי.

מרב מיכאלי: אבל מה שקרה כאן הוא שעולה תחושה מאוד חזקה של התנהלות מתוך שכרון כוח מטורף, ופשוט שיבוש מאוד מאוד גדול בהתנהלות.

מרב מיכאלי: יש כאן טענות שאם הן נכונות, הן לדעתי כשלעצמן פגמים שמצדיקים את ביטול הבחינה.

מרב מיכאלי: אם היתה בחינה לא אנונימית אז זו בהחלט סיבה.

מרב מיכאלי: אפילו אי התאמה כל כך משמעותית במתכונת שפורסמה לפני לעומת מה שניתן בבחינה עצמה זה סוג של הטעייה שהיא לא לגיטימית.

מרב מיכאלי: אני לא יודעת איך להתמודד עם זה, אבל זו בעיה אמיתית.

מרב מיכאלי: אדוני, בשולי הדברים צריך להגיד שצריך לשים כוכבית ולשאול בנוסף באמת לדברים הנכונים שהעלו חברותיי בהצעת החוק שלהן להוציא את הבחינה מלשכת עורכות ועורכי הדין ולהעביר אותה למשרד המשפטים, האם אין ניגוד עניינים בכך שללשכת עורכי הדין יש חברת בת שמכינה לבחינות הלשכה?

מרב מיכאלי: זו גם שאלה שצריך להעלות, לדעתי.

מרב מיכאלי: מה שברור הוא שתיקון צריך להיעשות בסיפור הזה.

מרב מיכאלי: אין מצב שהדברים יישארו כפי שהם כי העוול הוא גדול מדי.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, גם על התוכן וגם על הקיצור.

ניסן סלומינסקי: ליזי, קצר כי אני רוצה אחר כך לתת ללשכת עורכי הדין.

ניסן סלומינסקי: כל אלה שברשימה, אנחנו מתנצלים.

ניסן סלומינסקי: אם יישאר זמן אחרי הלשכה, אז יהיה.

<ליזי זאב בן עמי: מאחר וקצבתם את זמני אני מעדיפה להקריא ולתמצת ולדלג על מה שכבר דובר בגינו, ולהתמקד רק במה שהושמט עד כה.

<ליזי זאב בן עמי: אני מייצגת קבוצה של אקדמאים בוגרי אוניברסיטאות ומכללות שנכשלו בבחינה במועד 12/17.

<ליזי זאב בן עמי: אנחנו קבוצה שהתלכדנו כי אנחנו מאמינים בחוק, בצדק, בהידברות, וכן בהבנות על שולחן דיונים, במטרה לפתור ולתת מענה לפגמים שנעשו בבחינה במתכונתה החדשה, והיו לא מעט פגמים.

<ליזי זאב בן עמי: אני פה פונה ליושב-ראש לשכת עורכי הדין אפי נווה.

<ליזי זאב בן עמי: אנחנו נשמח אם נוזמן לשבת לדון בעניין.

<ליזי זאב בן עמי: אני אמנה כאן רק על רגל אחת את הדברים שעדיין לא הוזכרו.

<ליזי זאב בן עמי: לגבי החלק הראשון של הבחינה - אני חייבת לציין.

<ליזי זאב בן עמי: אם לשכת עורכי הדין היא גוף שתכליתו יישום החוק וכעורך דין לעתיד עלינו לפעול לפי החוק, החלק הראשון של הבחינה פסול מפאת סעיף 8א לחוק הבחינות.

<ליזי זאב בן עמי: בחלק השני - הדיוני, נפל פגם בחישוב הזמן.

<ליזי זאב בן עמי: בכל שאלה מבחינה דיונית, בשאלה דיונית, עד עכשיו לאורך כל התקופה הוקצה לכל שאלה שתי דקות פסיק עשר שניות.

<ליזי זאב בן עמי: בבחינה הזו היתה טעות בקלקולציה שחשפה אותנו לחריגה של 4.5 דקות מעבר לזמן שלא ניתן לנו.

<ליזי זאב בן עמי: דבר חשוב נוסף, ושלא אשכח, חלק מהכיתות קיבלו בבחינה בדין המהותי תוספת זמן של 15 דקות, חלק מהכיתות קיבלו תוספת זמן של 10 דקות, וחלק רב של הנבחנים לא קיבל תוספת זמן בכלל.

<ליזי זאב בן עמי: זאת אומרת, יש מה שנקרא חשיפה של 5 נקודות לכאן ולכאן למי שקיבל את תוספת הזמן משום שכל שאלה בדין המהותי היא 3 דקות.

<ליזי זאב בן עמי: לאור העובדה שחלק מחומר הבחינה מחייב אותנו ללמוד את ההלכות הפסוקות כעורכי דין לעתיד ויהיה עלינו ליישמן בפרקטיקה, אני מבקשת להפנות להלכה פסוקה בעניין פסיקת בג"צ של השופטת פרוקצ'יה, איציק לוי נגד לשכת עורכי הדין, בנושא של שאלות אזוטריות.

<ליזי זאב בן עמי: בבחינה האחרונה היו 45% שאלות אזוטריות יותר מהבחינות הקודמות.

<ליזי זאב בן עמי: הנושא של חריגה במלל כבר דובר.

<ליזי זאב בן עמי: אני מנסה לראות כאן - - -

ניסן סלומינסקי: זה בסדר, לא - - -

<ליזי זאב בן עמי: חשוב לי, חיכיתי בסבלנות.

ניסן סלומינסקי: כולם חיכו.

ניסן סלומינסקי: בואי תקצרי.

עודד פורר: כלום לא ייצאו מהדיון הזה.

עודד פורר: כולם ידברו וכלום לא ייצא מהדיון הזה.

עודד פורר: אנחנו רוצים לשמוע, לא יישאר לך זמן.

<ליזי זאב בן עמי: עוד שני משפטים.

<ליזי זאב בן עמי: הנושא של ציון עובר נדון והוחלט והוצבע בוועדת חוקה פה אחד בשני דיונים: האחד ברביעי לדצמבר 2011 בשעה 12:00, והשני בראשון לדצמבר 2014 ב - 11:30.

ניסן סלומינסקי: ליזי, בבקשה תסיימי.

ענת ברקו: ציון עובר של כמה?

ענת ברקו: 60.

<ליזי זאב בן עמי: 60.

ענת ברקו: אוקיי, אז צריך להגיד את זה.

ענת ברקו: 60 - זה מה שדובר.

ניסן סלומינסקי: די, ענת.

<ליזי זאב בן עמי: זה חשוב, אדוני היושב-ראש.

<ליזי זאב בן עמי: יש החלטות של ועדת חוקה שציון העובר יהיה 60.

<ליזי זאב בן עמי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, אני מתנצל בפני חבריי חברי הכנסת: אורי מקלב, אלעזר שטרן, עודד פורר ונורית שבשלב הזה אני לא יכול לתת להם.

ניסן סלומינסקי: אני מעביר את רשות הדיבור ללשכה.

ניסן סלומינסקי: אם יישאר זמן אחר כך, נוכל.

<קריאה: אפשר שלושים שניות, עשרים שניות?

ניסן סלומינסקי: לא, לא - בבקשה.

עיסאווי פריג': הוא מתמחה ערבי, תן לו.

עיסאווי פריג': תשמע.

ניסן סלומינסקי: הוא רשום גם כן, תאמינו לי.

ניסן סלומינסקי: אתן לו אם יהיה זמן.

ניסן סלומינסקי: הוא רשום פה: מועאוויה כבהה.

ניסן סלומינסקי: מה אני יכול לעשות?

ניסן סלומינסקי: אף אחד לא מסיים בעשרים שניות.

ניסן סלומינסקי: בואו נראה.

ניסן סלומינסקי: עשרים שניות, בבקשה דבר.

<מועאוויה כבהה: אני לא אדבר על מה שדיברו, אני רוצה לדבר אליך.

<מועאוויה כבהה: עכשיו אתה לא בקומה 16, ואני מקווה שתשמע אותי.

<מועאוויה כבהה: אני אבא לשני ילדים, אשתי נכה במאה אחוז.

<מועאוויה כבהה: אני לא רוצה שתרחם עליי, אני רוצה שתיתן לי צדק.

<מועאוויה כבהה: אני לא רוצה שתחסום אותי מלעסוק במקצוע.

<מועאוויה כבהה: זו תמונה שלי מקבל הצטיינות מנשיאת אוניברסיטת בן גוריון, תואר ראשון ושני.

<מועאוויה כבהה: אני בוגר אוניברסיטה.

<מועאוויה כבהה: יש לי תואר ראשון ושני נוספים מקריית אונו.

<מועאוויה כבהה: הלכתי לתל אביב, יכולתי להתקבל.

<מועאוויה כבהה: רצו שאני אלמד חמישה ימים בשבוע.

<מועאוויה כבהה: אני חייב לפרנס את המשפחה שלי.

<מועאוויה כבהה: אני רוצה שתסתכל לי בעיניים ולהכניס אותך לתוך המשפחה שלי.

<מועאוויה כבהה: אני למדתי עם שני תינוקות ארבעה חודשים על הרגליים כשאשתי שוכבת נכה במאה אחוז.

<מועאוויה כבהה: איך אתה יכול להרגיש ולהגיד לי: בסופו של יום אני גר בקומה 6 ולא שומע אותך?

<מועאוויה כבהה: תענה לי, אדון אפי.

<מועאוויה כבהה: (מחיאות כפיים)

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש.

<קריאה: אתה לא ועדה בוחנת.

<קריאה: איפה הוועדה הבוחנת?

<קריאה: אתם יושבים איתו?

<קריאה: הוא אומר שהוא לא הוועדה.

<מועאוויה כבהה: - - -

ניסן סלומינסקי: בבקשה, צא.

<קריאה: אני לא אשב איתו.

<קריאה: אתה לא ועדה בוחנת אז מה באת לענות במקומם?

<קריאה: אין פה ועדה בוחנת.

<קריאה: הוא אומר שהוא לא הוועדה אז מה יש - - - ?

<קריאה: אני לא אשב איתו.

<קריאה: אין פה ועדה בוחנה מה אתה אומר לשמוע?

<קריאה: מה, אתה הנציג שלהם?

<קריאה: - - - אין לי קשר איתם?

<קריאה: מה אתה עונה במקומם?

ניסן סלומינסקי: תוציא אותו החוצה, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: תוציאו אותו החוצה.

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אני ביקשתי להוציא אותו החוצה.

ניסן סלומינסקי: לשכת עורכי הדין, בין אם זה חוה או אפי, תחליטו ביניכם.

ניסן סלומינסקי: יש לכם עשרים דקות.

<קריאה: יש פה גם את חברות ההכנה, זה הכי חשוב.

<קריאה: יש גם את נציגי אגודת הסטודנטים, חשוב לשמוע גם את הסטודנטים.

ניסן סלומינסקי: יש את כולם.

ניסן סלומינסקי: חשוב לשמוע את כולם.

ניסן סלומינסקי: אתם רוצים לא לשמוע את הלשכה?

רויטל סויד: תנו ללשכה לדבר ולתת תשובה.

ניסן סלומינסקי: בבקשה, אנשי הלשכה.

<אפי נווה: בוקר טוב.

<אפי נווה: אחרי שקלטתי והכלתי את כל הדברים של החברים אני רוצה לומר קודם כל לציבור המתמחים.

<אפי נווה: רבותיי, ללשכת עורכי הדין אין שום אג'נדה נגדכם.

<קריאות: אתה פשוט מזלזל - - -

אורן אסף חזן: זה לא בסדר.

אורן אסף חזן: ניסן, זה לא מכובד.

עיסאווי פריג': אתם באתם לשמוע או - - -?

ניסן סלומינסקי: אני פונה עוד פעם למתמחים.

ניסן סלומינסקי: אם אתם רוצים בדרך הזו, אין שום בעיה.

ניסן סלומינסקי: ב- 11:00 בדיוק אנחנו צריכים לפנות את הדרך.

ניסן סלומינסקי: אז אם אתם לא רוצים לשמוע תשובות וכל דקה וכל משפט שלו יתלווה בפרץ צחוק או תגובות, פשוט לא יהיה כלום, וזה חבל.

ניסן סלומינסקי: יש להם עשרים דקות לתת תשובות ואני מבקש מכולם להתאפק כמו שהם באמת התאפקו, ואני רוצה לציין את זה, למרות כל מה שנאמר פה.

ניסן סלומינסקי: אני מניח שמי שמכיר היטב יודע את המשמעות שלא להתאפק והוא התאפק.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מכולם, אם אתם רוצים תשובות, באמת להתאפק, לתת להם לומר את הדברים.

ניסן סלומינסקי: אם לא, זה יסתיים כך ולא עשינו כלום.

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

<אפי נווה: חלק נכבד מהדברים שאמרו כאן קודמיי היו לא נכונים, חלק היו דמגוגיה.

<אפי נווה: כיבדנו את הדיון הזה, שתקנו והקשבנו.

<אפי נווה: אני מצפה שמי שרוצה להיות עורך דין בקרוב יקשיב גם לנו, למה שיש לנו לומר.

<אפי נווה: בואו נכבד את הדיון הזה כי אנחנו מכבדים את המעמד הזה.

<אפי נווה: אני מציין ואומר, אין לנו שום אג'נדה בלשכת עורכי הדין נגד מתמחים.

<אפי נווה: אולי נעשה סדר בכמה עובדות.

<אפי נווה: היו כאן שאלות שעלו ואני חושב שאולי צריך להבהיר אותן.

<אפי נווה: חוק לשכת עורכי הדין שתוקן במרץ 2016 קבע שמתכונת בחינת ההסמכה תשתנה.

<אפי נווה: קודם לכן היא היתה רק דין דיוני פרוצדוראלי, סדר דין וראיות.

<אפי נווה: בעקבות תיקון של החוק שונתה מתכונת הבחינה והפרקים שנוספים הם פרק מהותי ופרק של ניסוח מסמכים.

<אפי נווה: אלה תיקונים שנועדו להקל על סטודנטים שלמדו במהלך הלימודים, אפשרות להפגין את הידע שלהם.

<אפי נווה: כיצד נבנתה הבחינה הזו?

<אפי נווה: יש ועדת בחינות ששרת המשפטים מינתה אותה בהסכמת נשיאת בית המשפט העליון.

<אפי נווה: הוועדה הזו מורכבת משלושה שופטים.

<אפי נווה: כיום עומד בראשה של בית המשפט העליון.

<אפי נווה: יחד איתם יש עוד שני עורכי דין מהשירות הציבורי:

<אפי נווה: פרקליטת מחוז תל אביב והממונה על העניינים הפליליים בפרקליטות המדינה.

<אפי נווה: יש שם גם שני עורכי דין פרטיים ושני אנשי אקדמיה: פרופסור מקריית אונו נמצא שם בוועדת הבחינות ופרופסור מאוניברסיטת חיפה.

<אפי נווה: הוועדה הזו - מעולם לא ישבתי איתה, מעולם לא נפגשתי איתה.

<אפי נווה: יש אנשים שהם חברי ועדה שאני לא מכיר אותם באופן אישי ולא שוחחתי איתם אף פעם.

<אפי נווה: האם יש כאן מישהו שמעלה על דעתו שוועדת הבחינות מקבלת הוראות ממני?

<קריאות: כן, - - -

עיסאווי פריג': חברים, ככה אתם לא משיגים שום דבר.

עיסאווי פריג': אי אפשר, באמת.

עיסאווי פריג': חאלס, באמת.

עיסאווי פריג': ניסן, - - -

ניסן סלומינסקי: מה אתה רוצה?

ניסן סלומינסקי: כמה פעמים אני יכול לבקש ולנסות ולהסביר?

אורן אסף חזן: - - - לא, אני מכבד את עצמכם.

אורן אסף חזן: לא מכבדים את עצמכם.

עיסאווי פריג': בבקשה, אפי.

<אפי נווה: אני אחזור ואני אדגיש, אף פעם מאז שנכנסתי לתפקיד כראש לשכת עורכי הדין לא ראיתי את הבחינות האלה לפני שהתפרסמו, לא ישבתי עם הוועדה הזו.

<אפי נווה: הם לא שאלו את דעתי כיצד לנסח את השאלות.

<אפי נווה: אני לא עברתי על השאלות ואני לא הערתי על השאלות.

ענת ברקו: תוכל להתמקד בבחינה עצמה?

ענת ברקו: זה חשוב.

ניסן סלומינסקי: ענת, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: ענת, אני מבקש.

<אפי נווה: אני אגיע לפי הסדר שלי, ענת.

<אפי נווה: הבחינה הזו נבנתה בליווי צמוד של משרד המשפטים והמרכז הארצי לבחינות והערכה.

<אפי נווה: במשך שנה שלמה ישבו מומחים של המרכז הארצי לבחינות והערכה יחד עם פסיכומטריקן ששירותיו נשכרו על ידי משרד המשפטים ולשכת עורכי הדין.

ענת ברקו: למה?

ענת ברקו: זו בחינה פסיכומטרית?

ניסן סלומינסקי: ענת, פעם שנייה, אחרת את תצאי.

ניסן סלומינסקי: די, אי-אפשר.

ענת ברקו: אני לא מבינה, זה לא בחינה פסיכומטרית.

ניסן סלומינסקי: ענת, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: מותר גם להם לדבר.

ניסן סלומינסקי: די, את רוצה שאני אוציא אותך ברגע האחרון?

ניסן סלומינסקי: אני לא מבין.

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: בשביל מה את צריכה להתערב ולהפריע לו לדבר?

ענת ברקו: - - -, זה לא בחינה פסיכומטרית.

ניסן סלומינסקי: את דיברת ונתנו לך לדבר, תני להם לדבר עכשיו.

ניסן סלומינסקי: לא יכול להיות דבר כזה.

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

<אפי נווה: אני מניח שמטבע הדברים כאשר מדובר בבחינה ראשונה במתכונת חדשה יש חוסר ודאות, יש חוסר ידיעה, יש חששות.

<אפי נווה: אבל רבותיי, בואו נסתכל על פילוח התוצאות.

<אפי נווה: יש נתונים שצריכים לעמוד בפני - - -

<קריאות: - - -

עיסאווי פריג': בואו נשמע, נו.

אחמד טיבי: חבר'ה, מתחנו ביקורת.

אחמד טיבי: אבל אי אפשר לא לתת לו לדבר.

<אפי נווה: יש אנשים ומוסדות שלצערי לא נמצאים כאן עכשיו והם צריכים להיות כאן עכשיו.

<אפי נווה: רבותיי, יש מכללות מצוינות שהולידו סטודנטים מצוינים ועורכי דין מצוינים.

<אפי נווה: אבל יש גם מכללות, ובואו נשים את הדברים על השולחן, שהתוצאות שלהן הן יותר מעגומות.

<אפי נווה: כשאנחנו רואים מכללה ששולחת 166 סטודנטים ואחוז המעבר שם הוא 8%, אנחנו מדברים על 13 אנשים שעברו בחינה מתוך 166.

<קריאות: - - -

<אפי נווה: אם אפשר לא להפריע ולכבד את המעמד הזה, זה יהיה מכובד.

<אפי נווה: כשיש מכללה אחרת ששולחת 236 נבחנים לבחינה ורק 14% עוברים אותה, אנחנו מדברים על 33 סטודנטים שעוברים את הבחינה מתוך 236.

<אפי נווה: וכשיש מכללה ששולחת 672 סטודנטים ואחוז המעבר שלה הוא 22% בלבד, רק 147 סטודנטים עוברים את הבחינה, רבותיי, אני חושב שבראש ובראשונה מי שצריך לתת הסברים לתוצאות העגומות האלה הן אותן מכללות ודיקנים שלהן ואנשי המכללות שצריכים לבוא לכאן ולהסביר כיצד הם מלמדים ומדוע התוצאות שלהן הן כל כך עגומות כי הבחינה היא אותה בחינה.

<אפי נווה: ואם הבחינה קשה ובלתי עבירה אז היא צריכה להיות כזו בכל המוסדות.

<אפי נווה: אתה רואה מכללות אחרות שיש להן ציונים מצוינים ואתה רואה אוניברסיטאות.

<אפי נווה: כשאני רואה שבאוניברסיטאות תל אביב עוברים 81% ובאוניברסיטה העברית 80%, רבותיי, יש כאן נתונים אובייקטיבים שאי אפשר להתעלם מהם, אי אפשר לטאטא אותם.

<אפי נווה: לא יכול להיות 80% באוניברסיטה העברית ו-8% במכללה.

<אפי נווה: איפה הדיקנים האלה שיעמדו כאן ויסבירו?

<אפי נווה: אני למדתי שבחלק מהמכללות, לצערי, לא מקפידים על דברים מהותיים.

<אפי נווה: לא מקפידים על נוכחות, לא מקפידים על איכות החומר הנלמד.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: רבותיי, שקט.

<אפי נווה: חברים, אספר לכם שיש לי מתמחה במשרד שלי שבא ממכללת קריית אונו.

<אפי נווה: המתמחה הזה הוא מעולה, והוא עבר את הבחינה האחרונה הזו בהצלחה.

<אפי נווה: אני ישבתי איתו ושוחחתי איתו.

ענת ברקו: מה זה הצלחה?

ענת ברקו: באיזה ציון?

ניסן סלומינסקי: די, ענת - בבקשה.

<אפי נווה: בהצלחה - הוא יבוא לטקס - - -, זו הצלחה.

ניסן סלומינסקי: לא, אל תענה.

<אפי נווה: כשאני ישבתי איתו ושאלתי אותו כיצד התנהלו הלימודים, אני למד שלמסלול של 200 סטודנטים באופן קבוע מגיעים 20 - 30 סטודנטים.

<קריאות: זה לא נכון, לשון הרע.

<אפי נווה: אתם ידעתם שבמכללת קריית אונו ששולחת מאות סטודנטים היה נוהל שנקרא נוהל A4?

<אפי נווה: בואו אני אסביר לכם בכנסת מה זה נוהל A4, רבותיי.

<אפי נווה: הבחינות מתקיימות עם חומר סגור, אבל בקריית אונו הציגו נוהל שאומר שכל סטודנט יכול לבוא עם דף שהוא יכתוב משני הצדדים את כל מה שהוא רוצה, את הסילבוס, את פסקי הדין - הרציו שלהם, את החקיקה, וכך הם ניגשו לבחינות.

<אפי נווה: יש בעיה.

<אפי נווה: בבחינות ההסמכה אין נוהל A4 .

<אפי נווה: אם מלמדים אתכם בקריית אונו עם נוהל A4 כזה, רבותיי, ואחר כך באים לבחינת הסמכה ואין - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: אפי, תעבור את הנושא.

ניסן סלומינסקי: הסברת כבר את ההיגיון.

ענת ברקו: הבחינה עצמה - - -

אוסאמה סעדי: אפי, אין בעיה שמדובר פה בבחינה קשה מאוד.

עיסאווי פריג': אפי, אולי תתייחס - - -.

עיסאווי פריג': בחינה ראשונה, זה דיון מהותי - - -

אוסאמה סעדי: זו מתכונת ראשונה, פעם ראשונה, יש בעיות.

<אפי נווה: הבעיה הנוספת שצריך לתת עליה את הדעת - אלה לא אותם מתמחים שניגשו בפעם הראשונה לבחינה, אלא המתמחים החוזרים שניגשים לבחינות.

<אפי נווה: יש 566 נבחנים שניגשו פעם שנייה.

<אפי נווה: אחוז המעבר שלהם הוא 25% בלבד.

<אפי נווה: אנחנו מדברים על 141 מתוך 566.

<אפי נווה: ויש קבוצה מצערת יותר, אלה שניגשו פעם שלישית ומעלה.

<אפי נווה: רבותיי, 554 סטודנטים ניגשו פעם שלישית ומעלה.

<אפי נווה: אחוז המעבר שלהם הוא 5% בלבד.

<אפי נווה: אנחנו מדברים על 27 נבחנים.

<אפי נווה: רבותיי, 27 נבחנים - - -

<קריאות: - - -

<אפי נווה: אני מבין שלא רוצים לשמוע, אני מבין שלא רוצים לשמוע - - -

<קריאות: אפי, זה מבחן חדש לכולם.

<קריאות: זו היתה בחינה ראשונה מסוגה לכולם, לכולם.

<קריאות: - - -

נורית קורן: אפי, בבקשה.

נורית קורן: לא נשאר זמן, תתייחס לבחינה ומה אתה רוצה.

נורית קורן: אפי, תעזוב נתונים.

נורית קורן: בבקשה תתייחס רק למבחן, נשארו עשר דקות.

ענת ברקו: מה אתה מתכוון לעשות?

ענת ברקו: פתרונות.

<אפי נווה: רבותיי, כשיש 27 עוברים מתוך קבוצה של 554, אל"ף, זה מרסק את הממוצע.

<אפי נווה: שניים, - - -

נורית קורן: אפי, תתייחס למבחן ומה אתה מתכוון לעשות.

נורית קורן: עזוב נתונים, אנחנו יודעים את הנתונים.

ענת ברקו: מה לעתיד?

ענת ברקו: איך אתה מחלץ אותם מהבוץ?

ניסן סלומינסקי: אפי, יש לך שמונה דקות אז תתמקד.

<אפי נווה: רבותיי, אתם אמורים להבין, ובכך אני עובר לעניין הבא, שאם מישהו ניגש לבחינה שלוש וארבע וחמש פעמים ולא צולח אותה אולי הבעיה היא לא בבחינות?

<אפי נווה: יכול להיות שיש בעיה גם עם אותו סטודנט ספציפי?

<אפי נווה: תחשבו על זה כי התשובה ברורה לכולנו.

<אפי נווה: בואו נתקדם.

<אפי נווה: הבחינה - - -

<קריאה: אפי, אתה יכול לפתור פה שאלה?

<קריאה: בוא תפתור בחינה.

<קריאה: אני רוצה לראות אותך פותר את שאלה - - - בשעה שש וחצי בערב.

<קריאה: אני רוצה לראות את זה.

ניסן סלומינסקי: תוציא אותה.

<אפי נווה: מפאת כבודך אני לא אענה לך.

ניסן סלומינסקי: אפי, תעבור על הנקודות.

<אפי נווה: רבותיי, עלו כאן טענות לגבי האנונימיות ולגבי תיקונים שבוצעו בבחינה.

<אפי נווה: בואו נעמיד את העובדות לאשורן.

<אפי נווה: כל טופס בחינה שמתמחה ניגש, רשום עליו שמו עם מדבקה.

<אפי נווה: אבל הבוחנים שקיבלו את הבחינה לבדיקה, והם קיבלו רק את הפרק הפתוח כי שני הפרקים האחרים הם אמריקאים ולא צריך לתת לבחינה של בוחנים - ראשית, שתבינו, הבוחנים האלה הם אנשי פרקליטות, הם עוזרים משפטיים, שהוכשרו במיוחד כדי לבדוק את הבחינה.

<אפי נווה: שנית, הטפסים שהם קיבלו הם טפסים אנונימיים.

<קריאה: לא, - - -

<אפי נווה: אפשר להתווכח כמה שרוצים, כמה שרוצים.

<אפי נווה: אני לא מתכוון לצעוק כדי להתגבר ולקיים את זכות הדיבור.

<אפי נווה: הטפסים שהבוחנים קיבלו הם ללא שמות אלא עם מספר נבחן.

<אפי נווה: אני מפנה פה, אני מחזיק פה דוגמה של הטפסים.

<קריאות: פשוט לא נכון, עובדות לא נכונות - - -

ניסן סלומינסקי: אבל לא זה נמסר לבוחנים, נו.

<אפי נווה: רבותיי, מנגנון ההתמחות עבר על כל הבחינות.

<אפי נווה: יש רק 187 בחינות שבפרק הרלוונטי נעשו תיקונים.

עיסאווי פריג': אפי, מה עושים?

<אפי נווה: רק רגע, תקשיבו לנתונים.

<אפי נווה: מתוך 187 טפסים האלה שהם אנונימיים, 101 שונו כלפי מטה מתוך השיקול האקדמי של אותו בודק שבחן את הבחינה שהיא בעילום שם.

<אפי נווה: 86 מהטפסים שונו כלפי מעלה מתוך אותו שיקול אקדמי של הבודק.

<אפי נווה: התוצאה היתה שרק ארבעה מקרים כתוצאה מהתיקונים האקדמיים שאותו בודק עשה, אנשים נכשלו, ושלושה מקרים הם עברו כתוצאה מהתיקונים.

<אפי נווה: אז בואו נפוצץ את הבלון הזה של הזיופים ושל השמות שהיו ידועים.

<אפי נווה: אף בוחן לא ידע את השם.

ענת ברקו: גם הנראות היא חשובה כאן.

<אפי נווה: את יודעת, את באת מהאקדמיה.

<אפי נווה: ואם בוחן עובר על שאלה ואחר כך מתקן ציון - זה קורה יום יום.

ענת ברקו: אבל אני בדקתי עם בחינות עם מספרי תעודת זהות, לא עם שמות.

נורית קורן: אפי, מה אתה מתכוון לעשות?

נורית קורן: בגלל שהבחינה היתה כל כך קשה, האם תיתן פקטור?

ניסן סלומינסקי: אני לא מבין, מה אתם רוצים?

ניסן סלומינסקי: תנו לו לדבר.

ניסן סלומינסקי: הוא לא יגיד את זה.

ניסן סלומינסקי: הוא נותן פקטור?

<אפי נווה: אני רוצה שאתם תקשיבו.

ניסן סלומינסקי: אפי, שניה.

ניסן סלומינסקי: לא יהיה שקט, לא יהיה תשובות, נקודה.

עיסאווי פריג': ניסן, מה עושים?

עיסאווי פריג': הזמן אוזל.

<אפי נווה: אני לא מתכוון לצעוק.

<אפי נווה: אתם צריכים להבין דבר אחד, יש פה ציבור רחב שזכאי וצריך לקבל שירות משפטי מאנשים שהוסמכו לכך.

<אפי נווה: כמו שאף אחד מאיתנו לא חולם לתת לסטודנט לרפואה שנכשל בבחינה להתחיל לחלק תרופות - - -

<קריאות: אפי, עזוב עכשיו.

<קריאות: גם לרופאים נתנו פקטור.

ענת ברקו: מה אתה מתכון לעשות עם האנשים פה תכל'ס?

ענת ברקו: תענה.

נורית קורן: אפי, זה היה מבחן במתכונת חדשה.

נורית קורן: מה אתה עושה?

ניסן סלומינסקי: רבותיי, תמשיכו לצעוק ואל תבואו בטענות שאין תשובות.

ניסן סלומינסקי: אתם ממשיכים כל הזמן למשוך את הזמן.

נורית קורן: ניסן, הוא לא עונה.

ניסן סלומינסקי: הוא יענה מה שהוא יענה, וזהו.

נורית קורן: זה לא נכון.

<אפי נווה: רבותיי, שמעתם סטודנטים שדיברו מדם ליבם.

<אפי נווה: ואתם יודעים משהו?

<אפי נווה: לכל אחד מהסטודנטים שדיברו כאן יש לי סימפטיה ואמפתיה.

<קריאות: - - -

<אפי נווה: הם דיברו בצורה מכובדת ובצורה שמביעה את הרגשות שלהם, בצורה שאני מאוד מרגיש הזדהות איתם כי אני מבין מה זה ללמוד ולא לעבור את הבחינה.

<אפי נווה: אבל מה שאתם לא יודעים כאן בכנסת, שההנהגה שמנהיגה את הסטודנטים האלה מתנהגת בצורה אלימה.

<קריאות: - - - בושה, בושה.

<אפי נווה: כשאני מקבל היום בבוקר - -

ניסן סלומינסקי: אפי, לא, לא.

<אפי נווה: - - כשאני מקבל היום בבוקר ממנכ"ל לשכת עורכי הדין הקלטה של סטודנט שנמצא כאן עכשיו במקום הזה, ותיכף תשמעו איך הוא מדבר כי אני אשמיע לכם.

ניסן סלומינסקי: לא, - - -

<קריאות: לא.

<קריאות: אפי, זה לא הנושא.

עיסאווי פריג': אפי, זה לא הקטע.

<קריאה: - - - השטויות שלך - - -, את המשפחה- - -, ואתה לא, - - -

<קריאה: אפי, אתה - - - לנו את הבתים ואת המשפחות.

ניסן סלומינסקי: אפי, תרד מההקלטה.

ניסן סלומינסקי: תרד מההקלטה.

עיסאווי פריג': ניסן, תשובות.

ניסן סלומינסקי: אפי, תרד מההקלטה.

ניסן סלומינסקי: תעזוב את הקלטה.

ניסן סלומינסקי: אין לך זמן.

<אפי נווה: זו דקה בדיוק.

<אפי נווה: כדאי שתבינו, חברי הכנסת, הנכבדים, - - -

אלעזר שטרן: אפי, זה לא ישרת.

ענת ברקו: תגיד בדיוק מה אתה מתכוון לעשות.

ענת ברקו: אנחנו רוצים לדעת מה אתה עושים עם האנשים.

נורית קורן: אפי, המתכונת של הבחינה היתה חדשה.

נורית קורן: מה אתה מתכון לעשות?

נורית קורן: תגיד מה אתה מתכוון לעשות.

ניסן סלומינסקי: תמשיכו לצעוק.

נורית קורן: למה זה לא לגיטימי לשאול אותו?

ניסן סלומינסקי: אבל הוא אומר מה שהוא רוצה להגיד.

נורית קורן: אבל הוא לא אומר.

ניסן סלומינסקי: אבל הוא אומר מה שהוא יכול לעשות.

נורית קורן: אבל הוא לא עונה לשם.

ניסן סלומינסקי: מה, הוא יכול לתת פקטור והוא יגיד פה שהוא נותן פקטור?

ניסן סלומינסקי: זה מה שאת רוצה?

ניסן סלומינסקי: באמת, נו.

ניסן סלומינסקי: אפי, יש לך דקה.

ניסן סלומינסקי: אין לך יותר מדקה.

<אפי נווה: עלה כאן הנושא של הדרישה לשליש בכל אחד מהפרקים.

<אפי נווה: אנחנו נבחן זאת, אבל רק שתדעו שאני מבין עכשיו ממנכ"ל הלשכה, מבדיקה שהוא ביצע, רק שבעה סטודנטים לא עברו את הבחינה כתוצאה מזה שהם לא הוציאו שליש לפחות בכל אחד מהפרקים.

<אפי נווה: רבותיי, אתם צריכים להבין.

<אפי נווה: אנשים לא צלחו את הבחינה בגלל - - -

ענת ברקו: אתה נותן פקטור?

ענת ברקו: 66% נכשלים, יהיה פקטור?

<אפי נווה: על מה את רוצה פקטור?

ענת ברקו: על זה ש-66% נכשלו.

ענת ברקו: פקטור אתה נותן?

ענת ברקו: ציון מעבר 60.

נורית קורן: אפי, לפחות את החלק שהיה חוות דעת משפטית יכול להיות שצריך לבדוק עוד פעם.

נורית קורן: תבדוק עוד פעם את החלק של חוות דעת משפטית, לתת לכל אלה שנכשלו.

נורית קורן: עוד פעם לבדוק אותו - לפחות משהו.

<אפי נווה: את זה אפשר.

נורית קורן: בבקשה, אז תעשו את זה.

נורית קורן: אז תעשו את זה.

ענת ברקו: ותורידו את הרף ל-60.

<אפי נווה: זה אפשר.

<אפי נווה: אבל אתם צריכים להבין דבר אחד.

<אפי נווה: הנושאים האלה הם בשיקול דעתה של ועדת הבחינות.

<קריאה: למה היא לא פה?

<קריאה: למה היא לא פה?

<אפי נווה: הוא לא עובד אצלך, הוא לא עובד אצלך.

<קריאה: מה זאת אומרת הוא לא עובד אצלי?

נורית קורן: - - - לקדם את זה?

נורית קורן: לפחות הוא הסכים משהו.

<אפי נווה: לכל סטודנט שנכשל - - -

ניסן סלומינסקי: אפי, אפי, די.

ענת ברקו: אתה צריך לתת שורה תחתונה.

ניסן סלומינסקי: די, מספיק.

עיסאווי פריג': לטובתכם, תנו לו להמשיך.

עיסאווי פריג': די, נו - לטובתכם.

ניסן סלומינסקי: אפי, דקה אחת לסיים.

<אפי נווה: רק שתבינו, כל הפרק הזה שמדברים עליו של ניסוח המסמכים, דעו לכם שהתוצאות של המכללות בפרק הזה הן תוצאות מעולות, הן תוצאות מעולות.

<קריאות: - - -

<קריאה: אה, אז יודעים קרוא וכתוב במכללות?

<אפי נווה: הפרק הזה רק הטיב עם המכללות משום שהפער בין הפרקים האחרים לתוצאות שמשווים בין מכללות לאוניברסיטאות לפרק הזה הוא הפער הקטן הזה.

<אפי נווה: זאת אומרת, שדווקא בפרק הזה אחוז ההצלחה של המכללות היה גבוה.

ענת ברקו: זה לא משנה.

ענת ברקו: מה אתה מתכוון לעשות?

ניסן סלומינסקי: די, אפי.

<אפי נווה: ענת, לי אין פריימריז אז אני לא צריך עכשיו להתחיל ל - - - אנשים שידברו בזמן.

נורית קורן: ממש לא מהנקודה הזו.

נורית קורן: אפי, זה לא בא מהנקודה הזו.

נורית קורן: צריך לתת מענה לאנשים.

ניסן סלומינסקי: אפי.

ענת ברקו: שורה תחתונה, מה אתה עושה?

ענת ברקו: מה אתה מתכוון לעשות?

אוסאמה סעדי: תן לו תשובה למי הסמכות לתת פקטור - ללשכה או לוועדת הבחינות.

אוסאמה סעדי: למי?

ניסן סלומינסקי: אני צריך לפנות את האולם ולהתחיל ישיבה אחרת.

ניסן סלומינסקי: די, אפי.

ניסן סלומינסקי: נגמרו הזמנים.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לסכם, אין לי דרך אחרת.

עיסאווי פריג': תן לו לסיים, יש לך דרך אחרת.

ענת ברקו: תן לו משפט לסיכום.

אורן אסף חזן: ניסן, תן לו לסיים.

אורן אסף חזן: זה לא בסדר, לא נתנו לדבר.

ניסן סלומינסקי: אין לו מה לסיים יותר.

ענת ברקו: שיבוא עם הצעת ייעול.

ענת ברקו: חבל שאפשרנו את החוק הזה, חבל.

ניסן סלומינסקי: אפי, אתה רוצה בחצי דקה להגיד אם יש לכם דברים.

ניסן סלומינסקי: אבל לא להתחיל עם כל הדברים האלה.

ניסן סלומינסקי: אם יש לך - טוב.

ניסן סלומינסקי: אם לא - אני אסכם את זה כדי שנראה איך אנחנו ממשיכים.

אחמד טיבי: אפי, תענה על שאלה אחת.

אחמד טיבי: האם אתם שוקלים לתת פקטור?

אחמד טיבי: זו השאלה.

ניסן סלומינסקי: זו לא השאלה.

<אפי נווה: זו לא השאלה.

<אפי נווה: האם אתם שוקלים אולי שהגיע הזמן?

<אפי נווה: יש כאן את חבר הכנסת עודד פורר ועוד חברים נוספים שהגישו הצעת חוק.

ניסן סלומינסקי: אפי, די - לא.

נורית קורן: הצעת החוק הזו תקודם, אבל אנחנו צריכים לתת תשובה - - -

ענת ברקו: תן מענה לאנשים פה, תגיד להם מה אתה עושה.

נורית קורן: אפי, אני מציעה שנשב עם השרה, אני ואתה ועם נציג, ונפתור את זה.

ניסן סלומינסקי: את מוכנה להפסיק?

ניסן סלומינסקי: תשבי, למה את צריכה את זה פה?

ניסן סלומינסקי: לכי, שבי עם השרה.

נורית קורן: - - -השרה, יחד איתו.

ניסן סלומינסקי: אפי, תסכם במשפט כי אני רוצה לסכם.

ניסן סלומינסקי: אני חייב לסגור את הישיבה.

<אפי נווה: אני יכול לומר שכאשר מתנהלים בצורה מכובדת ולא בצורה אלימה אפשר לשבת איתנו, אפשר לדבר.

<אפי נווה: אנחנו יכולים לפנות בהמלצה לוועדה הבוחנת לראות אם יש פרמטרים שאפשר להקל.

<אפי נווה: אבל רבותיי, לא בכוח, לא באלימות.

<אפי נווה: לא בכוח, אף אחד לא יבוא בכוח.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: אפי, די.

<אפי נווה: בכוח תשיגו מטרה הפוכה בדיוק.

<קריאה: צודק, צודק - בהידברות.

אורן אסף חזן: אני מציע שתקום ועדה של חברי כנסת, בומבך ועם הלשכה ובנועם, בלי אלימות, נפתור את הבעיה.

ענת ברקו: אז זה הסיכום?

ענת ברקו: אתם תעשו את זה?

ניסן סלומינסקי: אפי, אני רוצה לסכם.

ניסן סלומינסקי: ניזום פגישה עם נציגי - - -

עיסאווי פריג': כל הכבוד לאיש הזה שבא עם כל האווירה הזו ואמר מה שאמר.

<קריאה: זה התפקיד שלו.

ענת ברקו: והגישה חיובית, וזה טוב.

ענת ברקו: הוא בא באומץ.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לסכם את זה.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש שני דברים: ראשית, שאנחנו נעשה פגישה בין נציגי המתמחים יחד עם הלשכה, איתך.

ניסן סלומינסקי: אני מוכן, אני אהיה שותף - זה דבר אחד

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: אפשר לבקש?

ניסן סלומינסקי: שנית, שאנחנו נלך, כמו שגם ביקשתי פעם קודמת, בראייה של בית הלל בעניין הזה.

ניסן סלומינסקי: שלישית, הנושא של השמות, למרות שאני הבנתי מה שאמרת, אבל בדרך שזה נראה, אנחנו נבקש שתחשבו למצוא דרך שזה גם יראה טוב, והכוונה שלא יהיה שמות בכלל מבחינתכם, - - -

<קריאה: כבוד היושב-ראש, לא היה.

<קריאה: בדקתי את זה לעומק.

<אפי נווה: יש את הטפסים המקוריים.

<אפי נווה: אפשר לגשת ולראות טופס, טופס, נקודה.

<חווה מרצקי: זה לא היה.

אורן אסף חזן: ניסן, אנחנו חייבים לצאת מנקודת הנחה שאתם אומרים את האמת.

אורן אסף חזן: אי-אפשר לפקפק בדברים של - - -, שלא יהיה פה אי הבנות.

ניסן סלומינסקי: אני לא מפקפק, אני אומר שאנחנו - - -

<אפי נווה: אין לנו שום בעיה שתבדקו את זה בהליך משפטי.

<אפי נווה: כל הדיבורים כאן שאני שומע מאדון בומבך - שילך לבית משפט ונבדוק את העובדות בבית משפט.

<אפי נווה: אין שום בעיה, שילך לבית משפט.

ניסן סלומינסקי: אפי, רד מזה.

<אפי נווה: אם היה כאן טפסים שזויפו, בוא נברר את זה בבית משפט.

<אפי נווה: בואו נברר את זה שם.

עיסאווי פריג': האדם נותן פתח.

עיסאווי פריג': מה אתם רוצים?

ניסן סלומינסקי: אפי, שמענו את הדברים.

ניסן סלומינסקי: תתקיים פגישה על דעתך.

ניסן סלומינסקי: ניזום פגישה עם נציגי המתמחים, עם הלשכה, איתנו.

ניסן סלומינסקי: לגבי הדברים שנאמרו - נעלה נושא נושא לראות מה אפשרי, מה אי אפשרי, מה אפשר להמליץ, הכול בראייה של בית הילל.

ניסן סלומינסקי: אני מקווה שנוכל אולי לתת מזור לחלק, ובעיקר מחשבה קדימה לגבי הבחינות הבאות.

ניסן סלומינסקי: ראשית, אני רוצה להודות לכם שבאתם.

ניסן סלומינסקי: זה לא פשוט.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להודות לחבריי חברי הכנסת, גם מי שצעקנו עליו, וגם מי שלא צעקנו עליו, וגם מי שלא הספיק לדבר כמו אלעזר ונורית.

אלעזר שטרן: אבל בסוף עם הפתח שאפי פתח - זה אחלה.

אלעזר שטרן: וגם זה שהוא בא, זה באמת יפה.

ניסן סלומינסקי: כן, מאה אחוז.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה גם להודות למתמחים, אלה שדיברו ואלה שלא הספיקו לדבר, כולל החברות.

ניסן סלומינסקי: אין לנו מה לעשות.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה לכולם.