ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 678, 2018-01-16 13:15

מירב בן ארי: > היום יום שלישי, 16.1.2018, כ"ט בטבת התשע"ח, אני פותחת את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, אני אחליף את חבר הכנסת אלי אלאלוף.

מירב בן ארי: הנושא היום הוא במסגרת יום מיוחד לשיתוף החברה האזרחית והמגזר העסקי במניעת אלימות.

מירב בן ארי: על סדר היום הכשרות מקצועיות וזיהוי נפגעי ונפגעות אלימות.

מירב בן ארי: הנושא הזה הגיע לכאן על פי בקשתה של חברתי, חברת הכנסת עליזה לביא, היא מובילה את הנושא הזה.

מירב בן ארי: אני גם עקבתי אחרי הפעילות המבורכת שלה וגם כמובן שאני שותפה שלה ליוזמות כאלו ואחרות.

מירב בן ארי: הזמן קצר, לכן אבקש מהדוברים לדבר בקצרה ובאופן ממוקד ולא לחזור על דברי חברים.

מירב בן ארי: אני חושבת שהרעיון הוא רעיון נהדר, הוא רעיון מבורך, תיכף עליזה תסביר, הרעיון שבעצם הכשרות מקצועיות מעשיות יהוו, קראתי גם על העניין של הקוסמטיקאיות.

מירב בן ארי: גם היינו יחד בכנס, כל הנושא הזה שבעצם נשים פוגשות נשים בתפקידן ויכולות להוות מעין גוף, אפשר לומר טיפולי או הכוונתי לאותן נשים שנמצאות במצוקה.

מירב בן ארי: אני חושבת שזה רעיון טוב, זה רעיון חשוב.

מירב בן ארי: אנחנו נשמע כאן מתפקידים שונים ומעמותות שכבר עושות את זה, הרעיון מבורך וחשוב, אני שמחה לתת לך את הבמה הזאת להוביל את זה.

מירב בן ארי: בבקשה חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: תודה רבה לחברתי היקרה, חברת הכנסת מירב בן ארי, שבזכותה הדיון הזה מתקיים.

עליזה לביא: היה לנו פה לו"ז מאוד צפוף והיה לנו חשוב, גם בזמן קצר, לקיים את הדיון הזה דווקא פה בוועדת העבודה והרווחה.

עליזה לביא: אני מקווה מאוד שהתחלנו פה סדרה של דיונים מתוך מקום והבנה משותפת לשתינו ולרבים ורבות פה בחדר הזה, שיחד אפשר לתקן.

עליזה לביא: כשעובדים עם שותפים בתוך הקהילה ואיתם ממגרים את תופעת האלימות, אז אנחנו יכולים ויכולות להתקדם.

עליזה לביא: ארגון הקוסמטיקאיות ואני, פצחנו במחול שלמדנו במשותף על יוזמה – מודל שקיים בארצות הברית, על פיו עובדים בתחום הקוסמטיקה והספרות.

עליזה לביא: עוברים שם הכשרות מקצועיות.

עליזה לביא: הנושא הזה, גברתי, מוסדר על פי חוק.

עליזה לביא: גם הנושא של התפקידים עצמם, כלומר, בישראל, את יודעת שקוסמטיקה, ספרות – לא נדרש רישיון, אלא זו צורה שהיא לא מפוקחת.

עליזה לביא: חלק מההכשרות עוברות במשרד בטיפוח משרד הרווחה, ולכן התעקשנו שבאמת הדיון יתקיים כאן, גברתי.

עליזה לביא: כדי לרתום – כבר בעבודה המשותפת שלנו פנו אליי מארגון הספרים, ועכשיו מהמיילדות, ועוד ועוד.

עליזה לביא: נשמע כאן כמובן מהמשרד לשירותי דת, שהשר אזולאי נרתם מהרגע הראשון שפניתי אליו, בכל מה שקשור בהדרכה של בלניות, שנפגשות עם נשים.

עליזה לביא: לבוא לראות.

עליזה לביא: זה לא חלילה, גברתי, שאנחנו מעבירות את האחריות, אבל כן להקנות את הדרכים לזהות, וכן, כמובן, להפנות לארגונים של ידע, דת וסיוע.

עליזה לביא: שותפים ארגון בעלי המלאכה, ועוד באמת שותפים רבים.

עליזה לביא: אני עוצרת כאן, כי יש לנו ב-14:00 את הכנס באודיטוריום, ובשעה 16:00 שתי סדנאות של פרקטיקה, אחת על ידי גוגל, ואחת על ידי רוח נשית וארגון הקוסמטיקאיות, של איך זה קורה, איך אפשר לזהות, איך אפשר לסייע, איך אפשר לכוון, כדי למנוע את הטרגדיה הבאה.

עליזה לביא: אז שוב תודה.

מירב בן ארי: אוקי, אז נתחיל.

מירב בן ארי: חנין, את רוצה להתייחס עכשיו או אחרי זה?

חנין זועבי: לא, אני רוצה לשמוע.

מירב בן ארי: אוקי.

מירב בן ארי: אז נתחיל עם אורנה מארגון הקוסמטיקאיות.

מירב בן ארי: אני מבקשת ממי שמדברת, שם ותפקיד לפרוטוקול.

<אורנה ובר: שלום, שמי אורנה, אני יושבת ראש ארגון הקוסמטיקאיות בישראל.

<אורנה ובר: אני רוצה לומר לכם שזה ממש מרגש אותי להיות כאן, זה מדהים אותי לחשוב, מידיעה קטנה שראינו בעיתון, אנחנו בעצם רואים משהו שרוקם עור וגידים למשהו שיכול באמת לבוא לידי ביטוי באפשרות למגר את האלימות.

<אורנה ובר: אני אתן מספרים פרקטיים: 20,000 נשים – 20,000 עסקים בישראל הם בבעלות נשים, ויש בארץ 10,000 קוסמטיקאיות.

<אורנה ובר: 36% מהנשים הולכות לקוסמטיקאיות.

<אורנה ובר: זאת אומרת, שכמעט 1,600,080 נשים בחודש, בממוצע, מגיעות לקוסמטיקאיות.

<אורנה ובר: אני מעדכנת על המספרים הללו משום שהאפשרות של הקוסמטיקאיות לתרום במיגור של תופעת האלימות, היא פשוט יכולה – יש לה את היכולת בצורה מדהימה לעשות זאת, מאחר וחודש בחודשו, הרבה מאוד נשים מגיעות במשך שנים לקוסמטיקאיות שלהן, שם הן נחשפות גם פיזית, גם נפשית.

<אורנה ובר: האפשרות של המרחב הבטוח הזה מאפשר לאותה אחת – לא רק לנשים, גם לנערות, גם לנערים.

<אורנה ובר: היום גם קצת גברים, הם פחות מדברים – אבל נשים, לחשוף את המצוקות שלהן.

<אורנה ובר: לנו הקוסמטיקאיות, בעצם מתאפשר לתת את האפשרות לערוץ, להיות צינור שמקשר אותן למקורות המקובלים כדי לעזור להן.

מירב בן ארי: מה בעצם אתן עושות?

<אורנה ובר: כרגע, מה שאנחנו עשינו, אנחנו בעצם יצרנו איזושהי הכשרה ושילבנו שיתוף פעולה יחד עם עמותת רוח נשית.

<אורנה ובר: הסיבה לאפשרות של ההכשרה הזאת, זה לא שאנחנו לא נתקלנו ולא נתקלות באפשרות הזאת בקליניקה שלנו, רק הרבה מאוד פעמים כשנתקלנו, לא תמיד ידענו מה לעשות עם האפשרות הזאת.

<אורנה ובר: הפרקטיקה של זה, זה בעצם לקבל כלים ש - - -

מירב בן ארי: לקוסמטיקאיות, כדי שהן יוכלו - - -

<אורנה ובר: שיוכלו להיות צינור מקשר.

<אורנה ובר: אני קוראת לזה היום: שליחה קהילתית, בעצם.

<אורנה ובר: זאת בגלל הקשר, בגלל המעורבות, בגלל המרחב הבטוח, בגלל השקט הזה שכשהיא מגיעה היא יכולה לבטא את עצמה.

<אורנה ובר: לא רק זאת, יש הרבה מאוד פעמים שהיא גם לא מדברת ואנחנו רואות.

<אורנה ובר: יש פעמים שמתוך האינטואיציה שלנו אנחנו יודעות מה לעשות עם זה, ויש הרבה מאוד פעמים שאנחנו מסתכלות ולא יודעות מה לעשות.

<אורנה ובר: לכן, אני חושבת שהנושא הזה של הכשרה זה משהו שהוא בהחלט מתבקש ונדרש.

<אורנה ובר: היוזמה הראשונה שהתחלנו בעצם, ובאמת בזכותה של חברת הכנסת עליזה לביא, יחד עם רוח נשית, התחלנו את הפיילוט הראשוני.

מירב בן ארי: כן, תכף נשמע גם את רוח נשית.

<אורנה ובר: עוד משהו שאני רואה כאפשרות שזה לא יסתכם רק אצלנו הקוסמטיקאיות, אלא אני רואה את זה כאפשרות שזה למעשה יתחיל עוד בבתי הספר.

<אורנה ובר: זאת אומרת, עוד בבתי הספר לקוסמטיקה, שם זה צריך להתחיל.

<אורנה ובר: גם כאלו שאיך שהן מסיימות את בית הספר ומתחילות להיות במרחב ה - - -

מירב בן ארי: תהיה להן איזושהי הכשרה.

<אורנה ובר: בדיוק.

מירב בן ארי: אוקי, תודה רבה.

מירב בן ארי: מי זו חווה זיגבוים?

מירב בן ארי: היא פה?

מירב בן ארי: רגע, שניה.

מירב בן ארי: יש פה מישהו ממשרד העבודה?

<לובה נגדאי: כן, אני.

מירב בן ארי: יופי.

מירב בן ארי: את מכירה את היוזמה הזאת?

מירב בן ארי: לפני שאני אפנה לכל הארגונים, כי אז - - -

<לובה נגדאי: אה, כן.

מירב בן ארי: את חשובה לי מאוד.

מירב בן ארי: זו הסיבה שגם ביקשנו וועדה.

מירב בן ארי: יש לך חיבור לנושא?

<לובה נגדאי: אני אציג את עצמי?

מירב בן ארי: בוודאי.

<לובה נגדאי: אוקי.

<לובה נגדאי: שמי לובה נגדאי, אני מפקחת ארצית לענף טיפוח החן, כל מה שכולל: גם קוסמטיקה, עיצוב שיער, כל מה שקשור ליופי.

<לובה נגדאי: שוחחתי לא פעם עם אורנה בנושא, והעמדה של המשרד שלי, בעצם, זה שיש מקום, ומקום חשוב, לשלב את זה בתוך תכנית הלימודים, כדי שבעצם זה יועבר לפני שהם יוצאים לעולם העבודה.

מירב בן ארי: ואתם עושים עם זה משהו אבל?

<לובה נגדאי: אנחנו עוד לא התחלנו, אנחנו נעשה.

עליזה לביא: המנכ"ל מגיע היום לכנס ב-14:00.

עליזה לביא: אני נפגשתי עם המנכ"ל, הוא מברך על היוזמה.

עליזה לביא: הוא מחכה לראות את התוצאות של הפיילוט שהתחלנו, ובתקווה, וגם בעזרה, שנאמץ את זה לפחות בבתי הספר.

מירב בן ארי: אוקי, בסדר גמור.

<לובה נגדאי: אנחנו נשלב את זה באחד הקורסים בטיפוח החן, ונראה איך זה משתלב.

מירב בן ארי: בסדר גמור, אוקי.

מירב בן ארי: תמר, רוח נשית, את רוצה להתייחס?

מירב בן ארי: בבקשה.

<תמר שוורץ: תודה שהזמנתם אותי, ובכלל, תודה לשתיכן על קיום היום החשוב הזה.

<תמר שוורץ: זו כבר וועדה שלישית ועוד יום ארוך.

<תמר שוורץ: אני אגיד מילה על רוח נשית, ואחרי זה באמת על שיתוף הפעולה - - -

מירב בן ארי: תמר, תגידי שם ותפקיד לפרוטוקול.

<תמר שוורץ: שמי תמר שוורץ, ויש לי זכות לעמוד בראש ארגון רוח נשית.

<תמר שוורץ: זאת עמותה שמסייעת לנשים ביום שאחרי שהן יוצאות ממעגל האלימות.

<תמר שוורץ: הן בעצם מנסות להגיע לשיקום כלכלי-תעסוקתי, על ידי הצמדה של – יש לנו מאות מנטוריות ומאמנות, שמסייעות לנשים כל שבוע בקשר ארוך, כי זה בעצם מה שעוזר לנשים נפגעות אלימות.

<תמר שוורץ: לא מספיקות הסדנאות הקבוצתיות, חייבים את הקשר האישי במשך שנתיים, יש לנו ליווי ארוך טווח.

<תמר שוורץ: יש לנו גם מחלקה לקידום מדיניות, שאנחנו מנסות להציע הצעות חוק, לשנות נהלים, על מנת באמת - - -

מירב בן ארי: כן, אבל אין לנו זמן לדבר על רוח נשית עכשיו.

מירב בן ארי: זאת הוועדה הכי קצרה שלך.

<תמר שוורץ: אוקי.

<תמר שוורץ: באמת פנתה אליי אורנה עם רעיון.

<תמר שוורץ: זה מסוג הרעיונות האלה שאתם שומעים עליהם – אני בטוחה שלכל אחד כאן קרה בחיים שמישהו פנה אליו עם איזה רעיון, ואז הוא אמר לו: וואו, איך לא חשבו על זה קודם?

<תמר שוורץ: אז ככה כשאורנה פנתה, באמת אמרתי וואו, איך לא חשבנו על זה קודם?

<תמר שוורץ: קוסמטיקאיות הן פונות לקהל הנשים הנורמטיבי, זה בדיוק הרעיון של טיפות חלב, שיצרו את טיפות החלב, המחשבה הייתה מניעתית.

<תמר שוורץ: כולם באים לטיפול חלב, ואז אפשר דרך זה לא רק לטפל בילדים של כולם, אלא לאתר ילדים בסיכון.

<תמר שוורץ: הרבה נשים, ראינו בנתונים של אורנה, 36% מהנשים מגיעות לקוסמטיקאיות, לא רק אלה שנפגעות אלימות.

<תמר שוורץ: נוצר שם איזשהו מרחב בטוח.

<תמר שוורץ: הקוסמטיקאית, - זה גם לא מפגש חד פעמי, זה מפגש רב פעמי.

<תמר שוורץ: באמת, אם נצייד את הקוסמטיקאיות בכלים לאתר במיוחד אלימות שלא רואים, לא הסימנים הכחולים, אלא אלימות כלכלית, אלימות רגשית, אלימות מינית, הדברים האלו שהם נחבאים מן העין.

<תמר שוורץ: זה מרחב מאוד טוב לאתר ולהפנות הלאה.

<תמר שוורץ: בנינו הכשרה, עשינו אותה – זה היה פיילוט מאוד מוצלח, לפני חודשיים.

<תמר שוורץ: אנחנו הולכות לעשות את זה גם בחודש הבא ובתקווה בכל הקורסים שאיגוד הקוסמטיקאיות מוביל, ומאוד חשוב שזה ייכנס כחלק מהרגולציה.

<תמר שוורץ: אני רוצה בדקה שרוני בן צבי מרוח נשית, שבנתה את ההכשרה, תספר לנו.

עליזה לביא: יש לנו ב-16:00 סדנה.

מירב בן ארי: כן, ב-16:00 יש סדנה, תני לי רגע לסיים כמה דוברים ואם יהיה לנו זמן נחזור לזה.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע ממשרד הדתות.

<קריאה: מוריה פורת, סמנכ"לית משרד הדתות, עם פרויקט דומה עם הבלניות.

<מוריה הדר פורת גראזי: נכון, אז תודה רבה.

<מוריה הדר פורת גראזי: אני באמת מברכת על הפורום הזה ועל היוזמה הזאת, בעיניי זה דבר סופר-חשוב.

<מוריה הדר פורת גראזי: אני קצת אגיד את הניסיון שלנו של כמה שנים עם בלניות.

<מוריה הדר פורת גראזי: אנחנו זיהינו שיש בארץ כ-900 בלניות שעובדות במועצות הדתיות, והן בעצם נפגשות יום-יום עם נשים, באמת במקום מאוד אינטימי, ויכולות לראות דברים.

<מוריה הדר פורת גראזי: אנחנו צריכים לתת להן הכשרה מאוד מקיפה, כדי שהן יידעו להתמודד עם המון דברים, ביניהם גם אלימות במשפחה.

<מוריה הדר פורת גראזי: מה שאנחנו התחלנו לבצע החל משנת 2014, זה הכשרות שהן מאוד – בדומה למה שאמרו חברותיי בצד השני, הכשרות שהן מאוד מעמיקות.

<מוריה הדר פורת גראזי: מדובר על 40 שעות הכשרה, כאשר מתוך 40 השעות בערך 10 שעות אנחנו מתעסקים באלימות במשפחה, בזיהוי של תופעות כאלו, איך לדעת להתמודד.

<מוריה הדר פורת גראזי: הבלנית היא בסך הכל לא אשת מקצוע, אבל היא צריכה להכיר אנשי מקצוע, היא צריכה לדעת איך להפנות לאנשי מקצוע, היא צריכה לדעת איך להתייחס ברגישות ועדינות לנשים שהן נפגעות אלימות בתוך עולם שהוא מורכב מאוד, עולם של טומאה וטהרה בתוך המקווה.

<מוריה הדר פורת גראזי: יש לזה הרבה מאוד השלכות, גם פסיכולוגיות של הטובלת, וגם כמובן בלנית שהיא לא אשת מקצוע ופתאום נתקלת, ונחשפת לדברים שהם יכולים להבהיל אותה, אז איך היא מתמודדת כנותנת שירות?

<מוריה הדר פורת גראזי: הלימוד של אלימות במשפחה הוא משמעותי עבור הבלניות.

<מוריה הדר פורת גראזי: נוצרת שם למידת – מקסימה, המון שיח ביניהן על איך מתמודדים עם סוגיות כאלו.

<מוריה הדר פורת גראזי: עד היום הכשרנו 400 בלניות מתוך 900, ואנחנו עכשיו בוחנים האם להכניס את זה כתנאי סף לפני כניסה של בלנית לתוך התפקיד.

מירב בן ארי: איפה היא עוברת את ההכשרה?

<מוריה הדר פורת גראזי: אנחנו מעבירים אותה, המשרד לשירותי דת מתחבר באופן מכרזי עם גוף שעושה – אנחנו בדיוק עכשיו יוצאים לקראת מכרז נוסף.

<מוריה הדר פורת גראזי: אנחנו עושים את זה לפי אזורים, למה?

<מוריה הדר פורת גראזי: כי חשוב לנו שהן ידברו עם נשים במיקום גאוגרפי דומה להן, שאם יש איזשהו מפגש עם מישהי שהיא נפגעה באלימות והן רוצות להתייעץ, הן יוכלו להתייעץ עם מישהי סמוכה אליהן.

<מוריה הדר פורת גראזי: אנחנו מפגישים עם אנשי מקצוע באמת באזור הגאוגרפי שלהן.

מירב בן ארי: משרד העבודה צריך לקחת את המודל של הבלניות ולא לבזבז זמן.

מירב בן ארי: בסוף זה בדיוק אותו דבר, זו הבלנית שפוגשת – אם עכשיו תחכו לפיילוט – מה פיילוט?

מירב בן ארי: הנשים מגיעות, משתמשות ב – התפלאתי שרק 36%, חשבתי ש-70% מהנשים, אבל לא נורא.

מירב בן ארי: העניין הוא, בגלל שגם ליווינו את העניין של הקוסמטיקאיות – אנחנו לא נוכל להגיע לכל, אבל אותן אלו שעוברות דרך משרד העבודה, אפשר כבר לקחת את מה שקורה שם, שעובד ומוצלח, ובמקום לעשות עוד פיילוט – הנה, כבר יש פיילוט, עובד ומוצלח.

מירב בן ארי: קחו את זה, אנחנו נוציא גם מכתב מהוועדה למשרד העבודה, יש כבר משהו שעובד, תראו איך זה עובד.

מירב בן ארי: יש פה גם חברה שמוציאה מכרז חדש.

מירב בן ארי: חבל על הזמן.

מירב בן ארי: בסוף, אנחנו רוצים – מה היא אומרת עכשיו?

מירב בן ארי: אני רוצה להכשיר אותן עוד מבית הספר לבלניות, נכון?

מירב בן ארי: זאת אומרת, כשאת מכשירה, עושים חיבורים כאן, ואני לא מצליחה להבין בכלל למה לחכות לפיילוט.

עליזה לביא: אני שוב רק רוצה להגיד תודה לשר אזולאי, כי באמת ברגע שפניתי אליו עם היוזמה הזאת הוא אימץ אותה, ואת הפרי של התוצאה אנחנו רואים כאן.

עליזה לביא: גם הפנייה למנכ"ל משרד הרווחה, והוא יהיה פה היום ב-14:00, אני מעריכה - - -

מירב בן ארי: לקצר טווח.

מירב בן ארי: אנחנו גם נוציא לו פנייה רשמית של הוועדה, בשבילך.

<מוריה הדר פורת גראזי: אם יורשה לי, אני רק אוסיף עוד דבר אחד: בסוף אנחנו מבינים כחלק מההשתתפות שלנו בוועדה, שיש עוד גורמים נוספים במרחב האזורי של אותה בלנית, שהיא יכולה לתקשר איתה בהיבטים האלו ולהתייעץ.

<מוריה הדר פורת גראזי: יכול להיות שחיבור בין קוסמטיקאיות, בין תפקידים אחרים נוספים, יכול להיות רלוונטי גם לקורס שלנו, ואנחנו נחשוב על זה.

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: דקלה פדידה מהמועצה הדתית, את רוצה להתייחס?

<דקלה פדידה: אוקי.

<דקלה פדידה: אין לי מה להוסיף כל כך, מוריה דיברה.

<דקלה פדידה: אני ממונה על ההדרכה במועצות הדתיות.

<דקלה פדידה: אני יכולה כן לשתף על האפקטיביות של ההכשרה הזאת.

<דקלה פדידה: כשאנחנו מדברים, לדוגמה, על פגיעות מיניות בתוך – סיפרה לנו אחת הבלניות במקווה בירושלים, שהייתה להם טובלת שכנראה חוותה פגיעה מינית, והיה לה מאוד קשה לטבול, להגיע כל פעם למקווה ולעמוד שם בצורה מאוד חשופה.

<דקלה פדידה: תמיד הממשק הזה עם הבלנית היה מאוד קשה לה.

<דקלה פדידה: אחרי היחידה שעסקה בנושא הזה של איך לפנות לנשים שעוברות כזאת חוויה, החוויה הייתה שונה לגמרי.

<דקלה פדידה: הבלנית לומדת איך להעביר את הבחירה אליה.

<דקלה פדידה: בעצם היא שאלה אותה: איך את רוצה שהטבילה שלך תיראה.

<דקלה פדידה: היא באמת מספרת שהחוויה מאז הייתה שונה לגמרי.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: נשמע את אורית סוליציאנו מהמרכז לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית, בבקשה.

<אורית סוליציאנו: שלום.

<אורית סוליציאנו: אלף, באמת ברכות על הדיון החשוב הזה.

<אורית סוליציאנו: אני רוצה להתחבר בעניין של הכשרות מקצועיות לאנשי מקצוע שבליבת הטיפול בפגיעה מינית.

<אורית סוליציאנו: אנחנו כארגון הגג של כל מרכזי הסיוע, יחד עם כל מרכזי הסיוע, עושים הרבה מאוד הכשרות לרופאים, אחיות, מטפלים.

<אורית סוליציאנו: רוב ההכשרות הללו ממומנות – כבר חמש שנים יש לנו פרויקט, על ידי פילנתרופיה.

<אורית סוליציאנו: ככל שעוברות השנים, אנחנו רואות שני דברים: דבר אחד, רצון עז ללמוד, ודבר שני, זה קצת מצחיק שעמותה צריכה למממן למדינה את ההכשרות המקצועיות שלה.

<אורית סוליציאנו: אני יכולה לתת לכן – בלי להגיד כמובן מאיפה, שאנחנו לא פעם שומעים – אפילו עדיין חוסר אמון מאנשי צוות מקצועיים.

<אורית סוליציאנו: אני אגיד כאן לנוכחים את הנתונים שלא כולם יודעים.

<אורית סוליציאנו: בין 36%-70% ממי שמטופל במערכת בריאות הנפש בארץ, זה גם בנתונים של העולם, עולה רקע של פגיעה מינית.

<אורית סוליציאנו: כלומר, זה בין שליש לשני שליש.

<אורית סוליציאנו: זה אומר שזה ידע שצריך להיות בסיסי, וזה אנשים שזו העבודה הטיפולית שלהם.

<אורית סוליציאנו: עד עצם היום הזה, ורק הכשרה שהייתה לא מזמן, אנחנו שומעים פסיכיאטרים, אחיות במחלקות הפסיכיאטריות שאומרות שעדיין קשה להן להאמין.

<אורית סוליציאנו: הן רואות תופעות של דיסוציאציה, ניתוקים, ריבוי זהויות, מה שנקרא לעיתים.

<אורית סוליציאנו: עדיין חש חוסר אמון.

<אורית סוליציאנו: כל פעם אחרי ההכשרות יש שינוי.

<אורית סוליציאנו: גם כשאנחנו עושים את ההכשרות, הן לא מלוות אחר כך בהדרכות מתמשכות.

<אורית סוליציאנו: לבתי חולים היום אין מספיק תקציבים, אז הם כבר קיבלו - - -

עליזה לביא: זה צריך להתחיל בבית ספר לרפואה, בבית ספר לסיעוד, בית הספר למיילדות.

<אורית סוליציאנו: כן, אבל זה – מול האקדמיה, לאקדמיה יש את החופש האקדמי, ועדיין את הנושא הזה לא הצלחנו.

<אורית סוליציאנו: אבל ארגונים ששייכים למדינה, למשרד הבריאות, למשרד הרווחה, הדבר הזה חייב להיות חובה.

<אורית סוליציאנו: ברגע שיש ידע, יש טיפול, יש זיהוי.

<אורית סוליציאנו: אני אגיד עוד משפט אחד שקשור להכשרה.

<אורית סוליציאנו: בנושא של התשאול, עד היום, למרות שנעשו כבר תהליכים אבל זה לא נכנס לבסיס, שאישה שמגיעה למטפל בקהילה בבית חולים, אין תשאול האם יש לה רקע של טראומה מינית, אין תשאול.

<אורית סוליציאנו: לא פעם הטיפול לא מותאם, וזה צריך לזוז.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: שרה, מנהלת נווה תרצה.

עליזה לביא: אורחת מיוחדת שלנו, מפקדת כלא נווה תרצה, חברה, שותפה, תודה שאת אתנו.

<שרה פרידמן: טוב, דיברו פה גם על זיהוי של אלימות כלפי נשים.

<שרה פרידמן: אנחנו בעצם מקבלות את הנשים אלינו, נשים שחוו אלימות ונשים שעשו אלימות.

<שרה פרידמן: אנחנו בקשר מאוד טוב עם המרכז ה - - -

מירב בן ארי: שרה, מה שם המשפחה שלך בבקשה?

<שרה פרידמן: פרידמן, שרה פרידמן.

<שרה פרידמן: אנחנו בקשר מאוד טוב עם המרכז לתקיפה מינית בתל אביב, כבר מעל 10 שנים.

<שרה פרידמן: הן באות ועושות סדנה אצלנו לאותן נשים.

<קריאה: לאסירות?

<שרה פרידמן: לאסירות.

<שרה פרידמן: הן הדריכו גם את הסגל שלנו, הסגל הטיפולי שגם הוא מדריך, כי גם נאמר פה שאנשים לא כל כך נחשפים ורוצים לספר שחוו איזושהי חוויה בסוג זה.

<שרה פרידמן: גם לנו לוקח הרבה זמן עד שהן נפתחות ומספרות, ואז צריך לעבוד איתן על הדברים האלה.

<שרה פרידמן: לכן אני חושבת שכל המפגש הזה, באמת בחיבורים של כל מי שמתעסק בנושא הזה – לובה מעבירה אצלנו הכשרות מקצועיות לאסירות.

<שרה פרידמן: ממש ברגעים אלה יש לנו קורס בניית ציפורניים, ואנחנו ממשיכים לפדיקור, מניקור וכל מיני כאלה.

<שרה פרידמן: את אמרת גם בהתחלה שחלק מההכשרות המקצועיות הן כאלה שלא דורשים רישיון או כסף, או דברים כאלה, ולכן אנחנו עושים את הקורסים האלה, שכשהאישה תצא שיהיה לה איזשהו עיסוק מקצועי והכשרה מקצועית.

<שרה פרידמן: זה גם נותן לה ברמה של ההעצמה הנשית קצת ביטחון, שהיא יכולה לצאת ויהיה לה איזשהו מענה ראשוני שהיא יכולה לעבוד איתו, והיא לא צריכה לשלם כסף, לא חנות, לא דברים כאלה.

<שרה פרידמן: גם בימים אלה, דרך אגב, דרך המשרד שלהם יש לנו קורס של שזירת פרחים, שהוא מאוד יפה.

<שרה פרידמן: היא יכולה לעבוד באולמות, בחנויות, בכל מיני דברים כאלה, שזה נותן הרבה כוח לאותן נשים.

<שרה פרידמן: בחיבורים האלה, גם דרך הקורסים האלה – דיברו פה על זיהוי.

<שרה פרידמן: אז דווקא באמצעים הבלתי פורמליים, כשאתה נכנס לקורס כזה או אחר או לסדנה, לאו דווקא ברמה של מסדר וספירת ביטחון וכל הדברים הביטחוניים, אלא דווקא בדברים הטיפוליים, אותן נשים נפתחות.

<שרה פרידמן: תתקן אותי אולי חברתי מהסיוע, אבל אחוז מאוד גבוה של אסירות שנמצאות אצלנו הן נפגעות תקיפה מינית.

<קריאה: 95%, כך אמרה ד"ר ענת גור.

<שרה פרידמן: זה אחוז מאוד גבוה, ולכן הטיפול בהן צריך להיות מאוד אינטנסיבי.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: נעמי, מנהלת עדן?

<נעמי גרומט: תודה רבה על האפשרות לדבר, וגם על כל קיום הוועדה.

<נעמי גרומט: אני מנהלת מרכז עדן, נעמי מרמון גרומט.

<נעמי גרומט: אנחנו התחלנו עם הכשרות לבלניות לפני כ-6 שנים.

<נעמי גרומט: אנחנו מכירים בבלניות כמשאב אדיר, כי הן פוגשות את כל הנשים מכל המגזרים.

<נעמי גרומט: מה שחשוב לנו במיוחד, בלניות רואות כל מיני דברים שאנשים אחרים לא רואים, כי אישה באה במגע בעירום.

<נעמי גרומט: גם נשים מהמגזר החרדי מגיעות ומקבלות את ההכשרה שלנו בצורה שאנשים אחרים לא.

<נעמי גרומט: אנחנו עובדים גם עם המשרד לשירותי דת, אבל מה שחשוב לנו במיוחד זה שאנחנו מגיעים גם לבלניות שהן לא רשומות במשרד הדתות.

<נעמי גרומט: ברשימה שלנו יש כ-1500 בלניות, ואנחנו יודעים שיש כ-750,000 טובלות באופן סדיר.

<נעמי גרומט: הבלניות שעוברות את ההכשרה שלנו לומדות - - -

מירב בן ארי: אתן מעבירות הכשרה לבלניות של משרד הדתות?

<נעמי גרומט: גם, וגם פרטי.

<נעמי גרומט: מה שחשוב לנו זה גם להגיע לכל האזורים, וכל המקומות הקטנים, וגם למגזר החרדי במיוחד, שלא תמיד מוכן.

<נעמי גרומט: הייתה לנו הצלחה במקום אחד שהוא תחת פיקוח משרד הדתות, אבל לא היו מוכנים להכניס את ההכשרה שלהן, ואנחנו הצלחנו כי אנחנו גוף פרטי.

<נעמי גרומט: אנחנו גם עובדים עם עיר ללא אלימות.

<נעמי גרומט: חשוב לי להגיד שזה לא רק ההכשרה הראשונית, זה גם המשך הלימוד, הידע לזהות והעמקה בידע שלהן, איך הן מתמודדות עם זה.

<נעמי גרומט: כשאישה רואה אישה אחרת בעירום, באזור שאי אפשר להסתיר, ורואה שבאזור הזה מישהו כיבה עליה את הסיגריות שלו, גם האישה שעברה התעללות צריכה עזרה, אבל גם האישה שראתה את זה והייתה שם צריכה תמיכה וצריכה לדעת מה היא עושה עם זה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: מוטי רייף, בבקשה.

<מוטי רייף: אהלן.

<מוטי רייף: קודם כל, תודה שהזמנתם אותנו.

<מוטי רייף: אני חלק מעמותת רוח נשית.

<מוטי רייף: לפני כשנתיים, בדיוק באותו יום, דיברה איתי דניאלה ואמרה לי: מוטי, הגזמת קצת עם הפעילויות החברתיות שלך, אתה צריך להוריד.

<מוטי רייף: באותה שעה קיבלתי טלפון מחברה ליאת רון, שאמרה לי: אני רוצה שתכיר את המנכ"ל החדש של רוח נשית, תמר שוורץ.

<מוטי רייף: אמרתי לה: תקשיבי, אני מצטער – כי קיבלתי הוראה, אני מצטער אבל אני חייב – אני לא יודע להגיד לא, אבל אני חייב להגיד לך, ואז היה לי פלאשבק שהייתי ילד בן 8, ובוקר אחד, אבא שלי היה מדריך תיירים שהיה אמור לצאת לנסיעה, ואמא שלי אמרה לי: אפרים, שישאיר לי כסף, והוא אמר לה שאין לו, סגר את הדלת והלך.

<מוטי רייף: כילד בן 8, ראיתי את אמא שלי נופלת, יושבת על הרצפה ובוכה.

<מוטי רייף: באותו יום הייתי חולה, לקחו אותי לקופת חולים.

<מוטי רייף: הגענו לדוקטור שיינצביץ, אני לא אשכח את השם שלה.

<מוטי רייף: היא הייתה רומניה, ואמרה לאמא שלי: איזה יופי של תחפושת.

<מוטי רייף: ואז אני לא יודע – ילד בן 8, אמרתי לה: כן, והיא עושה גם לאחרים.

<מוטי רייף: אז יצאנו משם ואמא שלי נתנה לי חיבוק ואמרה לי: אני לא יודעת מאיפה זה בא לך, אבל מהיום אף גבר לא ישאיר אותי עם המכנסיים למטה.

<מוטי רייף: ואז באותו רגע שליאת רון – שאלתי אותה על מה מדובר, ואז היא אמרה לי: זו עמותה שמטפלת בנשים שיוצאות ממעונות לנשים מוכות, ובעצם הטיפול הוא באלימות כלכלית.

<מוטי רייף: נפגשנו למחרת, ומאותו יום העמותה שהייתה על סף סגירה, כי היא הייתה בגירעון, אנחנו מסיימים את השנה השנייה בזכות באמת אותן פעילויות.

<מוטי רייף: מהרגע שנכנסנו ביחד לקחתי את כל המשאבים ואת כל האירועים שאנחנו בעצם מנהלים – אני משוכנע שכולכם יודעים, לגייס כספים עבור עמותות.

<מוטי רייף: אני חושב שאנחנו המדינה עם המספר הכי גבוה של ארגונים ועמותות, לכל בית חולים יש לפחות 2 עמותות.

<מוטי רייף: לקחנו באמת את האירועים המסחריים, לגייס את החברות המסחריות, כדי בעצם שיעזרו לנו.

<מוטי רייף: לצערנו, הלוואי והבניין הזה שאנחנו יושבים בו כרגע היה עושה את העבודה הזאת, אבל הוא לא- - -

מירב בן ארי: לא, לא, היא יודעת שיש לי הבטחה שם אליה - - -

<מוטי רייף: באמת בשנתיים האחרונות השתמשנו בכל אירוע אפשרי, הגדלנו השנה לעשות ואנחנו משתמשים בשבוע האופנה של תל אביב שמתקיים במרץ, כדי להוביל איזושהי אג'נדה של שינוי מודל היופי.

<מוטי רייף: אגב, הסיבה, זה גם כדי לפתוח באמת את כל החברות המסחריות לתמוך בנו, וזה קורה מאוד יפה, אנחנו עושים את זה בצורה מאוד יפה.

<מוטי רייף: כל הסיפור הזה של מודל היופי עזר לי לגייס הרבה מאוד חברות, כי אנחנו באים ואומרים: דיי, אין יותר.

<מוטי רייף: לא יכול להיות שמודל יופי יהיה ילדה מטר שמונים, גיל 17, מידה 34.

<מוטי רייף: בשבוע האופנה הקרוב הולכות להשתתף דוגמניות בכל הגילאים, מגיל 17 ועד גיל 85, בכל המידות, בכל הצבעים, בכל הדתות.

<מוטי רייף: אני חושב שבאמת חלק מזה זה – מבחינתי זה win win, כי זה גם בעצם הגיוס של המשאבים - - -

<קריאה: חשבתם על דוגמניות נכות?

<מוטי רייף: יש לנו.

<מוטי רייף: אגב, אני רוצה להגיד לכם, דוגמנית זה לא מידה.

<מוטי רייף: דוגמנית זו אישה עם נוכחות, שיכולה לעלות על זה, כמו שחקן.

<מוטי רייף: כל הנושא הזה של לשבור את מודל היופי, זה תהליך שאנחנו התחלנו איתו.

<מוטי רייף: אנחנו מקדימים היום את העולם.

<מוטי רייף: אנחנו בדרך כלל רצים אחרי אמריקה, והשנה אנחנו מקדימים את אמריקה.

<מוטי רייף: בשבוע האופנה הקרוב - - -

<קריאה: כולן מוזמנות, נכון?

<מוטי רייף: מה?

<קריאה: כולנו מוזמנות.

מירב בן ארי: סליחה, אני כבר הצעתי שאני אדגמן.

מירב בן ארי: אנחנו כבר ישבנו ביום ראשון בערב ודיברנו.

מירב בן ארי: אנחנו מודל יופי אחר.

<מוטי רייף: אז באמת, אני חושב ש – תראו, באמת הנושא של גיוס כספים הוא נושא מאוד קשה.

<מוטי רייף: אני אוהב נורא להשתמש בכל החברות שלי, וקוראים להן המפורסמות, כן, יש להן הרבה כוח.

<מוטי רייף: לקחת את הכוח של להיות סלבריטאית היום ולהשתמש – אני רואה, סביבי יש הרבה מאוד חברות שכל אחת מהן בוחרת את האג'נדה שלה, ואני חושב שזה משהו מאוד מבורך לכל אחד, לא משנה, שלכל אחד יהיה את הנושא שאותו הוא מוביל.

מירב בן ארי: תודה מוטי, תודה רבה על כל מה שאתה עושה.

מירב בן ארי: אניטה רוזנבאום כאן?

מירב בן ארי: בבקשה, אניטה.

<אניטה רוזנבאום: טוב, אז צהריים טובים.

<אניטה רוזנבאום: שמי אניטה רוזנבאום, בעברי אישה נפגעת אלימות על כל סוגיה.

<אניטה רוזנבאום: אני גרושה 13 שנים, אני יכולה להגיד על עצמי שאני 9.5 שנים מחוץ למעגל, ואני בכוונה מציינת את זה.

<אניטה רוזנבאום: זה שאני גרושה זה לא אומר שאני מחוץ למעגל.

<אניטה רוזנבאום: אני 9.5 שנים מחוץ למעגל.

<אניטה רוזנבאום: נכון להיום, אני פועלת עצמאית לאורך שנים, אני מובילה נשים ליציאה ממעגל האלימות.

<אניטה רוזנבאום: נשים מגיעות אליי מפה לאוזן באמצע הלילה במצב הקשה ביותר אחרי אלימות קשה, כשהן במצב שהן רוצות – הן פוחדות לגשת למשטרה, הן פוחדות מהגופים.

<אניטה רוזנבאום: אני בדרך כלל נותנת – אני גרה בערד.

<אניטה רוזנבאום: עזרה ראשונית היא עזרה טלפונית.

<אניטה רוזנבאום: אני רק יכולה לספר לכם שהשבוע הייתי לילה אחדה ב-3:00 בבוקר בעפולה, ולקחתי אישה אליי הביתה עם שני ילדים קטנים.

<אניטה רוזנבאום: יש לי חדר שאני קוראת לו – הבנים שלי קוראים לזה חדר המקלט.

<אניטה רוזנבאום: אנחנו חווינו מקלטים, אז החדר המוגן אצלי בבית זה חדר לנשים וילדים שאני מוציאה מעכשיו לעכשיו, קודם כל להגן עליהן.

<אניטה רוזנבאום: לאחר מכן, לאט לאט, תוך יום-יומיים אצלי בבית עם המון תמיכה נפשית ורגשית, ב-99% מהמקרים אני מצליחה להביא אותן לתחנת המשטרה, וכמובן לרווחה ולגופים שיכולים לעזור, כי אני אדם פרטי ואני מתנדבת רק.

<אניטה רוזנבאום: נכון להיום, אני חייבת לומר לכם בכאב רב, עשיתי סטטיסטיקה עם עצמי בחודש האחרון.

<אניטה רוזנבאום: בשנה האחרונה, בשנה החולפת מינואר של שנה שעברה ועד ינואר השנה, טיפלתי ב-27 נשים ברמה השנתית.

<אניטה רוזנבאום: אני מאמנת אישית, אני מלווה אותן למקלט, אני מלווה אותן אחרי המקלט.

<אניטה רוזנבאום: יש כאלה שלא יוצאות למקלט, אז אנחנו בקשר רציף, אם זה שיחות ווידאו, אם זה פגישות שאני נוסעת אליהן כי בדרך כלל הן כולן בעצם – לא בדרך כלל, כולן כשהן נשים נפגעות אלימות הן גם סובלות מאלימות כלכלית.

<אניטה רוזנבאום: אין אוכל בבית, בטח שלא, אין כסף לטיפול.

<אניטה רוזנבאום: אני נותנת את הטיפול, אבל אני גם מגיעה אליהן.

<אניטה רוזנבאום: אני חייבת לומר לכם שהיום הזה בעיניי הוא יום חשוב ומשמעותי.

<אניטה רוזנבאום: הכנס הזה הוא אחד הדברים היותר חשובים היום בנושא הזה.

<אניטה רוזנבאום: אני נמצאת פה, ואני חייבת להגיד לכם – ושתבינו כמה משמעות יש ליום הזה.

<אניטה רוזנבאום: לכל אחד מכם שיושב פה, אוקי?

<אניטה רוזנבאום: הבן שלי הבכור טס בעוד שעתיים לשנה לחו"ל, ואני פה.

<אניטה רוזנבאום: אני פה, ואני מפה ארוץ לשדה לתת לו חיבוק ושהוא ייסע.

<אניטה רוזנבאום: אני חושבת, הוא חושב וגם הילדים שלי חושבים, שזה היה חשוב שאני אגיע לכאן היום, שאני אקשיב לכם ואתם תקשיבו לי, ושאנחנו נעשה את השינוי.

<אניטה רוזנבאום: אני מאמינה בעליזה לביא, אני מאמינה בחברת הכנסת מירב בן ארי, ויש פה עוד המון חברות כנסת נפלאות שעושות המון בנושא הזה, ומפה תצא הבשורה.

<אניטה רוזנבאום: חייבת לצאת הבשורה של: דיי לאלימות כלפי נשים, מספיק, סבלנו, אנחנו סובלות.

<אניטה רוזנבאום: אני עדיין רוצה רק לציין ולומר: רבותיי, אין אף גוף, ובדקתי ואני אחרי מחקר, אין אף גוף שנותן מענה לנשים, ללוות אותן, פרט למסל"נ באר שבע, שמלוות אותן לבתי המשפט, שמלוות אותן לתחנת המשטרה, שמלוות אותן לבית הדין הרבני, שמלוות אותן הביתה לקחת בגדים, שיבואו להוציא אותן בלילה - - -

מירב בן ארי: אניטה תודה רבה, אבל אנחנו חייבים לסיים.

מירב בן ארי: ברשותך, אני קודם כל מודה לך.

מירב בן ארי: שמעתי שאת מפעל של אישה אחת.

מירב בן ארי: אני מאוד מודה לך, נזמין אותך שוב לוועדות, פשוט היום אנחנו קצת בזמן קצר.

מירב בן ארי: חבר הכנסת מוטי יוגב רוצה להתייחס בקצרה, ולאחר מכן ניתן גם למשרד הבריאות שמחכים.

מרדכי יוגב: ברשות יושבת ראש הוועדה, אנחנו באים כולנו מוועדות אחרות שעוסקות במיגון הצפון ודברים אחרים.

מרדכי יוגב: ב-30 שניות, וטוב שאני מדבר לפני נציג משרד הבריאות, זה לא קשור אלייך מקצועית, זה קשור לסגן השר.

מרדכי יוגב: חברת הכנסת מיכל רוזין ואנוכי, הנחנו כבר לפני שנה ויותר, שנה וחצי, חוק שמחייב – שני חוקים.

מרדכי יוגב: אחד, כל העוסקים במערכות החינוך, מערכות הרפואה, מערכות העבודה הסוציאלית והפסיכולוגיה, לתת להם כלים בהכשרתם לאבחון נפגעי ונפגעות תקיפה.

מרדכי יוגב: החוק השני מדבר על העובדים במערכת המשטרתית והמשפטית.

מרדכי יוגב: משום מה הוא נתקע בוועדת השרים על ידי חברי סגן שר הבריאות, ואני חושב שהוא חוק הכרחי, כי אם – ואין מי, את בבני הנוער, שלמחרת לא רואה אותו המורה, או לצורך העניין כעבור חודש הרופא המשפחתי, אם הוא יידע לאבחן ויהיו לו מעט יותר כלים שלא מסכמים ביותר ממספר שעות בהכשרה הבסיסית המקצועית, אז נוכל לתפוס את הדברים יותר מהר, לטפל יותר מהר, ולצמצם, אני מקווה, את התופעה.

מרדכי יוגב: אז אני מקווה שנצליח לעבור את המשוחה הזאת ונביא עוד כלי לאבחון מוקדם יותר וטיפול טוב יותר במי שנפגעו.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: ברברה ממשרד הבריאות, בבקשה.

מירב בן ארי: שם ותפקיד.

<ברברה לנג: תודה רבה.

<ברברה לנג: ברברה לנג, אני עובדת סוציאלית במחלקה לטיפול באלימות במשפחה ותקיפה מינית במשרד הבריאות.

<ברברה לנג: אני רק רוצה לציין שמתבצעות הכשרות רבות עבור צוותים רפואיים.

<ברברה לנג: חלקם הם עבור מקצועות, מגזרי, חלקם הם לצוותים רב מקצועיים, בכלל מערכת הבריאות.

<ברברה לנג: חלקם מתבצעים ברמה הארצית, ויש המון עבודה שמתבצעת גם ברמה המחוזית על ידי העובדים שלנו.

<ברברה לנג: יש לי פה רשימה ארוכה שהכנו, אני יכולה למסור אותה, זו רשימה שהוכנה לוועדה הבין-משרדית בנושא של אלימות במשפחה בשנה שעברה, ומאז מתקיימות עוד הכשרות.

<קריאה: של משרד הבריאות?

<ברברה לנג: של משרד הבריאות, לאנשי מקצוע.

<קריאה: אנחנו מבקשים להכניס את זה בשלב המקדמי, כלומר בתהליך ה - - -

<ברברה לנג: בבית הספר לרפואה.

<ברברה לנג: אנחנו גם היינו מאוד שמחים לזה, אנחנו חושבים שזה - - -

מירב בן ארי: אוקי, אנחנו נפנה למשרד הבריאות שייתנו לנו תשובה.

<ברברה לנג: בנוסף, עוד נקודה אחת, אנחנו בתקופה הקרובה – הכנו שלוש לומדות בנוגע לנושא של אלימות במשפחה.

<ברברה לנג: הלומדות האינטרנטיות מיועדות לכלל העובדים במערכת הבריאות.

<ברברה לנג: אחד בנושא התעללות בזקנים, התעללות בילדים עומדים לצאת בקרוב - - -

<קריאה: מה עם התעללות בנכים בתוך בתי חולים?

<קריאה: אני פניתי אליכם מספר פעמים.

<ברברה לנג: אני אשמח לשמוע על המקרה כדי לנסות לראות מה אני עושה עם זה, אבל אני לא יכולה - - -

מירב בן ארי: אין בעיה, תדברי איתה בבקשה בסוף כי אני ממש חייבת לסיים.

<ברברה לנג: הלומדה האינטרנטית בנושא של אלימות בין זוגית בהכנה עכשיו.

<ברברה לנג: אני מקווה שגם תצא במשך 2018.

מירב בן ארי: טוב, תודה רבה.

מירב בן ארי: אני רוצה לסכם את הדיון.

מירב בן ארי: ראשית, להודות לחברת הכנסת עליזה לביא על היוזמה והליווי של זה, כבר תקופה ארוכה שאת מלווה את הנושא הזה של ההכשרות המקצועיות.

מירב בן ארי: אני מברכת אותך, עבודה נהדרת.

מירב בן ארי: אני רוצה שהוועדה תוציא פניה, אחד, למשרד העבודה והרווחה, כמו שאמרנו - - -

<אורנה ובר: אני אוכל להגיד- - -

מירב בן ארי: לא, אורנה, אני בסיכום.

מירב בן ארי: אני חייבת לסכם, כי האודיטוריום שלכם כבר תכף מתחיל.

מירב בן ארי: אחד, משרד העבודה והרווחה, אנחנו פונים אלייך, אנחנו נוציא גם מכתב רשמי למנכ"ל על השימוש, בעצם, כבר בתכנית שקיימת במשרד הדתות.

מירב בן ארי: לדעתי אין צורך לבחון את זה בעוד פיילוט.

<קריאה: זו בדיוק הנקודה.

<קריאה: אני רוצה לומר שאני שמעתי פה על המגזר היהודי.

<קריאה: מה שמתאים אולי, אבל למגזר ה - - -

<קריאה: הדתי את מדברת, הדתי-חרדי.

<קריאה: כן, זה פחות מתאים.

מירב בן ארי: שניה רגע, לא אמרתי שתיקחי את הקונספט as is.

מירב בן ארי: אני אומרת שהשימוש בנשים שגם ככה עוברות אצלכם הכשרות, על זה אני מדברת.

מירב בן ארי: אגב, בדיוק כמו שאני מבקשת ממשרד הבריאות לבחון את העניין הזה של בתוך בתי הספר לרפואה.

מירב בן ארי: מה שאנחנו מציעות, זה שאותן נשים שכבר חשופות לנשים אחרות, יהיה להן כלים.

מירב בן ארי: זה בדיוק העניין.

מירב בן ארי: כמובן שיש גם הבדל עצום בין מה שקורה – אני לא מדברת על אותו דבר, אני מדברת על שימוש – הן הבינו כאן את העניין.

מירב בן ארי: אנחנו כוועדה, לכן גם התכנסנו פה ולא בשדולה, יש לנו את האפשרות לפנות גם למשרד העבודה וגם למשרד הבריאות, וזה מה שנעשה.

מירב בן ארי: אני מודה לארגונים החברתיים על הפעילות שלהם שכבר קיימת, דרך הפילנתרופיה.

מירב בן ארי: אמרתם פה, ובצדק, שהמדינה צריכה להתערב.

מירב בן ארי: יש מקומות שהמדינה כבר מעורבת, ובחלק המדינה תתערב כבר השנה.

מירב בן ארי: הן יודעות את זה, חלק מהנשים שיושבות כאן, וזה מה שאנחנו נעשה.

מירב בן ארי: כמובן, כל הפעילות שלכם כארגונים היא פעילות מבורכת, ויישר כוח על כל הפעילות הזאת.

מירב בן ארי: בהצלחה באודיטוריום, יש ב-16:00 הדרכה, שתי סדנאות שעליזה ביקשה, תודה רבה, הישיבה נעולה.