ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 663, 2018-01-16 11:57

איתן כבל: שלום לכולם.

איתן כבל: צהרים טובים, גברתי מנהלת הוועדה, הדובר, הרשמת ואורחים נכבדים.

איתן כבל: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכלכלה.

איתן כבל: הנושא על סדר יומנו הוא דיונים מהירים שנתבקשו על ידי חברת הכנסת נורית קורן, איציק שמולי, רחל עזריה ויצחק וקנין בנושא נוקשות של פקחי הרכבת הקלה בירושלים.

איתן כבל: זו הכותרת של הדיון הזה.

איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה לברך את נציגי צוות חירום יישובי של מועצה אזורית חוף אשקלון בהוקרה על פעולתם בהתנדבות.

איתן כבל: הם נמצאים כאן.

איתן כבל: תבורכו באמת מכל הלב על העשייה שלכם.

איתן כבל: אני פותח את הדיון.

איתן כבל: בואו נהיה ממוקדים בדיון הזה ואני מקווה שסוף סוף, פעם אחת ולתמיד, אולי נצליח לצאת עם תובנות מהסיפור של סיטיפס.

איתן כבל: אדוני המנכ"ל, נציגי סיטיפס, אני יודע להגיד לך דבר אחד.

איתן כבל: נפגשתי אתך ויכול להיות שאתם צודקים בכל אבל המציאות המתקיימת חייבת להשתנות בראייה של הציבור.

איתן כבל: עם זה אני רוצה שנצא מכאן, עם תובנות ברורות לאן אנחנו הולכים עם הסיפור הזה שנקרא סיטיפס.

איתן כבל: כמו שאני אומר, יכול להיות שאתה צודק בכל, אנחנו לא מקבלים חלק בוודאי מהתלונות שמתקיימות בקרב האזרחים.

איתן כבל: אני מבקש קודם כל מחברת הכנסת נורית קורן ולאחר מכן מחברת הכנסת רחל עזריה כמגישות ההצעה.

נורית קורן: תודה אדוני היושב ראש שקבעת את הדיון.

נורית קורן: דיון מאוד חשוב.

נורית קורן: חשוב לכל הנוסעים ברכבת ולמען הרכבת וכדי שישתמשו בה כמה שיותר אנשים.

נורית קורן: אנחנו צפינו בתכנית הצינור שם עלה סרטון בו ראינו את המאבטחים נוהגים בברוטליות באחד מהנוסעים.

נורית קורן: אני חושבת שאסור שתהיה התנהגות כזאת.

נורית קורן: בעקבות הסרטון קבעתי פגישה ברכבת.

נורית קורן: לפני הסרטון היו בפני נציגים שבאו והתלוננו על התנהלות הרכבת, אם זה ברכישת הכרטיס ואחר כך כשאתה עולה לרכבת, אתה חייב להעביר את הכרטיס ולתקף אותו למרות ששילמת, גם אם הוא כרטיס של יום רגיל, גם אם הוא כרטיס חודשי.

נורית קורן: הבנתי שכך הם יודעים כמה נוסעים עלו והם מקבלים סובסידיה ממשרד התחבורה.

איתן כבל: זו ההכנסה שלהם.

נורית קורן: משרד התחבורה מחייב אותם לכך שאנשים יתקפו את הכרטיס.

נורית קורן: עשיתי סיור ברכבת וראיתי איך היא פועלת.

נורית קורן: צריך להגיד שלפני חמש שנים לפני שהרכבת יצאה לדרך הייתי מנהלת הלשכה של גלעד ארדן ונסענו ברכבת וראינו את התוואי וההתנהלות ועכשיו זו פעם שנייה שאני נוסעת ברכבת.

נורית קורן: עלינו לרכבת, נסענו שתי תחנות, ראינו את ההתנהלות.

נורית קורן: אני צריכה לומר שלגבי התיקוף ראיתי שיש בכל קרון ארבעה מכשירי תיקוף.

<קריאה: עשרה.

נורית קורן: כשאתה נכנס, איך שאתה נכנס, יש ארבעה מכשירים כאלה.

נורית קורן: הרכישה של הכרטיס, העברתי ביקורת על כך.

נורית קורן: הרכישה של הכרטיס עצמו היא גם קצת בעייתית.

נורית קורן: זה לא כל כך נגיש וצריך לקרוא הוראות רבות.

נורית קורן: הצעתי כמה הצעות שיוכלו להביא לפתרון.

נורית קורן: הדבר החשוב ביותר לשמו נתכנסנו כאן הוא הברוטליות של הפקחים ואת זה אנחנו צריכים לפתור.

נורית קורן: באותו זמן שהייתי, ראיתי שהם מתנהגים בנועם, הכול בצורה יפה וטובה אבל יכול להיות שיש איזה שהן התנהלויות שהציבור נתקל בהן ואת זה אנחנו צריכים למנוע.

נורית קורן: אני צריכה לשים דגש ולומר שיש פקחים ויש מאבטחים.

נורית קורן: הפקחים דואגים לכל הסדר בתוך הרכבת ומסביב ויש מאבטחים ואיר כך מנכ"ל הסיטיפס יאמר מה ההבדל ביניהם.

נורית קורן: תודה אדוני.

איתן כבל: תודה גברתי.

איתן כבל: רחל עזריה, בבקשה.

רחל עזריה: הנושא הזה, איזה מספר דיון זה אצלך?

איתן כבל: אצלי זה אולי הדיון השלישי.

איתן כבל: בוודאות שני.

נורית קורן: אבל בוועדה לפניות הציבור מתקיימים דיונים.

<לאה ורון: זה גם נשלח לכנסת הנוכחית לגבי כנסות קודמות.

איתן כבל: מקלב יכול להיות פקח בסיטיפס.

רחל עזריה: אולי מאבטח.

רחל עזריה: אני באמת חושבת שאנחנו כל הזמן חוזרים לזה.

רחל עזריה: בעצם יש שתי שיטות כשיש בעיה כזאת.

רחל עזריה: שיטה אחת היא שיטה של להיות עוד יותר קשוחים ולהחמיר ענישה עוד יותר כשיש אנשים שחושבים שהם לא משלמים, אף על פי שלפעמים אלה יכולים להיות תיירים שקנו רב קו והם חושבים שהם יכולים לתקף פעמיים.

רחל עזריה: אלה הסיפורים ששמעתי בעבר.

רחל עזריה: אני חושבת שהפתרון הוא פשוט לתת גם מקל וגם גזר.

רחל עזריה: כשאתה עולה לרכבת הקלה, שיהיה מישהו שעוזר לך לתקף.

רחל עזריה: אתה לא מבין משהו, הוא מסביר לך.

רחל עזריה: היום אין אנשים שעוזרים.

רחל עזריה: יש אנשים שהם רק במעמד שבאים להעניש.

רחל עזריה: העניין הזה שאין אנשים שבאים לעזור, אתה אפילו לא רוצה לשאול כי אתה יודע מה יקרה.

רחל עזריה: אגב, רואים את זה ברכבות גם במקומות אחרים בעולם, שיש לך למי לפנות.

רחל עזריה: השיטה הזאת שהנהג נמצא בהתחלה, אין לך למי לפנות ואין אף אחד שאתה יכול לשאול אותו.

רחל עזריה: אתה שואל את הנוסעים ותמיד זה מייצר אירוע.

רחל עזריה: אני חושב שאחד הדברים שאתם צריכים לשקול, זה פשוט להוסיף אנשים שהם לא מענישים אלא תפקידם לעזור.

רחל עזריה: יכול להיות שזה ירכך את זה.

רחל עזריה: זה ניסיון שמתקיים פעם ראשונה במדינת ישראל שבעצם אומרים הכול בלנקו בלי אף אחד ובלי עזרה.

רחל עזריה: אני חושבת שישראלים תמיד מעדיפים להגיע, גם כשמתקשרים בטלפון למרכזיה, למענה הקולי והאמיתי, לבן אדם.

רחל עזריה: אני חושבת שיש משהו בזה שיהיו אנשים שיעזרו ואני חושבת שזה יכול לפתור הרבה מהבעיות.

רחל עזריה: כיוון שזה לא הדיון הראשון וכיוון שאני ירושלמית, הייתי סגנית ראש עיריית ירושלים ומכירה את הנושא הזה עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם ועוד פעם, נראה לי שהגיע הזמן להודות שכנראה זה לא עובד בדיוק כמו שהיינו רוצים שזה יעבוד ובואו נשנה את הגישה ונוסיף עוד מישהו שיעזור.

רחל עזריה: אני לא חושבת שהעלויות הן מאוד גבוהות ואפשר להסב כמה פקחים לדבר הזה.

רחל עזריה: אני חושבת שזה גם ייתן לאנשים להרגיש שהרכבת הקלה לא באה לחפש אותם אלא הרכבת הקלה באה לשרת אותם ולעזור להם.

רחל עזריה: אני חושבת שיכול להיות שזה יפתור.

רחל עזריה: חשבתי הרבה לפני הדיון.

רחל עזריה: כל הדברים האחרים, כבר אמרנו אותם הרבה פעמים ואני מציעה את זה כהצעת ייעול.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: יעקב, בבקשה.

יעקב פרי: אני קודם כל רוצה לברך את חברותיי על העלאת הנושא.

יעקב פרי: אני אף פעם אחת בחיי לא נסעתי בסיטיפס.

יעקב פרי: אולי תהיה עכשיו הזדמנות.

יעקב פרי: אמרו לי גם אנשי סיטיפס שמגיעה לי נסיעה בחינם.

רחל עזריה: נכון.

רחל עזריה: עם הרב קו.

יעקב פרי: אני חושב שצריך לומר באיזשהו מקום גם דברים טובים כאשר אנחנו הולכים באמת לבקש שינוי התנהגות או מלינים.

יעקב פרי: קו שעובד 14 קילומטרים, מסיע 160 אלף נוסעים, עובד כבר שש שנים, נוסעים בו יהודים, ערבים, דתיים, חילוניים, צריך באיזשהו מקום להסתכל על הפרופורציות.

יעקב פרי: מצד שני, ברוטליות או חיכוכים, יהיה זה עם פקחים או עם מאבטחים, התמונות הן תמונות נוראיות וצריך לעשות את המקסימום, ותפקידה של הוועדה הזאת, אני קורא לזה לנסות ולהקטין את החיכוך.

יעקב פרי: לפי דעתי האפשרות היחידה להקטין את החיכוך תהיה להוריד את רמת התשלום של הקנס.

יעקב פרי: אתה משלם היום 5.90 שקלים על נסיעה, כן קנית, לא קנית, כן תיקפת, לא תיקפת, ניגש אליך בחור שאני מאמין שרוצה לעשות את עבודתו ואומר לך, אדוני, 180 שקלים.

יעקב פרי: זה המון כסף.

יעקב פרי: יכול להיות שזה בתחשיב הכלכלי כי זה BOT לשלושים שנים, אני גם חושב שלא סיטיפס היא זו שקובעת את גובה התשלום אלא הרגולטור קובע.

יעקב פרי: יש אנשים שאתה בא ואומר אני לא קניתי 5.90 כי לא רציתי לשלם, התפלחתי, אבל 180 שקלים זה גדול עלי.

יעקב פרי: ואז מתחיל חיכוך שאני חושב שאפשר למנוע אותו.

יעקב פרי: לכן אני לא חושב שהטענות צריכות להיות לסיטיפס אלא למי שקבע את גובה הקנס.

יעקב פרי: תודה רבה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: יעקב אשר, אתה רוצה לומר משפט?

יעקב אשר: תן קודם לעיסאווי.

איתן כבל: בבקשה.

עיסאווי פריג': אני רוצה להמשיך באותו קו בו סיים יעקב.

עיסאווי פריג': אנחנו מדינה שסוגיית הרכבת הקלה וכל מה שקורה בתל אביב עם האדום, הסגול והירוק, זה דבר חדש עבורנו.

עיסאווי פריג': גדלנו על תחבורה ציבורית, או שנוסעים במוניות שירות או בתחנת אוטובוס.

עיסאווי פריג': זה דבר חדש ולא כולם נסעו לחוץ לארץ כדי לראות איך המערכת מתפקדת ואיך הדברים קורים.

עיסאווי פריג': זה דבר שצריך לבנות לאורך זמן, לבנות מערכת אמון ותרבות איך להשתמש בתחבורה ציבורית אבל את זה לא עושים בכוח.

עיסאווי פריג': זה שאנחנו אומרים על העמידה ועל החלוציות ועל ההצלחה, אני מצטרף לדבריו של יעקב, זה דבר ראוי לציון ויפה אבל בסופו של דבר אנחנו מדברים על עצמנו ועל בני אדם ועל אנשים פשוטים שהתחבורה הציבורית עבורם היא הכלי החשוב שלהם ביום יום.

עיסאווי פריג': כאן נשאלת השאלה.

עיסאווי פריג': התחבורה הציבורית, הרכבת הקלה התחילה ב-2011.

עיסאווי פריג': עברו חמש-שש שנים.

עיסאווי פריג': האם הספקנו לגדל דור שיגדל החל מבתי הספר על תחבורה ציבורית, על רכבת, על תרבות, על אמון?

עיסאווי פריג': שאלה האם הזמן מספיק.

עיסאווי פריג': אם הזמן לא מספיק, אז למה שאני אתייחס בכוח הזרוע ובכוח הסמכות כדי להשליט סדר?

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': אנחנו מדברים על כלי יסודי בחיי החברה.

עיסאווי פריג': תחבורה ציבורית היא כמו בית לישון בו.

עיסאווי פריג': מאחר ואני מתייחס לכלי בסיסי בחיי היום יום שלנו, היחס צריך להיות בהתאם.

עיסאווי פריג': אני זוכר את עצמי עת גרתי ברזניק באוניברסיטה העברית.

עיסאווי פריג': היה לנו במפלס חדר שיש בו מקררים, אחד מעל השני.

איתן כבל: מטבחון.

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': מטבחון.

עיסאווי פריג': קוביות של מקררים.

עיסאווי פריג': מישהו פרץ וגנב, אז היו גונבים למשל חתיכת בשר, גונבים לחם, ומה אני אעשה?

עיסאווי פריג': יש לי שתי אפשרויות, לשבת ולחכות לפורץ שיבוא ולהיכנס באם אימא שלו, או להגיד שהבן אדם רעב, רצה לאכול, עשיתי מצווה.

עיסאווי פריג': אותו דבר אתם.

עיסאווי פריג': בן אדם שעלה לרכבת, אין לו כסף בכיס, לאימא אין כסף, היא עלתה ואין לה כסף קטן.

איתן כבל: הבעיה בעניין הזה היא שאם אין לילד כסף, גם להם לא יהיה כסף להפעיל.

עיסאווי פריג': למה יש סובסידיה במדינה וזה מצרך בסיסי?

איתן כבל: לא.

איתן כבל: זה דיון נוסף ואני גם אגע בו.

איתן כבל: ההסכם של המדינה אתם, ה-BOT, הוא תיקוף.

יעקב פרי: למשך שלושים שנים הוא מחושב כלכלית.

עיסאווי פריג': אני מבין אותם אבל מדובר על מצרך בסיסי.

עיסאווי פריג': מדובר על תחבורה ציבורית.

איתן כבל: אין ויכוח.

עיסאווי פריג': אני יצאתי מהבית כדי להגיע למקום העבודה, איך אתה תנהג בי?

עיסאווי פריג': לפי בית שמאי או בית הלל?

עיסאווי פריג': איך?

עיסאווי פריג': תשים עלי קנס כזה ועד שהקנס מגיע אלי בעוד חודש, חודשיים, שלושה חודשים, הוא כפול.

עיסאווי פריג': אני מעלה גם את הסוגיה הזו של סוגיית הקנס, כפי שיעקב הציג אותה.

עיסאווי פריג': יש מקרים שאני קונס אותך בקנס לפי הטבלה ועד שאתה מקבל את הקנס, עוברים להם כמה חודשים ולך תתמודד, וכולה רציתי לקום בבוקר וללכת לעבודה.

עיסאווי פריג': אני מבין שיש אנשים שלוקחים את זה כמקצוע סדרתי וגם לזה צריך לתת מענה, אבל חברים, אתם שירות לא כלכלי אלא גם חברתי והפן החברתי כאן לא פחות חשוב מהפן הכלכלי כשאני מדבר על תחבורה ציבורית.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: יעקב אשר, בבקשה.

יעקב אשר: אדוני היושב ראש, תודה על הדיון החשוב.

יעקב אשר: צריך לראות למה באמת יש כל כך הרבה תלונות.

יעקב אשר: ברור שאף בן אדם לא אוהב לשלם קנס, אף אחד לא אוהב, אבל השאלה אם ריבוי המקרים הללו, ואנחנו מוצפים בבקשות בנושאים הללו, השאלה ממה זה נובע.

יעקב אשר: אני חושב שכל גורם צריך לעשות את הבדיקה שלו.

יעקב אשר: קודם כל, יש לי שאלה אחת.

יעקב אשר: האם – אני מקווה שלא – קיים איזשהו תגמול לפקחים על פי מספר הדוחות או משהו מסוג כזה?

<ירון רביד: לא.

יעקב אשר: בשום צורה שהיא.

יעקב אשר: בסדר.

יעקב אשר: אגב, זה יכול להיות כלי ניהולי כשאתה רוצה לבדוק.

רחל עזריה: לא תגמול, אבל האם אומרים להם מה מצפים מהם?

<ירון רביד: לא.

<ירון רביד: יש צפי לבדיקות.

יעקב אשר: נושא נוסף שהוא בעצם אותו נושא.

יעקב אשר: האם קיים מנגנון כזה שנקרא אזהרה?

יעקב אשר: אני אסביר למה אני מתכוון.

יעקב אשר: למשל המקרים שראינו.

יעקב אשר: אותו מקרה עם אותה אישה שכולנו נחשפנו לסיפור.

יעקב אשר: יש דברים שיכולים להיות אמת ויכול להיות שיש אנשים שמנסים ועושים את הסיבוב.

יעקב אשר: המקרה הזה, זה היה נראה אמת.

יעקב אשר: זאת אומרת, אדם לא יכול להגיע לכזה פרץ רגשות אם זה לא אמיתי.

יעקב אשר: כאשר אותו פקח מגיע, הוא מגיע עם מכשיר.

יעקב אשר: נכון?

יעקב אשר: יש לו מסוף שהוא מחובר.

יעקב אשר: הוא יכול גם לראות האם מדובר לפי המספר של אותה אישה, ודאי אם היה לה כרטיס והוא לא היה מלא והוא יכול לזהות אותה, האם זה משהו חד סדרתי או לא.

יעקב אשר: כשהוא בא כבר לתת את הדוח, הוא לא יכול לראות?

<ירון רביד: הוא יכול בתהליך מאוד מאוד ארוך.

יעקב אשר: אני חושב שמה שחסר כאן, אולי זה אותו החלק בו מישהו שהוא כבר סדרתי, אחרי אזהרה או שתיים או שלוש והוא ממשיך הלאה, אז בסדר, אז בוא נאמר שעם אותו אחד יש לך מסלול ירוק להמשיך אתו הלאה כי כנראה כל סיבה שהוא יגיד אחר כך, זה יהיה תירוץ מהשרוול.

יעקב אשר: אבל אם באמת אנחנו נופלים על אותם אנשים, זה דבר שצריך לחשוב ולמצוא לו את הפתרון שלו.

יעקב אשר: דבר נוסף.

יעקב אשר: אני כראש עיר עשיתי סדנאות לפקחים אצלי בעירייה, סדנאות איך לזהות מקרים ואיך להיות לא רק אדיבים – אתה יכול להיות אדיב ולתת לו את הקנס – אלא לזהות את המקרים האלה.

יעקב אשר: אני אגיד לך, הדברים שחוזרים על עצמם, ואמרו את זה גם קודם, אלה אותם אנשים או אישה שעולה עם עגלה עם שני ילדים, היא עוד לא מספיקה להתיישב, לשים את השקית או לעמוד או למצוא את המקום הנכון ולשים את הברקס בעגלה שלא תזוז בנסיעה, וכבר מגיע אליה פקח והיא עדיין לא תיקפה את הכרטיס.

יעקב אשר: הוא לא סופר וומן, היא לא יכולה לעשות הכול בשנייה אחת.

יעקב אשר: השאלה האם יש איזו בקרה שלכם.

יעקב אשר: האם יש איזה מפקח על הפקחים שמסתובב ובזמן אמת, אחד שהוא לא מזוהה, רואה האם אין יתר פיקוח.

יעקב אשר: האם הפקח לא הוציא בבוקר את העצבים שלו כשהוא בא מהבית.

יעקב אשר: בסופו של דבר יש כאן

יעקב אשר: נתון אחד שאי אפשר להתווכח עליו – יש המון תלונות.

יעקב אשר: אני לא יודע כמה נכונות וכמה לא נכונות.

יעקב אשר: אבל רכבת ישראל, יש כל כך הרבה תלונות?

איתן כבל: לא יודע.

יעקב אשר: אני לא רואה.

איתן כבל: יש שאלה שאני ארצה שתענו לי עליה אחר כך.

איתן כבל: לפי התשובה שניתנה לחבר הכנסת מקלב, ביולי אתם כותבים שהוגשו 80,166 דוחות.

<ירון רביד: מאז תחילת ההפעלה.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: אני מתנצל.

איתן כבל: ב-2017 הוגשו 7,037.

איתן כבל: הייתה ירידה במספר הדוחות.

איתן כבל: לא חשוב, לא ניכנס עכשיו לנתונים.

איתן כבל: כמה מתוך ה-7,000 השאלה אתה אומר שיש לו רב קו – תקף.

איתן כבל: תפסת אותו שהוא לא תיקף.

איתן כבל: האם הרצון שלך הוא לגרום לו לתקף, ואני מבין את הבעייתיות כי מי שתופסים אותו פעם אחת, פעם שנייה, העניין ברור.

איתן כבל: אני מבין את העניין הזה אבל האם בכלל זאת אופציה שאומרים לו שיתקף?

איתן כבל: אני אומר את זה כי מנקודת המבט שלך מה שחשוב זה קודם כל התיקוף.

<ירון רביד: נתייחס לזה אחר כך.

רחל עזריה: גם כמה זמן מרגע שמישהו עלה ואם הוא עלה מיד אחריו האם הוא ייתן לו את הזמן לתקף או לא.

רחל עזריה: הוא לא נותן לי.

רחל עזריה: גם הזמן חשוב.

<ירון רביד: אני אתייחס לזה אחר כך.

איתן כבל: חאג' יחיא, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשנה שעברה הייתי באיסטנבול ונסעתי ברכבת הקלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היה לי מקרה מול העיניים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תורכי אחד קפץ מעל המעבר, כי שם או שאתה משלם במזומן ואז נפתח לך שער שאתה יכול להיכנס או שיש לך את הכרטיס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו הלכנו עם כרטיסים כי הייתה לי קבוצה ואחד אחד היה צריך לשלם ולעבור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היו כמה שערים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחד קפץ מעל שער.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שם יש פקחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסך הכול הם דיברו אתי, אמרו לו שהוא לא שילם והוא לא יכול לעלות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא קנסות ולא מריבות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא כלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא חזר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שילמתי עבורו ואמרתי לו שייכנס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה היה לירה וחצי שזה שקל וחצי.

נורית קורן: הבנת שיש לו קושי לשלם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל למה ברירת הקנס צריכה להיות ישר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כעיקרון אני אומר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לך תשלם קנס סמלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יעקב אשר דיבר על האישה עם העגלה, שתהיה אפשרות לאנשים לפני שמטילים עליהם את הקנס, שמישהו ישמע אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לי כרטיס, יש לי הכול, אני לא בורחת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא צריך ללכת לקנס אלא אם הרכבת אומרת שחלק מהרווח שלה, חלק מהתקציב שלה שהיא מתכננת אותו אלה הם הקנסות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אסור שזה יהיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אסור לחשוב לרגע שהרכבת צריכה להתקיים מקנסות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרכבת צריכה להתקיים מהנסיעות והמחירים ואנשים צריכים לשלם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא אומר שמישהו צריך לעלות בלי לשלם.

איתן כבל: מי שעולה חייב לשלם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שעולה חייב לשלם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שיוכל בתנאים מסוימים לחשוב איך לתת הנחה ואיך לתת פטור, אם מגיע לאנשים במצב סוציו אקונומי, לא יודע, אבל זה שיקול אחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שעולה, צריך לשלם.

יעקב אשר: שאלה קטנה.

יעקב אשר: איך מסבירים – אולי בתשובה שלכם תתייחסו – את הירידה המבורכת לטעמי מ-22 אלף ל-7,000 קנסות.

איתן כבל: אני יודע מה הם יענו.

איתן כבל: זה בדיוק מה שהם יענו לך.

איתן כבל: גם יגידו לך שיש כאן מצב שבו הפקחים והעבודה שלהם גורמת לכך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: או שאנשים התחילו להפנים.

איתן כבל: יכול להיות שגם זה.

איתן כבל: אם הייתי הם, הדבר שהייתי עונה הוא שזאת הרתעה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: האזרחים.

איתן כבל: מי מכם מציג את הנושא?

איתן כבל: חברים, בלי פירוטכניקה.

איתן כבל: לספר את הסיפור בלי לנהל עכשיו את החברה.

איתן כבל: כל אחד יאמר מהמקום שלו את הסיטואציה בה הוא נתקל.

<יוסי חביליו: אני לא אתמקד בסיטואציות אלא דווקא אתמקד במה שלדעתי אתם יכולים לעשות.

<יוסי חביליו: אני עורך דין יוסי חביליו.

איתן כבל: לפי הפתיחה הבנתי שאתה עורך דין.

<יוסי חביליו: אני יושב ראש עמותה שנקראת צחו"ר - צדק, חופש, חינוך ורווחה בירושלים.

<יוסי חביליו: אנחנו הגשנו תביעה ייצוגית.

רחל עזריה: הוא מתמודד לראשות העיר.

איתן כבל: אני הבנתי גם את זה בלי שתגידי לי.

<יוסי חביליו: גם הייתי היועץ המשפטי של העירייה.

איתן כבל: היה כאן בשבוע שעבר דיון ואמרתי לפי כל אחד שדיבר שזה מתמודד וזה מתמודד.

יעקב אשר: אגב, אפרופו חוק המרכולים, זה מה שקרה בשבועיים האחרונים.

יעקב אשר: כולם מתמודדים.

רחל עזריה: לא הבנתי.

יעקב אשר: לא קשור אליך.

יעקב אשר: זה מה שהיה בשבועיים האחרונים.

<יוסי חביליו: אני הייתי גם יועץ המשפטי של העירייה והיום מתמודד לראשות העיריה.

<יוסי חביליו: אני אתמקד בנושא הזה.

<יוסי חביליו: הדגשתי את הנושא של התביעה הייצוגית כי היא תלויה ועומדת בבית המשפט ואני מתייחס אליה.

<יוסי חביליו: אני רוצה לומר משהו שלדעתי עוד לא עלה בחומרה היתרה בדיון שהיה כאן.

<יוסי חביליו: להערכתי, ואף אחד לא יכול להפריך את זה, תשעים אחוזים או 95 אחוזים מהדוחות שהוטלו באותם שמונים אלף דוחות, הם דוחות לא מוצדקים בהקשר הזה שלאנשים לא הייתה כל כוונה לרמות.

<יוסי חביליו: אנשים תמימים, קנו כרטיס, חלק גדול עם חופשי חודשי שאתה כבר שילמת ואין לך אינטרס.

<יוסי חביליו: צריך כאן לשאול את השאלה כמה אנחנו ניתן לציבור לספוג על מנת להרתיע את אותם אחוזים בודדים.

<יוסי חביליו: ייתנו חבריי דוגמאות אבל אנחנו למשל בתביעה הייצוגית מייצגים אישה בת שבעים, עובדת מדינה שנים רבות, היא קשישה שמשלמת שלושה שקלים על כרטיס.

<יוסי חביליו: היא ניגשה למכונה, הייתה בעיה עם המכונה.

<יוסי חביליו: ניגשה לפקח – דוח.

<יוסי חביליו: אבל לא רק דוח אלא התנהגות ברוטלית.

<יוסי חביליו: הורידו אותה.

<יוסי חביליו: זרקו לה את תעודת הזהות.

<יוסי חביליו: כאן אני נכנס לנושא העיכוב.

<יוסי חביליו: ילדה בת שש, קיבלנו עכשיו ממישהי בשם בר, בחורה צעירה שבסוף שכנעה שלא מגיע לה דוח אבל הורידו אותה בכוח, קרעו לה את החולצה, זרקו לה את התיק.

<יוסי חביליו: כלומר, אנחנו רואים שיש כאן התנהלות שהיא התנהלות ברוטלית.

<יוסי חביליו: יש כאן גם איזה פקח שידבר ואחרים.

איתן כבל: פקח או פקח לשעבר?

<יוסי חביליו: פקח לשעבר.

<יוסי חביליו: צריך להבין את הסיטואציה.

<יוסי חביליו: יש מעט מאוד אנשים שרוצים לרמות והשאלה היא כמה אנחנו נהיה אגרסיביים כדי להרתיע.

<יוסי חביליו: אני רוצה להציע משהו.

<יוסי חביליו: אם לא היה כאן איזה שינוי, המצב הזה יימשך.

<יוסי חביליו: אני טוען שמה שאני אומר עכשיו הוא מחויב.

<יוסי חביליו: אני חושב שמכאן יצא קול קורא.

<יוסי חביליו: הפקחים לא עובדי חברת סיטיפס.

<יוסי חביליו: הם עובדי קבלן בשרשור.

<יוסי חביליו: הרי מה נאמר כאן?

<יוסי חביליו: בואו ניתן להם הכשרה, בואו נעשה להם סדנאות.

<יוסי חביליו: הם עוברים שלושה ימים איזושהי הכשרה ויאללה צאו, עם ההנחיות שנשמע מהפקח.

<יוסי חביליו: אנחנו טוענים משפטית אבל אני חושב שנכון שזה ייקבע כאן ציבורית שכמו ששוטר הוא עובד המשטרה, לפחות שיהיה עובד סיטיפס.

<יוסי חביליו: אני חייב לומר לשם הגילוי הנאות שזה מה שאנחנו טוענים בתביעה הייצוגית.

<יוסי חביליו: השופטת, בגלל שזאת שאלה עקרונית, ביקשה את עמדת היועץ המשפטי לממשלה.

<יוסי חביליו: היועץ המשפטי לממשלה אמר שדוחות, זה בסדר.

<יוסי חביליו: יש בעיה עם העיכוב כי עיכוב זה דבר די ברוטלי.

<יוסי חביליו: שוטר יכול אבל העיכוב הוא לא בתביעה.

<יוסי חביליו: צרפנו גם את זה לתביעה.

<יוסי חביליו: העיכוב הוא חלק.

<יוסי חביליו: הרי זה לא רק הדוח אלא מורידים אותך.

<יוסי חביליו: הפקחים צריכים להיות עובדי סיטיפס ולא עובדי קבלן ושתהיה להם הכשרה.

<יוסי חביליו: אנחנו טוענים שזה מתחייב כבר היום מהמצב אבל אני חושב שהקריאה צריכה לצאת מכאן.

<יוסי חביליו: זה יכול לפתור את הבעיה.

איתן כבל: אני תמיד בעד העסקה ישירה.

איתן כבל: זה עניין של תפיסת עולם.

איתן כבל: בסיטואציה בה אנחנו מדברים, האופן שבו המכרז או ה-BOT שנקבע מולם, אני לא בטוח בכלל שגם אם העובדים היו קבועים, שזה היה נותן מענה.

איתן כבל: אני לא מזלזל במה שאדוני אומר כי בסוף יש כאן מתח מתמיד שמתקיים ועד שלא ניתן לו את הפתרון למתח הזה, שהתיקוף קובע את התכנית הכלכלית וההכנסות והרווחים של החברה, מול הצורך להראות.

איתן כבל: כי הרי מה העניין?

איתן כבל: בוא נגיד את האמת.

איתן כבל: הם לוקחים את החברה שתיתן להם את התוצאה הכי טובה.

יעקב אשר: התוצאה היא דוחות או התוצאה היא הרתעה?

איתן כבל: אתה נכנס עכשיו לשאלה שנזהרתי בה.

איתן כבל: לא התקדמתי בה.

יעקב אשר: זאת בדיוק הנקודה.

<יוסי חביליו: אני מסכים אתך שיש כאן בעיה מובנית.

<יוסי חביליו: ברגיל אדם עולה לאוטובוס, יש את הנהג שמבקר אותו.

<יוסי חביליו: כאן הם טוענים שזה אי אפשר.

<יוסי חביליו: אני לא רוצה להיכנס לזה.

<יוסי חביליו: עולים הרבה נוסעים שצריכים לתקף.

איתן כבל: אני מכיר.

איתן כבל: בשונה מפרי, אני נסעתי בסיטיפס ולא רק לבדי אלא עם בני משפחתי.

איתן כבל: אני מכיר את המציאות כפי שמתקיימת, גם בעולם.

איתן כבל: בעולם, מי שמגיע לאמסטרדם ובכל אירופה, אתה עולה ואתה מתקף.

איתן כבל: זה חלק בלתי נפרד.

איתן כבל: המעניין הוא, וזאת השאלה שאחר כך אני אבקש תשובה, האם הנתונים של הנוכלות בחוץ לארץ תואמים פלוס-מינוס את הנוכלות כאן.

איתן כבל: אני מדבר על נוכלים ולא על כאלה שבטעות או לא בטעות לא תיקפו.

איתן כבל: הפקח לשעבר.

<דודו כשרים: אני עבדתי בסיטיפס בשנת 2014 עד 2015.

<דודו כשרים: המדיניות בה היינו מתמודדים גם מבחינת סמכויות - - -

איתן כבל: לפני כן.

איתן כבל: כמה זמן עשו לך הכשרה?

<דודו כשרים: שלושה-ארבעה ימים בערך.

איתן כבל: מה היה לב ההכשרה?

איתן כבל: יחסי אנוש ויחס כלפי האזרחים היה חלק מהתהליך?

<דודו כשרים: כן.

<ירון רביד: אם אפשר, היושב ראש.

<ירון רביד: יש כאן איזושהי נקודה.

<ירון רביד: הפקח הזה שמדבר כרגע נמצא בהליך משפטי מולנו.

<ירון רביד: זה קצת בעייתי.

<ירון רביד: יש כתב אישום נגדו על אלימות והוא נמצא בהליך משפטי.

איתן כבל: אדוני המנכ"ל, אני לא השופט.

איתן כבל: אין כאן סוב יודיצה מבחינתי.

איתן כבל: הרי לא חשבתי שהוא הגיע לכאן רק כי הוא צנח באופן עצמאי ממטוס.

איתן כבל: אני מבין הכול אבל זה עדיין לא מונע ממנו את האפשרות לדבר.

איתן כבל: תאמין לי, לא רציתי לשאול כדי לא להביך.

איתן כבל: תיארתי גם בלי שאמרת שאם הגיע פקח לשעבר ואומר, אז ברשותך.

איתן כבל: אם תהיה רק הטענה שלו, אז אנחנו בבעיה.

איתן כבל: אבל אם הטענה שלו תבוא ותשב כמו שצריך על כל המדפים, אתם בבעיה.

<דודו כשרים: מה שלימדו אותנו בקורס זה איך להתנהג לנוסעים ולשירות הלקוחות של כלל ירושלים.

<דודו כשרים: אחרי ההכשרה, אנחנו קיבלנו כמדיניות שכאשר יש בעיה בתיקוף – לתת דוחות.

איתן כבל: אני רוצה להבין את התהליך.

איתן כבל: אני עליתי.

איתן כבל: אמרתי לך שנפל לי, לא הספקתי, לקחתי, שתו לי, אכלו לי, תוך כמה זמן מבחינתך?

איתן כבל: אני לא נכנס עכשיו לכל ההליכים אלא שואל אותך.

איתן כבל: עליתי.

איתן כבל: באתי לעשות עם היד כך ובדיוק אתה תפסת אותי כשהתכוונתי לתקף.

איתן כבל: אתה פנית אלי.

איתן כבל: אם אני אומר לך שאני בדיוק ניגש לתקף, האם מבחינתך זה תקף?

<דודו כשרים: אנחנו קיבלנו שברגע שהרכבת מתחילה לנסוע ואם לא תיקפת, זה דוח.

יעקב אשר: הנה התשובה.

<יוסי חביליו: לא מספיקים.

<יוסי חביליו: לפעמים יש עשרה אנשים.

איתן כבל: אדוני ראש העיר, תודה.

<יוסי חביליו: אני חותם על זה.

איתן כבל: אתה יכול לחתום.

יעקב אשר: הוא מייצג את מרשו.

רחל עזריה: כמה זמן יש מרגע שנפתחות הדלתות עד שהרכבת מתחילה לנסוע?

<דודו כשרים: שניות.

יעקב אשר: תלוי מתי את עולה.

רחל עזריה: לא.

רחל עזריה: מהרגע שנפתחות הדלתות.

איתן כבל: נפתחו הדלתות, אתה עולה.

רחל עזריה: מה פרק הזמן הכי ארוך שיש לך?

<ירון רביד: זה תלוי באיזו תחנה.

<ירון רביד: בתחנות בהן יש הרבה תנועת נוסעים, סדר גודל של קרוב לדקה עד שהדלתות נסגרות.

רחל עזריה: המקסימום היא דקה.

<ירון רביד: בחלקים אחרים עשרים שניות.

<ירון רביד: אבל התיקוף עצמו לוקח שנייה.

רחל עזריה: זה לא משנה.

איתן כבל: העניין הוא שנפתחו מחנות אימונים בירושלים לתיקוף.

איתן כבל: אני זורק מהר את הסל ומתקף.

איתן כבל: אדוני, זה לא ימנע ממני להסתלבט עליכם.

איתן כבל: אתם תתנו את ההסבר שלכם ואני מקשיב.

איתן כבל: אני קשוב ואני מבין אבל יש דברים לשמם התכנסנו.

איתן כבל: בדקה הזאת, עד שאתה הולך ועד שאתה זז.

יעקב אשר: לא כולם עלו בתחילת הדקה.

יעקב אשר: יש מישהו שעלה בעשר השניות האחרונות.

רחל עזריה: אתה מחפש את הכרטיס והדלת נסגרת.

רחל עזריה: אתה נכנס והדלת נסגרת.

רחל עזריה: אני צריכה ללכת לוועדת הרפורמה.

איתן כבל: תודה לך.

<דודו כשרים: יש עוד איזה נושא שאני רוצה לגעת בו וזה במיוחד מה קורה בשעות העומס, בשעות הצהרים.

<דודו כשרים: מרוב שאתה כל כך צמוד לפעמים לדלתות, אתה לא מספיק לתקף.

רחל עזריה: טכנית אתה לא יכול להגיע למכשיר.

<דודו כשרים: כן.

איתן כבל: לא נשאל את אדוני למה הוא בבית המשפט.

רחל עזריה: אתה יודע שפעם קראו לזה רכבת תקלה?

<קריאה: עדיין.

<קריאה: בפייסבוק.

<דודו כשרים: במכונות התשלום – אני ספציפית נתקלתי בזה – לפעמים המכונה דורשת בדיוק את הסכום 5.90 שקלים או שאם אתה רוצה לקנות כרטיס בשטר של חמישים שקלים, אין לך את האופציה הזאת.

<דודו כשרים: בוא נגיד שמבחינת כרטיסים אתה מאוד מוגבל.

איתן כבל: זה דיון אחר.

איתן כבל: זה עניין של נגישות.

איתן כבל: אני רוצה להתמקד בקטע לשמו נתכנסנו כאן.

איתן כבל: תודה לך.

<זאב אבינר: שלום.

<זאב אבינר: אני מנהל הרשת החברתית בירושלים, קבוצות פייסבוק קהילתיות, בערך מאתיים אלף אנשים בירושלים.

<זאב אבינר: מגיעים אלי עשרות ומאות תלונות וסיפורים קשים שכולנו מכירים אותם כבר שנים רבות כך וזה מרגיש לי כמו מלחמה בתחנת רוח.

איתן כבל: לשם כך אדוני בא.

<זאב אבינר: נכון.

איתן כבל: עובדה שאנחנו מקיימים את הדיון.

<זאב אבינר: נכון.

<זאב אבינר: באתי להגיד את זה.

<זאב אבינר: באתי להגיד עוד משהו.

<קריאה: התלונות הן בנושא הפקחים?

<זאב אבינר: אני אומר.

<זאב אבינר: אני חושב שהבעיה העיקרית היא שהנהלת סיטיפס רואה את המציאות בשחור-לבן.

<זאב אבינר: כלומר, האזרחים גנבים.

<זאב אבינר: זאת השורה התחתונה.

<זאב אבינר: האזרחים גנבים.

<זאב אבינר: זאת הנחת המוצא.

<זאב אבינר: אפשר לעשות אינדוקציה פשוטה.

איתן כבל: דרך אגב, סליחה שאני אומר, אתה מדבר על העניין הזה ואני רוצה לשאול.

איתן כבל: אם אתה לוקח את ה-7,000 אנשים האלה, נניח כולם שקרנים וגנבים, מה הנזק הישיר שנגרם לך?

איתן כבל: זאת אומרת, מה הכרטיס הכי יקר?

<קריאה: 5.90 שקלים.

איתן כבל: תכפיל 7,000 ב-5.9-0 שקלים.

<יוסי חביליו: 42 אלף שקלים.

<יוסי חביליו: קצת פחות.

איתן כבל: נניח תפסו את ה-7,000 ונניח מדובר ב-14 אלף שקלים.

איתן כבל: אני כבר מבין את הכיוון שלי.

<זאב אבינר: האינדוקציה הפשוטה היא שיש עשרות, אם לא מאות, מקרים.

<זאב אבינר: אני מכיר באופן אישי אנשים שיש להם חופשי חודשי.

<זאב אבינר: בוא ניקח את הקצה.

<זאב אבינר: אנשים שיש להם חופשי חודשי, אין להם שום סיבה לא לתקף, הם עולים לרכבת, הם מעבירים, הם חושבים שהם תיקפו אבל בפועל יש תקלות במכונה ובפועל הם מקבלים קנסות של 180 שקלים וערעור לא עוזר.

<זאב אבינר: כנראה אין פיקוח מספיק טוב על ועדות הערעור.

<זאב אבינר: בן אדם עם חופשי חודשי, אין לו סיבה לגנוב.

<זאב אבינר: אין.

<זאב אבינר: הוא העביר את הכרטיס במכונה ויש תקלה והוא ישלם 180 שקלים ולא יעזור כלום.

<זאב אבינר: אני מכיר סיפורים אישיים כאלה.

<זאב אבינר: את הסיפורים הקשים כולנו מכירים כבר שנים.

<זאב אבינר: אנחנו טוחנים מים.

<זאב אבינר: זה אותו הדבר.

<זאב אבינר: לסיטיפס אין אינטרס חברתי.

<זאב אבינר: היא חברה ויש לה מטרה להכניס כסף והסיפורים האלה לא מעניינים אותה.

<זאב אבינר: שוב, אני לא מדבר על האגרסיביות ועל הפקחים.

<זאב אבינר: כבודו, יש לי עשרות חברים, מורים, עובדי ממשלה שלא עלים על סיטיפס.

<זאב אבינר: הם מפחדים.

<זאב אבינר: הם לא קיבלו בחיים שלהם קנס והם מפחדים לעלות.

<זאב אבינר: מפחדים מאגרסיביות, מפחדים שיתפסו אותם כי הם לא יצליחו לתקף או משהו.

<זאב אבינר: אני אומר לך.

<זאב אבינר: אני מוכן להביא לך לכאן עשרים אנשים כאלה, חברים, בני שלושים, ארבעים, שלא עולים על סיטיפס כי הם מפחדים.

<זאב אבינר: זה לא הגיוני.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: דוד, אתה רוצה לומר משהו?

<דוד זוהר: אם תאפשר לי.

<דוד זוהר: אני מודה לאדוני.

<דוד זוהר: אני לא מנוסעי הרכבת הקלה אלא אני מפוחדי הרכבת הקלה.

<דוד זוהר: אני ואשתי לא משתמשים ברכבת הקלה.

<דוד זוהר: פעם אחת אשתי נסעה בה, ראתה את ההתנהלות מול מישהי אחרת ומאז היא לא נוסעת.

<דוד זוהר: הבוס שלי גם אוהב לספר סיפורים אישיים.

<דוד זוהר: יש לי גיס שנוסע כל שבוע, יש לו עבודה בעיריית ירושלים, הוא לוקח את הרכב, שם ברכב אופניים ונוסע באופניים.

<דוד זוהר: הוא משתמש בסיטיפס אבל בפסים.

<דוד זוהר: הוא לא עלה על הרכבת הקלה.

<דוד זוהר: אנשים באמת פוחדים להשתמש בכלי הזה ואני חושב שכולם כאן מסכימים שמישהו שהוא גנב, כולם מסכימים שהוא צריך לקבל דוח.

<דוד זוהר: תן לו דוח בסכום של אלף שקלים.

<דוד זוהר: מראים את העולם ובעולם נותנים דוחות לאנשים שהם גנבים.

<דוד זוהר: אין שמונים אלף גנבים בחמש השנים האלה.

<דוד זוהר: יש מספר מסוים של גנבים שאף אחד מאתנו לא יודע למדוד אותו כי זה לא מדע מדויק.

<דוד זוהר: יש כמה גנבים ולכן כל עם ישראל חוטא.

<דוד זוהר: שבעים אלף, שמונים אלף אנשים, שילמו לסיטיפס קרוב לשבעה מיליון שקלים בגין הדוחות האלה.

<דוד זוהר: אם באמת נכונים דבריה של סיטיפס, ועוד מעט הם יאמרו שהם מערכת פתוחה וזה לא כמו ברכבת ישראל, אין עוד גוף במדינה שמקבלים עליו כל כך הרבה תלונות.

<דוד זוהר: אם אלה תלונות של בירוקרטיה, אין בעיה, זו המערכת, אבל כל אלה שפונים, כולם גנבים?

<דוד זוהר: אם נכונים דבריה של סיטיפס, יש הצעת חוק שאומרת את מה שאמרו כאן.

<דוד זוהר: בואו נעשה דיפרנציאציה.

<דוד זוהר: בן אדם שהוא גנב, תן לו דוח, אבל בן אדם שיש לו חופשי חודשי למשל, עלה לרכבת הקלה, דרך אגב, ועדת ערר חיצונית שהוקמה לרכבת הקלה הייתה מבטלת דוחות כאלה.

<דוד זוהר: בן אדם שהיה לו חופשי חודשי, אמרו לו אזהרה, פעם הבאה שאתה תעשה את אותה עבירה, אפילו ששילמת.

<דוד זוהר: באה סיטיפס ופנתה לבית המשפט וביטלה את ההחלטה של ועדת הערר.

<דוד זוהר: חבר הכנסת אורי מקלב הגיש הצעת חוק בנושא הזה שיעשו חלוקה.

<דוד זוהר: בן אדם ששילם באוטובוס ויש לו מעבר או משהו כזה, ישלם דוח מופחת ולא אזהרה.

<דוד זוהר: נציג הממשלה אמר שאזהרה זה מורכב.

<דוד זוהר: הוא ישלם דוח מופחת בסך של עשרים שקלים, חמישים שקלים.

<דוד זוהר: מי נעמד על הרגליים האחוריות כדי שלא ייתנו דוחות מופחתים?

<דוד זוהר: חברת סיטיפס.

<דוד זוהר: חברת סיטיפס אמרה שהיא לא מוכנה לדוחות מופחתים, שכולם ישלמו דוח של 180 שקלים גם אם ברור לכולם שבן אדם שעלה לרכבת ויש לו חופשי חודשי, ייתנו לו דוח בסכום של חמישים שקלים, אין שום סיבה שבפעם הבאה הוא לא יוודא אלף פעמים שהכרטיס שלו עובד והמכשיר עובד או שהוא פשוט לא ייסע ברכבת.

<דוד זוהר: חמישים שקלים, זה סכום מספיק לכולם אבל חברת סיטיפס לא מוכנה להפחתה של סכום הדוחות האלה בשום פנים ואופן ואנחנו מדברים על מי שהוא לא גנב.

איתן כבל: תודה לאדוני.

נורית קורן: אני רוצה להעיר הערה.

נורית קורן: אני נפגשתי עם זאב ועם עוד אנשים והם סיפרו לי את הדברים הללו.

נורית קורן: אני פניתי לשר וביררתי מי מחליט על הדוחות.

נורית קורן: מסתבר שזה משרד התחבורה.

נורית קורן: אני רוצה להקדים כי הנקודה הזאת מאוד חשובה.

נורית קורן: ביררתי כמה עולה, אם עלית לאוטובוס ולא שילמת.

נורית קורן: באוטובוס הסכום הוא מאה שקלים.

נורית קורן: ביקשתי מהשר – עם כל הרפורמה שהוא עושה עכשיו – ואמרתי לו שאם צריך להזהיר אנשים, אני חושבת שמאה שקלים זה מספיק וגם ברכבת צריך לקבוע מאה שקלים כך שהסכום יהיה אותו סכום.

נורית קורן: אני מאוד מקווה שאולי השר ייענה לבקשה שלי וישווה את הסכום.

נורית קורן: אנחנו מבינים שהתיקוף הזה הוא חשוב מאוד ובאמת צריך להבחין אם לאדם היה כרטיס חופשי חודשי או שהוא לא קנה כרטיס.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: גיל, בקצרה.

איתן כבל: אתה לא הסיפור המרכזי.

יעקב גיל: תודה אדוני היושב ראש.

יעקב גיל: אני רק רוצה להודות לכם, לוועדת הכלכלה ולכל חברי הכנסת שעוקבים אחרי הנושא הזה שמטריד את הציבור.

יעקב גיל: אנחנו מוקד 15 דקות מקבלים לא מעט תלונות על הנושא הזה.

יעקב גיל: אני רק רוצה להתחיל עם תמונה שקיבלתי, שלט שתלוי במרכז של הבקרים והבקריות.

יעקב גיל: כתוב בו: בקרים, בקריות, לסגור משמרת עם מאה חיובים מוגדלים במשמרת אחת, על זה מגיע לכם, לכולכם, ביג לייק.

יעקב גיל: זאת אומרת, יש עידוד ויש תמריץ.

יעקב גיל: ברגע שכרטיס חופשי חודשי או חופשי יומי לא מתוקף בסיטיפס, סיטיפס תפסיד 5.90 שקלים.

יעקב גיל: אני שואל מה יותר כדאי לסיטיפס, להפסיד 5.90 שקלים או לקבל 186 שקלים?

יעקב גיל: זאת אומרת, יש כאן מדיניות.

יעקב גיל: צריך להבין שהמדיניות הזאת נגזרת גם מהחולשה של משרד התחבורה.

יעקב גיל: אני לא יודע אם יש כאן היום נציגות למשרד התחבורה.

איתן כבל: יש.

יעקב גיל: נשמח לשמוע מה עמדתם בנושא.

יעקב גיל: וגם משיטת ההתקשרות עם סיטיפס.

איתן כבל: נגיע לזה.

יעקב גיל: חשוב שזה יהיה על השולחן.

יעקב גיל: יש הרבה מאוד בעיות שאנחנו מקבלים עליהן דיווחים על מכונות רכישת הכרטיסים של סיטיפס כאשר סיטיפס לא הייתה מוכנה במשך שנים, ועדיין לא מוכנה, לשנות אותן.

יעקב גיל: למשל, לא מקבלים שטר מעל חמישים שקלים, למשל יש מקרים שלא מחזירים עודף.

יעקב גיל: היה מחסור במכונות ואנשים עומדים בתורים למכונות ומפסידים רכבות.

יעקב גיל: אז לא פלא שגם עולה לפעמים מישהו שעמד בתור, הפסיד שתי רכבות.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אנחנו לא נעסוק בזה עכשיו.

איתן כבל: ברור לי.

יעקב גיל: בסדר.

יעקב גיל: אני רק רוצה לומר שיש לנו רכבת קלה אחת בישראל וזה לא יכול להיות שהשם והתדמית שלה תהיה סיטיפח או רכבת תקלה או דברים מהסוג הזה.

יעקב גיל: זה פשוט לא יכול להיות המצב הזה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: תודה בכך שיש יצירתיות.

נורית קורן: עוד דבר בנושא מכונות הרכישה.

נורית קורן: גם עליהן דיברתי עם השר וגם פניתי לחברה.

נורית קורן: בעקבות הפנייה שלי נאמר לי על ידי החברה ששלוש שנים הם מנסים לשנות את מכונות הרכישה.

נורית קורן: כבר עכשיו הדברים זזו ומשרד התחבורה בוחן את הבקשה של סיטיפס כדי להחליף אותן.

נורית קורן: מסתבר שמשרד התחבורה יש לו כאן יד מאוד מאוד חשובה.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: יש לו יד.

איתן כבל: ודאי.

איתן כבל: אני עובר אליך אדוני המנכ"ל.

איתן כבל: אני רוצה את ההתייחסות שלך.

איתן כבל: יש לך עשר דקות להציג את הדברים וחמש הדקות האחרונות הן שלי.

<ירון רביד: אני אתייחס לכל הנקודות.

<נועה צור: מה עם משרד התחבורה?

איתן כבל: עד עכשיו לא עשיתם כלום.

איתן כבל: אם הייתם עושים, לא היינו כאן.

איתן כבל: לפעמים אני אומר שבעת ההיא, המשכיל יידום.

<נועה צור: יש לי מה להגיד.

איתן כבל: בסדר.

<ירון רביד: כמה עובדות לדייק בהן.

איתן כבל: נתי, את מי אתה מייצג?

<נתי ביאליסטוק כהן: את המרכז לעיוור.

נורית קורן: את האנשים עם מוגבלות.

<נתי ביאליסטוק כהן: כן.

איתן כבל: בסדר.

איתן כבל: נתי, בבקשה.

נורית קורן: ביקשתי שייתנו לך לדבר.

<נתי ביאליסטוק כהן: פגשתי את חברת הכנסת קורן לפני זמן מה באקראי והיא אמרה לי על קיום הישיבה וביקשה שאני אעלה הערות אם יש לי לגבי הקושי של נגישות ברכבת הקלה בעיקר לאנשים עם עיוורון כי את זה אני מכיר יותר.

<נתי ביאליסטוק כהן: כירושלמי אני גם משתמש ברכבת הקלה.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני חושב שעצם כלי התחבורה הזה עשה שינוי לדעתי מאוד מאוד חיובי בעיר ואני חושב שהוא חשוב מאוד וצריך להפעיל אותו לרווחת כולם.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני באופן אישי מוכרח להגיד שאני לא נתקלתי בקשיים שמתוארים כאן אבל שמעתי סיפורים.

<נתי ביאליסטוק כהן: הצלחנו להגיע לאיזשהו שיתוף פעולה עם הנהלת הרכבת הקלה גם בקטע של הסברות לגבי אנשים עם עיוורון וגם בקטע שבאחד ממבצעי ההתרמה שלנו עם התלמידים, הם הסכימו לאפשר בתנאים מסוימים נסיעה חינם של התלמידים באותו יום.

<נתי ביאליסטוק כהן: אין לי טענות במישור הזה.

<נתי ביאליסטוק כהן: יחד עם זאת, הכלי הזה לא כל כך נגיש לאנשים עם עיוורון.

<נתי ביאליסטוק כהן: הנושא האחרון, המכונות, אםד עם עיוורון לא מסוגל לקנות שם כרטיס.

<קריאה: הוא נוסע בחינם.

<נתי ביאליסטוק כהן: יאמרו שהרב קו שלו מוגדר מראש, אבל אם הוא נוסע עם הבן שלו למשל והילד הוא בן ארבע או חמש, הוא צריך לקנות כרטיס עבור הילד.

<נתי ביאליסטוק כהן: לא ניתן לבצע את הפעולה הזאת לבד במכונות.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני גם אומר יותר מזה.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני לא מכיר את זה מספיק טוב אבל אדם עם מוגבלות קוגניטיבית לא מסוגל להפעיל את המכשיר הזה.

<נתי ביאליסטוק כהן: הקריזה ברכבת, ותכף אנשי הרכבת יענו לי את התשובה שאני תמיד מקבל.

<נתי ביאליסטוק כהן: בקריזה יש שלושה סוגים של התרעות.

<נתי ביאליסטוק כהן: הודעות מערכת שהמוכרת מכולן היא התזכורת לתקף את הכרטיס, קריזה על כניסה ויציאה מהתחנה והודעות חירום.

<נתי ביאליסטוק כהן: משום מה הרבה יותר חשוב להזכיר לנוסעים שצריך לתקף את הכרטיס מאשר להזכיר להם באיזה תחנה הם נמצאים.

<נתי ביאליסטוק כהן: ככל שבאופן אקראי הקריזה הזאת נאמרת ונמצאים בכניסה לתחנה, היא דורסת את ההכרזה על הכניסה לתחנה.

<נתי ביאליסטוק כהן: יאמרו כאן שהמערכת באופן אוטומטי פועלת הפוך.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני אומר לכם באופן חד משמעי, כמי שנוסע ברכבת הקלה, שאם זה לא תוקן בשבועיים האחרונים, עדיין קריזת המערכת דורסת את התחנה ואדם עם מוגבלות לא יודע שהוא נכנס לתחנה מסוימת וכשהוא נכנס לתחנה, הוא לא יודע לאיזו תחנה הוא נכנס, דבר שמקשה עליו.

איתן כבל: דבר אחרון.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני אשאר בעולם של הקריזה.

<נתי ביאליסטוק כהן: משום מה יש התעקשות, ובתקנות שעוד לא נכנסו לתוקף זה גם לא מופיע בדרך הזאת, לא לקרוז את התחנה הבאה ביציאה מתחנה.

<נתי ביאליסטוק כהן: ההסבר שקיבלתי לכך מהרכבת הקלה הוא שיש להכריז את שם התחנה בשלוש שפות, מה שלא נכון, זה רלוונטי רק למספר תחנות מאוד מאוד מצומצם.

<נתי ביאליסטוק כהן: במרבית התחנות קוראים את השם פעם אחת, חלקן פעמיים.

<נתי ביאליסטוק כהן: אגב, אני לא מצליח להבין למה את בית חנינה ועטרות צריך לקרוז פעמיים.

איתן כבל: זה לא מחשב?

<נתי ביאליסטוק כהן: למה צריך לקרוז פעמיים את בית חנינה, פעם אחת בשפה העברית ופעם שנייה, אותן מלים בדיוק רק במבטא ערבי?

איתן כבל: העניין ברור.

איתן כבל: אני לא מבין את זה.

איתן כבל: זה עניין טכנולוגי לגמרי שאפשר לתת לו את המענה.

איתן כבל: נתי, תודה.

איתן כבל: יעל, ממש משפט ואחר כך עופר.

<יעל כהן שאואט: תודה אדוני היושב ראש.

<יעל כהן שאואט: שמענו על התלונות.

<יעל כהן שאואט: גם אנחנו מקבלים את אותן תלונות.

<יעל כהן שאואט: חשוב לומר שהתלונות מתקבלות מאנשים ששילמו.

נורית קורן: מאיפה את?

<יעל כהן שאואט: המועצה הישראלית לצרכנות.

<יעל כהן שאואט: מדובר באנשים ששילמו על חופשי חודשי והייתה תקלה כלשהי.

<יעל כהן שאואט: אפילו סיפור אחד שהוא פשוט מזעזע.

<יעל כהן שאואט: מישהי שברחב מזירת הפיגוע בירושלים, ברחה לרכבת הקלה ומרוב התרגשות לא תיקפה את הכרטיס שלה.

<יעל כהן שאואט: זה לא עזר.

<יעל כהן שאואט: היא קיבלה את הקנס.

<יעל כהן שאואט: חוסר ההתחשבות הזה הוא בעייתי.

<יעל כהן שאואט: אני יורדת לרמת הקנסות ולרמת ההתנהלות הנכונה כפי שצריכה להיות ואני מחזקת את דבריכם לגבי כל הפתרונות שהעליתם כאן.

<יעל כהן שאואט: מדוח מבקר המדינה שפורסם ב-2017, המבקר בעצמו אמר שזה לא הגיוני שאין הבחנה בין מי שלא ישלם עבור הכרטיס בכוונה לבין מי שלא תיקף את הכרטיס ובכלל לא התכוון לכך.

<יעל כהן שאואט: הפתרון הוא לקבוע קנסות מדורגים כאשר בפעם הראשונה תינתן התרעה בלבד.

<יעל כהן שאואט: את זה אנחנו מבקשים אדוני.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: עופר, משפט.

איתן כבל: חברת דן.

<עופר בלובשטיין: צהרים טובים לכם.

<עופר בלובשטיין: אני מנהל הביקורת של חברת דן.

<עופר בלובשטיין: אנחנו מתמודדים עם הציבור בקווי עלייה בדלת אחורית.

<עופר בלובשטיין: אני חושב שהמספרים כאן מנצחים.

<עופר בלובשטיין: למשל בקו 1 בגוש דן שהוא הפיילוט שלנו, אני חושב שהמספרים מנצחים ושתקבלו מושג של כמות נסיעות.

<עופר בלובשטיין: רק בקו 1 שהוא בעצם התוואי של הרכבת הקלה שנחפרת נכון לעכשיו בגוש דן, אנחנו מתמודדים שם עם 900 אלף נסיעות בחודש.

<עופר בלובשטיין: אלה מיליוני שקלים בשנה.

<עופר בלובשטיין: להסביר לכם שאני כמנהל הביקורת, היות ואנחנו עובדים היום עם סמרטפונים חדשים ומשתמשים בנושא של אזהרות, כפי שציינתם, ולא ממהרים לתת קנסות, ואני אתן לכם את המספר.

<עופר בלובשטיין: במערכת הסימבה שלנו כמנהלים יש מעקב אחרי המבקרים שלנו.

<עופר בלובשטיין: גם אותו מבקר שעולה ורואה אותך פעם שנייה או שלישית שאתה בקו 1 ולא שילמת, הוא כבר יודע לפי המספר של הרב קו שלך.

<עופר בלובשטיין: אנחנו עשינו שיעורי בית ולמדנו את החומר הזה.

<עופר בלובשטיין: אני רוצה לומר שהמספרים מנצחים ועם התמודדות של 900 אלף נוסעים בחודש, בסך הכול בשנת 2017, אני מקריא לכם, נתנו פחות מ-500 דוחות ואלה דוחות בסכום של מאה שקלים בלבד.

נורית קורן: כמה נוסעים נתפסו?

נורית קורן: נתתם 500 דוחות אבל כמה נתפסו?

<עופר בלובשטיין: אצלנו אין להיתפס.

<עופר בלובשטיין: המבקרים באים, אומרים לאדם, בוא, אני אעזור לך, בוא תתקף.

<עופר בלובשטיין: יש בעיה במכשיר והוא לא נותן עודף?

<עופר בלובשטיין: בוא אני אראה לך, בוא אני אנחה אותך.

<עופר בלובשטיין: מה שלנגד עינינו זה לא מתן הקנס אלא העזרה לציבור.

<עופר בלובשטיין: אני רוצה לסיים ולומר שאנחנו מתמודדים עם מספרים כאלה גדלים והאוטובוסים בגוש דן, משרד התחבורה מעודד אותנו לקווי עלייה מהדלת האחורית.

<עופר בלובשטיין: יש לנו בעיה בהתמודדות היום יומית של מספר נוסעים מול ולידציות כי אין את הפילטר של הנהג.

<עופר בלובשטיין: לאט לאט הנהגים עוברים אך ורק לנהיגה ולא למכירת הכרטיסים.

<עופר בלובשטיין: לכן אני חושב שצריך גם לתת למבקרים סמכויות אכיפה על מנת שהם לא יעמדו חסרי אונים מול הציבור.

<עופר בלובשטיין: כמובן שאנחנו תמיד עם דגש לטובת הציבור.

<עופר בלובשטיין: תודה רבה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: החבר'ה מירושלים ייסעו ב-דן.

<עופר בלובשטיין: אני אשמח.

<עופר בלובשטיין: נתיב, אגב, עלייה בדלת אחורית מאוד מקשה.

<עופר בלובשטיין: הכלבים מאומנים לעלות בדלת הקדמית.

איתן כבל: אתה צודק אבל זה דיון אחר.

איתן כבל: כל עניין העלייה מדלת אחורית עוד יידון במסגרת השימוע שאנחנו עושים בוועדה המיוחדת.

איתן כבל: יש לנו דיון סביב העניין הזה כי גם משרד האוצר ביקש מאתנו.

<עופר בלובשטיין: ברשותך, רק מילה.

<עופר בלובשטיין: קו 1 הוא מטרונית.

<עופר בלובשטיין: דהיינו, רכבת על גלגלים.

<עופר בלובשטיין: זה לא אוטובוס.

<עופר בלובשטיין: יש ארבע דלתות.

<נועה צור: אני חייבת לומר.

<נועה צור: אני מנהלת אגף הפעלה ורישוי רכבות במשרד התחבורה.

<נועה צור: שמעתי כאן דברים שהם מאוד לא מוצאים חן בעיני.

איתן כבל: למה?

<נועה צור: זה לא לעניין.

<נועה צור: אנחנו הולכים היום למערך.

<נועה צור: כל התחבורה הציבורית הולכת להיפתח והולכת להיות מערכת פתוחה.

איתן כבל: זה מה שהוא אומר.

איתן כבל: לא הבנתי מה הבעיה.

<נועה צור: הנתונים של באר שבע מראים שיש שלושים אחוזים השתמטות במקום שאין בו הרתעה.

איתן כבל: יבואו לעשות קורסים ב-דן.

<קריאה: אי אפשר לקנות כרטיס באוטובוס בשונה מקו 1.

איתן כבל: גברת צור, אני קראתי את הנתונים.

איתן כבל: לא סתם שאלתי איך זה בעולם.

איתן כבל: עכשיו אף אחד לא אומר כלום אלא אדוני המנכ"ל.

איתן כבל: הקשבת לכולם.

איתן כבל: בסוף אני אומר את המסקנות שלי אבל אדוני, בבקשה.

<ירון רביד: כמה התייחסויות.

<ירון רביד: אנחנו מדברים על 160 אלף נסיעות ביום.

<ירון רביד: מבחינת הצגה של כל מה שקשור כאן לפיקוח, אני כן מציע - - -

איתן כבל: יש לי בקשה כדי שאני לא אפריע לך.

איתן כבל: תעשה את זה שיטתי.

איתן כבל: דהיינו, 160 אלף נסיעות ביום, הנחת העבודה שלנו שמדי יום נתפסים לשיטתכם איקס אנשים.

<ירון רביד: אני אתייחס לכל.

<ירון רביד: לגבי הנושא של אלימות שעלה כאן.

<ירון רביד: הסרטונים שדובר עליהם בתחילת הישיבה, מדובר על אלימות של שוטרים ולא על אלימות של פקחי סיטיפס.

<ירון רביד: הסרטון השני, אין בו שום קטע של אלימות אלא יש בו מתן קנס בצורה מכבדת ומכובדת כלפי הלקוחה שקיבלה את הקנס.

<ירון רביד: לגבי הבדיקות.

<ירון רביד: אני רק רוצה שאדוני ידע שאנחנו מבצעים שלושים אלף בדיקות ביום.

איתן כבל: כמה פקחים עושים את זה?

<ירון רביד: עשרות פקחים.

איתן כבל: בערך כמה?

<ירון רביד: לא יודע את המספר המדויק.

<ירון רביד: אני רק אומר שבסופו של דבר מדובר על כ-800 אלף בדיקות בחודש.

<ירון רביד: יכול להיות שבתוך כל ה-800 אלף נבדקים האלה, יש אולי מפגש לא מוצלח בין פקח ונוסע.

<ירון רביד: אנחנו מבחינתנו נתייחס לזה.

<ירון רביד: גם שאל קודם חבר הכנסת אשר.

<ירון רביד: ודאי שמדריכים את הפקחים ובוודאי שמקיימים אתם סדנה של שלושה ימים כאשר הנושא המרכזי בה הוא הנושא של הלקוח.

<ירון רביד: לגבי נושא מכונות הכרטוס אליהן התייחסה חברת הכנסת קורן.

<ירון רביד: הנושא הזה נמצא על שולחנה של המדינה ואנחנו מחכים.

יעקב גיל: שש שנים.

<ירון רביד: נכון, כי המדינה היא מזמין העבודה.

<ירון רביד: לא הפרעתי לך, אז אל תפריע לי.

<ירון רביד: המדינה היא מזמין העבודה והיא מחליטה אם היא מאשרת הוראת שינוי כן או לא.

יעקב גיל: אתם לא מוכנים להציב מכונות נוספות.

איתן כבל: גיל, אני מסכם את הדיון.

איתן כבל: אני מכבד אותך ותמיד נותן לך את זכות הדיבור, כבד אותי.

<ירון רביד: שמעתי את כל השטויות שדיברת.

איתן כבל: עד כאן.

איתן כבל: שטויות זה בעיני המתבונן.

יעקב גיל: זה מה שבסיטיפס חושבים על הציבור.

<ירון רביד: לגבי גובה הקנס.

<ירון רביד: התייחסות.

<ירון רביד: במערכות הפתוחות שקיימות בעולם, הקנס הוא סדר גודל של פי ארבעים וחמישים.

<ירון רביד: לגבי הבקרים עצמם.

<ירון רביד: התפקיד שלהם הוא גם לתת שירות, וזה מה שהם עושים.

איתן כבל: גם בעולם כל קנס הוא פי ארבעים וחמישים?

<ירון רביד: יותר גבוה מאשר בישראל.

<ירון רביד: סדר גודל של פי ארבעים או חמישים ממחיר הנסיעה.

<ירון רביד: לגבי הבקרים.

<ירון רביד: הבקרים נותנים שירות וגם בקרה.

<ירון רביד: הם מקיימים גם שירות וגם בקרה.

<ירון רביד: הדבר הזה ניתן גם לראות בתקופות בהן - - -

איתן כבל: כמה אחוזי תפיסה של תיקוף יש בחוץ לארץ?

<ירון רביד: אין נתונים מפורסמים על כך.

<ירון רביד: אלה סודות מסחריים של החברות שמפעילות את זה אבל מדובר, לפחות לפי מה שאנחנו מכירים, באזור העשרה אחוזים בחברות אחרות בעולם.

נורית קורן: אני לא חושבת שיש שם תיקוף.

<ירון רביד: לגבי הבקרים, אני רוצה לציין, בניגוד למה שהוצג כאן, יש גם הרבה מאוד מכתבי תודה שמגיעים אלינו על שירות שנתנו הבקרים גם ברציפים וגם ברכבת עצמה.

<ירון רביד: לגבי הנושא של מערכות פתוחות, כדאי גם שמשרד התחבורה יגיד על זה שתי מלים כי בסופו של דבר סיטיפס היא כאן חלוצה.

<ירון רביד: אבל בעצם עם העלייה מאחור באוטובוסים, המטרונית בחיפה והרכבת הקלה בתל אביב, כל המערכות האלה אמורות לעבור להיות פתוחות וכל התהליכים שאתם שומעים עליהם כאן יעברו בכל חברות ההפעלה.

<ירון רביד: לכן בהתייחס להערה שהייתה כאן קודם שאמר אותה עוזרו של חבר הכנסת מקלב, ודאי שיתקבלו עוד הערות משום שכל המערכות יעברו את זה.

<ירון רביד: אנחנו בעצם חלוצים.

<ירון רביד: לגבי השאלה מה קורה עם בן אדם שלא יודע.

<ירון רביד: כדאי גם לבוא ולראות את זה בשטח עצמו.

<ירון רביד: ראתה את זה חברת הכנסת קורן.

<ירון רביד: יש שלטים מאירי עיניים ובשלושת השפות – עברית, ערבית ואנגלית – יש מערכת קריזה.

<ירון רביד: לגבי הטענות שעלו כאן בנושא ההיסטוריה של הקנסות.

<ירון רביד: אין אפשרות לפקח לראות את היסטוריית הקנסות במערכת שלו.

<ירון רביד: אני כן רוצה לומר משהו על המערכת עצמה.

<ירון רביד: יש מצב שבו הפקח, נניח שנתן קנס שאינו מוצדק, מבחינת המערכת שקיימת אחר כך לפי התהליכים שקיימים היום, יש ועדת השגות שנמצאת אצלנו במשרד בחברת ההפעלה והיא בעצם אמורה לבדוק את כל ההיסטוריה של אותו נוסע ומה קרה באותו קרון ספציפי.

<ירון רביד: הייתה כאן התייחסות גם מכשירי התיקוף וגם למכונות עצמן.

<ירון רביד: מכשירי התיקוף ומכשירי הבדיקה של הבקרים עברו בדיקה של משרד התחבורה, לא על ידינו אלא על ידי מכון התקנים, ונמצאו תקינים לחלוטין.

<ירון רביד: אבל הוועדה הזאת יכולה לשקול והיא יכולה גם לשקול, כפי שהתייחס חבר הכנסת פריג' קודם, גם לנושאים סוציו אקונומיים.

<ירון רביד: מעל ועדת ההשגות הזאת של חברת ההפעלה, נמצאת ועדת ערר שהיא מוסד שיפוטי לפי התקנות שנקבעו בפקודת הדרכים ומסילות הברזל.

<ירון רביד: ועדת הערר מוסמכת לבטל החלטה של ועדת ההשגות.

<ירון רביד: אני רק רוצה לומר לאדוני היושב ראש שמספר הפעמים שוועדת הערר החיצונית שמפקחת על הפעילות של סיטיפס עשתה את זה, היא מאוד מאוד נמוכה והיא קרובה לאפס.

<ירון רביד: כן צוין כאן שאנחנו פנינו לבית משפט אבל כדאי לציין למי שמציין את זה שהיועץ המשפטי לממשלה הצטרף אלינו בעמדה לגבי האם צריך להיות הבדל בין בן אדם שלא שילם לבין בן אדם ששילם כרטיס מנוי חודשי.

<ירון רביד: היועץ המשפטי לממשלה סבר שוועדת הערר שגתה ובית המשפט – לא סיטיפס, בניגוד למה שנאמר כאן – הפך את ההחלטה.

<קריאה: היועץ המשפטי לממשלה המליץ על זה.

<ירון רביד: לא.

<ירון רביד: היועץ המשפטי לממשלה הצטרף לסיטיפס ובית המשפט הפך את ההחלטה וקבע שאין רלוונטיות לתום לב.

<ירון רביד: מבחינת סיטיפס יש סקרי שביעות רצון שאנחנו מקיימים אחת לחצי שנה וגם המדינה מבצעת עלינו בקרה.

<ירון רביד: בניגוד לתמונה שמצטיירת לגבי הנושא של הרכבת הקלה, התמונה היא מאוד מאוד טובה.

<ירון רביד: תמיד עוד אפשר להשתפר אבל הציונים הם מאוד מאוד גבוהים בסקרים חצי שנתיים שמתבצעים ברמה הסטטיסטית גם על ידינו וגם על ידי המדינה.

<ירון רביד: לגבי ההערות של נתי.

<ירון רביד: אני אשמח לשבת אתו אם יש איזושהי בעיה.

<ירון רביד: כל העבודה על הנגישות נעשתה ביחד עם יועץ נגישות של משרד התחבורה וגם אושרה על ידו.

<ירון רביד: הרכבת הקלה בינתיים נחשבת גם לכלי הכי מונגש מבחינת בעלי מוגבלויות בארץ גם ביחס לאוטובוסים וגם ביחס לרכבת ישראל.

<ירון רביד: בוודאי שהקריזה על התחנה, בניגוד למה שנאמר כאן, דורסת, הפוך.

<ירון רביד: היא דווקא דורסת את שאר ההודעות.

<ירון רביד: אפשר גם לבדוק איך זה מתוכנת במערכת, נתי, ואם יש בעיה, אני אשמח לשבת אתך.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני לא יודע איך זה מתוכנת במערכת.

<נתי ביאליסטוק כהן: בפועל זה מה שקורה.

<ירון רביד: אני אשמח לשבת אתך ולטפל בעניין הזה אם צריך.

<ירון רביד: הנקודה האחרונה שאני רוצה להעיר.

<ירון רביד: הייתה כאן התייחסות של חברת דן ואולי כדאי גם שנציג דן ידע שחברת דן מפעילה גם קו בבאר שבע כמערכת פתוחה.

<ירון רביד: כרגע שיעורי ההשתמשות בו הם מעל ארבעים אחוזים.

<ירון רביד: בסופו של דבר סיטיפס בקטע הזה, אנחנו בעצם חלוצים שמובילים את הנושא של מערכות פתוחות.

<ירון רביד: אני כן מציע, אם אדוני מוכן, שמשרד התחבורה ייתן התייחסות לכל הנושא של מערכת פתוחה.

<עופר בלובשטיין: רציתי רק לומר לך שבבאר שבע כל מכירת הכרטיסים וכל התיקוף הוא על ידי הנוסעים.

<עופר בלובשטיין: בגוש דן רוב הנסיעות שלנו, חוץ מקווים של פיילוט שזה 1, 189, 51, 182 וכדומה, לרוב הכרטיסים נמכרים על ידי הנהג וכמו שציינתי לפני הפילטר זה על ידי הנהג והוא זה שאמון על מכירת הכרטיסים.

איתן כבל: זה לא דומה

<ירון רביד: הערה אחרונה.

<ירון רביד: חברת דן אינה משולמת לפי נוסעים.

<ירון רביד: היא משולמת לפי קילומטרז' כמו שאר המפעילים.

יעקב אשר: אדוני היושב ראש, שאלה.

איתן כבל: אני לא יכול.

איתן כבל: אני צריך לסכם.

<נתי ביאליסטוק כהן: שאלה אחת.

<נתי ביאליסטוק כהן: נושא של מכונת רכישת הכרטיסים.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני רוצה לדעת אם מה שהולכים לקנות כן יהיה נגיש.

<ירון רביד: ודאי שכן.

יעקב אשר: האם הוא ענה לגבי הנושא של סכום הקנס?

איתן כבל: תשאיר לי את זה לסיכום.

יעקב אשר: הוא לא ענה על זה.

איתן כבל: הוא ענה.

יעקב אשר: בנושא האזהרה הבנתי שאין לכם בסיס נתונים של העבר של כל אחד, אז למה שלא יהיה?

יעקב אשר: זה מכשור.

איתן כבל: את השאלה שלך רציתי למנוע בדיוק מהמקום הזה.

איתן כבל: אני הקשבתי לשאלות והקשבתי לתשובות.

איתן כבל: אני ישבתי אתך מבעוד מועד ואין ספק שאתה גם נתפס כמנכ"ל שעושה את עבודתו נאמנה וכך גם נאמר לי על ידי הגורמים אצלך בחברה.

איתן כבל: אני אתחיל מהסוף.

איתן כבל: אני אגיד לך מה מפריע.

איתן כבל: אין מקום אפילו להמלצה כל כך גדולה.

איתן כבל: אתה נותן לי כאן הרצאה שלמה ואני בטוח שאתה משתדל לעשות את עבודתך נאמנה.

איתן כבל: לא יכול להיות שבגוף כזה הכול מתקתק יותר משעון שוויצרי שאולי יש לו פעם אחת טעות.

איתן כבל: מה אני מנסה להגיד לך?

איתן כבל: ואני רוצה להבהיר את העניין הזה.

איתן כבל: אני כאן יושב ראש ועדת הכלכלה מקבל תלונות מהדואר שקיבלנו ועד הרכבת הכבדה ועד תחבורה ציבורית ואני אומר לך שלא מתקבל על דעתי שמספר התלונות שמגיעות על הסיטיפס הוא בכמויות כאלה.

איתן כבל: בסוף זה משהו שמדליק אצלי את הנורית האדומה.

איתן כבל: יכול להיות שהכול בסדר אבל בשורה התחתונה אני אומר לך שלא הכול בסדר.

איתן כבל: אני לא גר בירושלים ולא נוסע ברכבת הקלה.

איתן כבל: נסעתי פעם אחת עם הילדות כדי שתראינה מה זאת רכבת קלה ודברים מן הסוג הזה.

איתן כבל: אבל אני לא מפסיק לשמוע, ולא מהאנשים הנכבדים שנמצאים כאן, אלא גם מאחרים.

<יוסי חביליו: כל זה רק בירושלים.

איתן כבל: תסלח לי אדוני ראש העיר.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: מה אני מנסה לומר לך?

איתן כבל: יש כאן כמה נקודות שצריך לתת עליהן את הדעת.

איתן כבל: אני אומר לך שאני לא מתכוון לוותר.

איתן כבל: אני אפגש אתך ואני אעבור אתך דבר-דבר כי יש כאן כל מיני נקודות שמחייבות מתן פתרון.

איתן כבל: אני אתן לך סתם דוגמה.

איתן כבל: שאלה ראשונה.

איתן כבל: מערכת היחסים ב-BOT שהתקיימה בין המדינה לביניכם, האם זה עד כדי כך דרקוני שאי אפשר לשנות?

איתן כבל: בכל זאת, לא דומה מדינת ישראל, לא דומה ירושלים לתקופה שנעשה בה הסכם ה-BOT, בזמנו, כאשר אז רק התחננו לאנשים והיו מוכנים לתת להם, כמו כביש 6, רק שיבואו וייקחו.

איתן כבל: אף אחד לא האמין שיהיו פקקים בכביש 6.

<קריאה: היום זה העסק הכי טוב.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: אף אחד לא מאמין.

איתן כבל: אף אחד לא חלם.

איתן כבל: אתה לא מבין כמה לא חלמו אפילו.

איתן כבל: חשבו שאנחנו אנשים מופרכים.

איתן כבל: תשאל את היושב ראש שלך.

איתן כבל: אני רוצה לבדוק את החוזה ואני אומר לגברת ממשרד התחבורה שלא יכול להיות שזה יעמוד אך ורק על תיקוף בנושא שהתייחס אליו חבר הכנסת פריג' ובדין.

איתן כבל: אנחנו עוסקים בזה ועוד נעסוק בזה, בנושא תחבורה ציבורית, שזה א'-ב'.

איתן כבל: אני מאלה שלא מוכן לקבל ולראות את האנשים בשחור-לבן, ואדוני צודק.

איתן כבל: אין כמעט חקיקה כאן, אני אומר לך, אני תמיד שואל את עצמי האם אנחנו באמת בנינו את המדינה הזו, כי כל דיון כאן הוא כולנו נוכלים, כולנו רמאים, כולנו גנבים.

איתן כבל: מכירים את זה.

איתן כבל: אין דיון שאנחנו לא חווים את זה.

איתן כבל: אני אומר לך אפילו יותר מזה.

איתן כבל: לא סתם שאלתי אתה השאלה.

איתן כבל: לקחתי את כל "הגניבות" במשך כל השנים, זה לא מגיע לשישה מיליון.

איתן כבל: גם אם אני מכפיל, גם אם אני משלש, לא סתם שאלתי את השאלה הזאת.

איתן כבל: השאלה לא באה ממקום של קנטרנות.

איתן כבל: זאת אומרת, גם אם אני נניח מה-7,000 בשנה הקודמת גרמתי למחציתם לבוא לתקף ותיקפו.

איתן כבל: כבר ירד לך חלק מהמספר הזה.

איתן כבל: נניח אתה תופס רק חמישים אחוזים, שלא נעמיד כאן, כמו שנאמר, שמונים אלף אנשים שהם כולם רמאים.

איתן כבל: גם אם זה אחד שהוא רצדיביסט וחוזר פעם אחר פעם, לא יכול להיות.

איתן כבל: הבעיה שלי כשאני קראתי את הנתונים היא שהם לא מתכתבים לי באמת עם המציאות שאני חווה אתה כאזרח בכל מקום ומקום.

איתן כבל: הערעורים, אין מצב כזה.

איתן כבל: בצה"ל מתקבלים ערעורים יותר מאשר אצלכם.

<ירון רביד: זו ועדה חיצונית של משרד התחבורה.

איתן כבל: אני לא בא אליך בטענות.

איתן כבל: לא כל הדברים שאני אומר מופנים אליך באופן ישיר.

איתן כבל: אני אומר לך את הדבר הבא.

איתן כבל: תבין, זה גם עניין של תדמיות.

איתן כבל: כשאומרים ביג לייק למספר, זה רוח המפקד.

איתן כבל: ביג לייק זה רוח מפקד שאומרת תטחנו את האזרחים.

איתן כבל: זה ביג לייק.

<ירון רביד: לא מכיר את השילוט הזה ואם הוא קיים, הוא ירד.

<לאה ורון: מה היחסים בין סיטיפס לבין החברה שמפעילה את הפקחים?

איתן כבל: רק רגע.

איתן כבל: אני מנסה לומר לכם בעניין הזה, קודם כל, בנקודה הבסיסית, לא עובד.

איתן כבל: הפתרון הוא כנראה לא במתן קביעות למרות שאמרתי, אני בא מהמקום של העסקה ישירה אבל עזוב, אני לא נכנס לזה עכשיו בדיון הזה.

איתן כבל: אבל אין דבר כזה.

איתן כבל: אני אומר לך כי הרי מה העניין?

איתן כבל: מה מערכת היחסים שמתקיימת ביניכם לבין החברה?

איתן כבל: היא נותן עבודה.

איתן כבל: הרי מה יקרה?

איתן כבל: אתה תבוא ותגיד לו, שמע, לא יכול להיות, כולם צדיקים בירושלים למרות שהיא עיר הקודש?

איתן כבל: זאת אומרת, נקודת המוצא היא להעמיד בשיח שהאנשים הם גונבים ועכשיו צריך לעשות כל מאמץ לתפוס אותם.

איתן כבל: אני רוצה לשבת אתכם ולשבת גם עם היושב ראש.

איתן כבל: העניין הזה חייב להשתנות.

איתן כבל: אני אומר את זה לך ואם צריך, אני אדבר עם שר התחבורה ועם שר האוצר.

נורית קורן: אני מבקשת להיות בפגישה.

איתן כבל: אני רוצה לעשות תהליך.

איתן כבל: אני אגיד לך מה אני מתכוון לעשות.

איתן כבל: אני מתכוון לבוא עכשיו באופן עצמאי.

איתן כבל: אני רוצה לראות מה שנקרא במו רגלי.

איתן כבל: לבוא למקום שיש בו את העומסים, לראות מה ההספק שלי, אם היד שלי לא תרעד כשיתפוס אותי איזה פקח.

<לאה ורון: והוא מגיע מהצנחנים.

נורית קורן: גם בשעה שיש עומסים.

איתן כבל: בעיני רוחי אמרתי שעולים מתחנה לתחנה.

איתן כבל: אתה אומר שנתת לבן אדם חמש דקות, שלוש דקות, כי הרי בסוף ברור לי כשמש לאור הירח.

<ירון רביד: התיקוף הוא שנייה.

איתן כבל: לא כולם מצטיינים כמו הנהלת סיטיפס.

<ירון רביד: מן הנסיעה בין התחנות הוא קצר מאוד.

איתן כבל: גיל, פעם אחרונה.

איתן כבל: אני מוציא אותך ולא תיכנס לכאן הרבה שנים, אצלי.

איתן כבל: די.

איתן כבל: מספיק.

איתן כבל: אני נותן לך את כל הכבוד.

איתן כבל: אין לי זמן.

איתן כבל: אני נותן את הזמן לדיונים האלה, אנא.

איתן כבל: אני זה שנמצא כאן דיון אחר דיון.

איתן כבל: אני מנסה לומר לך שלא יכול להיות שרק אתם המצטיינים.

איתן כבל: אתה אומר לי שנייה.

איתן כבל: אני לא אקח לך את כל העובדים שלך והמנהלים שלך ואני אעשה להם מבחן השנייה.

איתן כבל: אני מודיע לך שתשעים אחוזים מהם ייכשלו.

איתן כבל: אמר לי היום חבר, אתה מכיר את ועדות הקבלה לאלה שמגיעים למושבים או לקיבוצים?

איתן כבל: אלה שמקבלים, לא היו עוברים את הוועדה.

איתן כבל: אתה מכיר את זה?

איתן כבל: אני אומר לך אותו דבר כאן.

איתן כבל: בסוף בסוף צריך לקבוע כללים מדידים וכללים שאתה יכול להתחבר אליהם.

איתן כבל: אני מאלה שלא חושב שכולם צדיקים למרות שאני נלחם עבורם, אני מבין את העובדה שמערכת היחסים צריכה להיות כזאת שבסוף התיקוף קובע אם אתה מרוויח או לא מרוויח כי הרכבת שינתה את פניה של ירושלים.

איתן כבל: אין ספק בכך.

איתן כבל: אבל היי, באמת, זה לא מתקבל על הדעת שתחשבו שאתם.

איתן כבל: אני רציתי שתבוא לכאן ותגיד, חברות וחברים, אני באתי להקשיב, אנחנו נוביל את השינוי ונעשה את השינוי, כי בסוף אלה בני אדם, ירושלמים ואלה שבאים לעבוד כאן.

איתן כבל: לכן אני אומר לך שאני אבוא לדבר עם הפקחים.

איתן כבל: לא עם הפקח שפיטרו שנמצא אתכם בדין ודברים.

<קריאה: תשמע גם מה הם עוברים מצד הנוסעים.

איתן כבל: אני לא חושב שהכול שחור.

איתן כבל: לא אמרתי.

איתן כבל: אני יודע שזה עובד ועובד לא רע אבל לא יכול להיות במחיר שלפחות אצל חלק מהציבור התחושה היא של דורסנות.

איתן כבל: זה לא יכול להיות.

איתן כבל: התחושה הזאת לא יכו לה להתקיים.

איתן כבל: דרך אגב, המכרז הקרוב יוצא.

איתן כבל: גברתי, נוציא פנייה למשרד התחבורה כדי לראות את שיטת ההתקשרות של המדינה אל מול החברה, שזה לא יחזור על עצמו בעניין הזה.

<זאב אבינר: לכן מאוד חשוב לקחת אזרחים שמשתמשים ברכבת הקלה.

איתן כבל: אמרתי.

איתן כבל: שמעת אותי.

איתן כבל: אתה אמרת את זה או אני?

איתן כבל: חברים, אני מתכוון לקחת על עצמי משימה שעד סוף פברואר אני אכתוב את הדוח באופן אישי, ברגליי.

איתן כבל: מי שירצה לבוא אתי, בבקשה.

נורית קורן: אני רוצה להצטרף.

איתן כבל: תודה רבה.

איתן כבל: הישיבה נעולה.