ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 534, 2018-01-16 10:06

יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 16 בינואר 2018, כ"ט בטבת תשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא: בניגוד לחוק, נמשכים תהליכי מיון וסלקציה בביה"ס הכפר הירוק, הצעתו של חה"כ יוסי יונה.

יעקב מרגי: אני מייד אעביר את רשות הדיבור לחה"כ המציע.

יעקב מרגי: אמנם הכותרת מתמקדת בכפר הירוק, אבל אני אנצל את הדיון בכלל על התופעה הזו של מוסדות ממלכתיים מוכרים של המדינה שעושים את מבחני המיון האלה.

יעקב מרגי: יש כללים במדינה הזו ואני רוצה להאמין שמשרד החינוך חפץ ביקרם של הכללים האלה, כי בסוגיית התל"נים אני לא מרגיש את אותו רצון, אבל יש מי שרוצה לעשות מיונים.

יעקב מרגי: יש כללים במדינה הזו.

יעקב מרגי: יכול לבחור לו מסלול של המוכר שאינו רשמי.

יעקב מרגי: יש לו פריבילגיה לעשות מיונים גם שם בכפוף למגבלות, אבל גם שם הוא מקבל תקציב נמוך יותר, ו"אופק חדש" לא שם ועוד כל מיני הטבות כאלה ואחרות שאנחנו מזיעים להכיל אותם על כלל ישראל ולא מצליחים.

יעקב מרגי: כל מה שאמרתי כמובן בהסתייגות עד שיוכח אחרת.

יעקב מרגי: רשות הדיבור לחבר הכנסת יוסי יונה.

יוסי יונה: תודה אדוני היושב ראש על היענותך לקיום דיון בסוגיה, הייתי מכנה אותה, מאוד כאובה, שיש לה הדהודים לאומיים מאוד כבדים.

יוסי יונה: בעיקרון זו פגיעה אנושה, פגיעה כואבת בעיקרון של שוויון הזדמנויות ופשוט הפיכתה של מערכת החינוך למערכת חינוך סגרגטיבית, מעמדית, שפעמים רבות אנחנו יודעים על הבסיס הזה של המיון או מה הוא בית הספר שאליו הילד ילך.

יוסי יונה: ככה נקבעים סיכויי החיים שלו.

יוסי יונה: הדבר הזה, כרוך בו מפגע מאוד משמעותי ללכידותה הפנימית של החברה הישראלית, אדוני היושב ראש.

יוסי יונה: המקרה שבו אנחנו דנים כמקרה ספציפי הוא למעשה קצה קרחון לתופעה רווחת ונפוצה במערכת החינוך.

יוסי יונה: אני רוצה לומר באופן חד משמעי, אדוני היושב ראש, לגבי שני גורמים שהם אחראים באופן מרכזי לנפיצותה של התופעה הזאת.

יוסי יונה: האחד, מנהלי בתי הספר שהם בעצם לא מגלים אחריות אזרחית פדגוגית כללית, כלומר מבחינתם העיקר בית הספר שלי והתלמידים שלי ואני אנסה להביא לתוך בית הספר שלי את התלמידים "הטובים ביותר" ולכל הרוחות מה שקורה מחוץ לבית הספר שלי.

יוסי יונה: אני אומר שוב, מבחינתי מנהלים שעושים זאת משקפים בגידה בערך של הסולידריות החברתית שלנו.

יוסי יונה: הגורם השני זה משרד החינוך, אדוני היושב ראש, שבאופן שיטתי מתעלם, באופן שיטתי מגלה רשלנות, כלומר מערכות האכיפה, הבקרה והפיקוח קורסים, לא פועלים ולעיתים גם לא ברור אם הם בכלל קיימים.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, החוק מאוד ברור בסוגיה הזו.

יוסי יונה: בית הספר שהוא רשמי, ציבורי, מנוע.

יוסי יונה: אסור לו לעשות מיונים.

יוסי יונה: פשוט אסור לו.

יוסי יונה: הטענה שמועלית פעמים רבות על ידי בתי הספר, שאין אנו עורכים מיון אלא הגרלה, אין לה שום ביסוס, וזאת על סמך העובדות הרבות שאנחנו מקבלים מגורמים שונים.

יוסי יונה: אחת מהאינדיקציות לכך שיש כאן בעצם הולכת שולל של הציבור, שגם כאשר לכאורה נערכות הגרלות, הרי גם על פי חוזרים של משרד החינוך חייב להיות שם גורם ממשרד החינוך וגם נציג של ההורים או של נציגי ההורים.

יוסי יונה: לא נמצאים שם הנציגים הללו ואני רוצה לומר באופן חד משמעי שאין מדובר בהגרלות אלא מדובר בסופו של דבר במיון.

יוסי יונה: תלמידים מגיעים לראיונות, דרך אגב, המון פעמים לא על ידי גורמים מוסמכים, שאין להם גם את הסמכות לעשות את העבודה הזו, ולא זו בלבד שיש גם פגיעה בשוויון הזדמנויות, פעמים רבות יש פגיעה בתלמידים עצמם שנאלצים לעבור את המבחנים הללו.

יוסי יונה: פעמים רבות שאלות פוגעניות שיש בהן גם כדי לערער את המצב הרגשי של התלמיד.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, יש לנו את הראיות או אם תרצה, את האינדיקציות מדוע בסופו של דבר כאשר יבוא בית הספר, ושוב, אנחנו מתמקדים פה בכפר הירוק, אבל אנחנו רוצים לומר את הדבר הבא, הוא אינדיקציה לתופעה מאוד רווחת ומאוד נוכחת לאורכה ולרוחבה של מדינת ישראל, כמו בית הספר הריאלי, בית ספר ליד"ה ועוד בתי ספר כאלה ואחרים, לכן גם אני חוזר על טענתי שאם זה היה באיזשהו מקום עלום, משרד החינוך שכח מקיומה של התופעה הזו, אבל העובדה שאנחנו מדברים על מקרים כה רבים, זה מלמד על כך שמשרד החינוך, אין לו עניין לפקח על המוסדות הללו ויכול להיות שבשתיקתו הוא גם מעודד את התופעה הזאת, אז אם כן, הנה אנחנו מגלים שלוקחים מתלמידים דמי רישום, רישום שהוא לא חוקי כי זה גם אסור על פי החוק.

יוסי יונה: אנחנו לומדים שההורים מתבקשים לשלם 200 שקלים עבור הבחינה שאמורה להיות הגרלה.

יוסי יונה: אנחנו לומדים על כך שכאשר תלמידים נבחנים על ידי מוסד קרני, התשובות לא מגיעות אל ההורים אלא מגיעות לבית הספר.

יוסי יונה: אנחנו לומדים על כך שבתי ספר רבים, גם הכפר הירוק, גובים כמעט 12,000 שקלים מתלמיד על השהייה בבית הספר וקבלת התוכניות השונות, לכן אדוני, אנחנו מדברים על תופעה מאוד כאובה שהיא בעצם מלמדת על הסרת אחריות הן ברמה המקומית של בתי הספר - - -

מאיר כהן: 12,000 ₪ לשנה?

יוסי יונה: לשנה, כן.

יוסי יונה: במקרים מסוימים, מן הסתם גם גובים - - -

יעקב מרגי: ידידי, מאיר, כמה דיונים על התל"נים עשינו?

יוסי יונה: נכון, ואדוני היושב ראש בצדק אומר שעשינו דיונים על התל"נים ואנחנו מדברים והשיירה הנוראית הזו ממשיכה לעבור.

יוסי יונה: הרכבת ממשיכה לדהור.

יוסי יונה: היושב ראש מזמן עוד ועוד דיונים, מתריע, מפציר, מדבר, מזמן את הנציגים של משרד החינוך.

יעקב מרגי: אני הבנתי ממבקר המדינה שהוא רוצה להיכנס לסוגיה הזו של התל"נים והתנועה לאיכות השלטון נכנסת לשם.

יעקב מרגי: לצערי הרב אני אומר את זה.

<זאב גולדבלט: אל תאשרו את זה.

יעקב מרגי: זה לא מאושר פה.

<זאב גולדבלט: לא, תעבירו הצעת חוק שלא תאשר תל"נים.

יוסי יונה: אני רוצה לציין במאמר מוסגר שהצעת חוק שכזו ניצבת על שולחנה של הכנסת.

<זאב גולדבלט: אני יודע.

יוסי יונה: ואנחנו במגעים ועדיין מקווים שאולי משרד החינוך יועיל בטובו ללכת איתנו בעניין הזה.

<זאב גולדבלט: הלוואי.

יוסי יונה: אבל שוב אני אומר, שימו לב, אנחנו צריכים להגיע למבקר המדינה, אדוני היושב ראש.

יעקב מרגי: אנחנו צריכים לבקש סעד.

יוסי יונה: אנחנו צריכים לבקש סעד ממנו.

יוסי יונה: הרי מה תפקידה של ועדת החינוך של הכנסת?

יוסי יונה: מה תפקידן של ועדות בכלל בכנסת אם לא לפקח על אופן פעולתם של משרדי ממשלה?

יוסי יונה: אנחנו לא צריכים להגיע לשלב הזה.

יוסי יונה: עצם העובדה שאנחנו מבקשים ממבקר המדינה שיכנס לנבכי הסוגיה הזאת ולהביא את המלצותיו, זה כבר מלמד על כשל מאוד גדול שלנו, של כנסת ישראל.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, אני לא מביא את זה לפתחיך - - -

יעקב מרגי: לא, לא, אני הבאתי את זה.

יוסי יונה: לכן אני גם רוצה להחמיא לך.

יעקב מרגי: יש עיקרון הפרדת הרשויות במדינת ישראל.

יעקב מרגי: אנחנו לא מצליחים לשכנע את ממשלת ישראל לאמץ את החוק הזה.

יעקב מרגי: אם הייתי יו"ר ועדת חינוך והכספים והספורט, אז יכול להיות שהייתי יכול, היה לי שוט מול משרד החינוך.

יוסי יונה: כן, אבל אתה מבין, גם השפה שאנחנו אומרים, אנחנו לא יכולים לחייב אותה לאמץ את החוק, זה חוק.

יעקב מרגי: צריך לומר, נכון.

יוסי יונה: אתם מבינים?

יוסי יונה: יש חוק וכמו חוקים רבים הוא פשוט לא מקוים.

יוסי יונה: באמת שערורייה, אין לי מילה אחרת לומר.

יוסי יונה: ישנו חוק שאוסר על מיונים.

יוסי יונה: ישנו חוק שאוסר על גבייה של תשלומים כאלה ואחרים, ויפה, יש חוק.

יוסי יונה: אני חוזר ואומר, אדוני היושב ראש בדברים שהתחלתי, יש כאן שני גורמים שלא מגלים אחריות לאומית, הן מנהלי בית הספר שמנהלים את בתי הספר שלהם כאילו וזה אוטונומיה ואין לה שום קשר עם המציאות החוץ בית ספרית ובכך הם נותנים את ידם לקיומה של סגרגציה מעמדית קשה ונוקשה בחברה הישראלית, ומצד שני יש את משרד החינוך שלא מקיים את עבודתו, ובכך שהוא למעשה לא מקיים את עבודתו, אני רואה אותו כשותף פעיל ומלא לעידודה ולהתבססותה של התופעה הזו.

יוסי יונה: אני מקווה, אדוני היושב ראש, שאנחנו נצא מכאן בקריאה חד משמעית גם למנהלים וגם למשרד החינוך שסוף סוף יעשה מעשה.

יוסי יונה: זו אחריות שלו.

יוסי יונה: בראש ובראשונה אחריות שלו.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב ראש.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הכפר הירוק, בבקשה.

<קובי נווה: שמי קובי נווה.

<קובי נווה: בכפר הירוק כולם קוראים לי "סיסקו", כינוי שדבק בי מהימים בהם למדתי בכפר הירוק.

יעקב מרגי: רק שאלה לפני כן.

יעקב מרגי: לכפר הירוק, מעבר להיותו כפר נוער, הוא גם בעל סמל מוניציפאלי עצמאי?

<קובי נווה: יש לו סמל מוסד עצמאי.

<קובי נווה: הוא חברה ממשלתית לתועלת הציבור.

יעקב מרגי: אבל הוא בשטח מוניציפאלי של?

<קובי נווה: רמת השרון.

יעקב מרגי: אוקי, תודה.

<קובי נווה: יש לי הכבוד לנהל את הכפר הירוק בשש עשרה שנים האחרונות.

<קובי נווה: אני יושב פה ואני צפיתי בכתבה של ערוץ 10 ואני כמו התלמידים וההורים - - -

יעקב מרגי: עמרי מניב, הכתב.

<קריאה: הוא נמצא פה איתנו.

<קובי נווה: הוא נמצא, אני יודע.

יוסי יונה: אני יודע שהוא נמצא, אבל במאמר מוסגר, אדוני היושב ראש, הרי שמי שהביא לתודעה של הציבור את קיומה של התופעה הזו באופן ספציפי בכפר הירוק זה באמת היה עמרי מניב.

יוסי יונה: מפה להודות לך על הרגישות החברתית באמת שאתה מגלה בכתבות שאתה עורך.

<קובי נווה: אז צפיתי בכתבה והייתי וליוויתי את הכתב, ואני קורא את הכותרת ואני יושב כאן ושומע את דברי הפתיחה, ואני לא מאמין למשמע אוזניי.

<קובי נווה: הכפר הירוק בית ספר סגרגטיבי?

<קובי נווה: הכפר הירוק הוא בית הספר האינטגרטיבי ביותר במדינת ישראל, ואני יכול להוכיח את זה.

<קובי נווה: אני אומר את זה בפתיחה ואני אגיד את זה גם בסוף.

<קובי נווה: אני אשמח אם הוועדה הנכבדה תבוא לכפר הירוק ותראה את זה במו עיניה, תראה איזה מוסד אינטגרטיבי פועל בכפר הירוק.

יוסי יונה: מתקיימים מיונים?

<קובי נווה: לא.

יעקב מרגי: תקשיב, אני נותן לך דקתיים לפתיחה.

יעקב מרגי: לאחר מכן תתייחס לשאלות.

<קובי נווה: ב-1968 הגעתי מקריית מלאכי לכפר הירוק, מוסד אליטיסטי באותם ימים, 15% יוצאי עיירות פיתוח.

<קובי נווה: זכיתי להיות ביניהם.

<קובי נווה: חזרתי אחרי שירות צבאי בצנחנים לכפר הירוק כמדריך.

<קובי נווה: קרה לכפר הירוק מה שקרא לכל כפרי הנוער בארץ, הם הפכו להיות סגרגטיביים.

<קובי נווה: כולם ילדי מצוקה.

<קובי נווה: מילאתי שורה ארוכה של תפקידים.

<קובי נווה: לפני שש עשרה שנים הגשמתי חלום נוסף שלי והפכתי להיות מנהל הכפר הירוק.

<קובי נווה: היו שלוש מאות תלמידים בפנימייה, כולם תלמידים שאף מוסד חינוכי אחר בישראל לא רצה אותם.

<קובי נווה: 0% זכאות לבגרות.

יעקב מרגי: סיסקו, חבל על המיתרים.

יעקב מרגי: יש מיקרופונים.

יעקב מרגי: דבר בנחת.

יעקב מרגי: קח אוויר.

יעקב מרגי: אנחנו לא במשפט.

יעקב מרגי: אנחנו נותנים לך את הבמה.

יעקב מרגי: קח לך את האוויר שלך.

יעקב מרגי: חבל על מיתרי הקול.

<קובי נווה: אם היית בוגר הכפר הירוק כמוני, ובעמל רב, ביזע ודמעות הבאת את הכפר שלך למצב שהבאת, וקוראים לו סגרגטיבי - - -

יעקב מרגי: הכול בהסתייגות עד שיוכח אחרת.

<קובי נווה: יפה, אז גם אתה היית מדבר מדם ליבך.

<קובי נווה: כל מה שאני אומר ניתן לבדיקה.

<קובי נווה: שלוש מאות ילדים בפנימייה, 0% זכאות לבגרות.

<קובי נווה: לפני שש עשרה שנים אף תלמיד בינוני לא רצה ללמוד בכפר הירוק.

<קובי נווה: כולם היו תלמידים חלשים שבית הספר לא רצה אותם.

<קובי נווה: בעמל רב את נשמתי הוצאתי יחד עם העובדים שלי והתלמידים שלי וכולם התגייסו לדגל להפוך אותו לבית ספר הטרוגני כמו שאני זכיתי - - -

יוסי יונה: משרד החינוך עצמו קבע שהם עושים מיונים.

יעקב מרגי: יוסי, אני מבקש, תן לו כמה דקות להציג את זה.

יוסי יונה: בא משרד החינוך, אומר שיש מיונים.

יעקב מרגי: בבקשה, סיסקו, תמשיך.

<קובי נווה: והיום לא שלוש מאות ילדים בפנימייה אלא בסך הכול שבע מאות ילדים בפנימייה, כולל בית ספר בינלאומי, 100% זכאות.

<קובי נווה: ילדי הפנימייה הם ילדי מצוקה.

<קובי נווה: יושבות פה לידי ילדות שהן מכיתה ג' אצלי.

<קובי נווה: אנוכי פתחתי ארבעה משפחתונים ואני פותח עוד שני משפחתונים, בית לילדים מגיל 5.

<קובי נווה: בני בוגר הכפר הירוק, הוא יספר איזה מאמצים אנחנו עושים לגייס תלמידים יוצאי אתיופיה.

<קובי נווה: נותנים עדיפות לילדי מצוקה.

<קובי נווה: 100% זכאות לבגרות בקרב ילדי הפנימייה.

<קובי נווה: רבותיי, איפה אני נמצא?

<קובי נווה: אני נמצא בין צפון תל אביב לרמת השרון.

<קובי נווה: רמת השרון היא סגרגטיבית.

<קובי נווה: רמת השרון וצפון תל אביב הם הומוגניים.

<קובי נווה: תלמידי רמת השרון וצפון תל אביב נלחמים על הזכות ללמוד בכפר הירוק עם ילדים יוצאי אתיופיה, בעשרותיהם, תלמידים ערבים, ילדי מצוקה.

<קובי נווה: את כל זה גם אמרתי לכתב הנכבד וגם הילדים הוסיפו, אבל הכתבה נערכה בצורה מאוד מגמתית.

<קובי נווה: אין מיונים בכפר הירוק.

<קובי נווה: הבעיה שלי היא אחת, אלפי ילדים רוצים ללמוד בכפר היום, תשאלו את עצמכם למה.

<קובי נווה: במקום לנסות להוריד את הראש של הכפר הירוק, בואו תראו, שיבואו ללמוד, לראות מה קורה בכפר הירוק.

<קובי נווה: אולי כדאי לשכפל את המודל?

<קובי נווה: שילדים מצפון תל אביב ורמת השרון רוצים ללמוד עם ילדי מצוקה.

<קובי נווה: אין מיונים, יש תהליך ואנחנו יכולים להוכיח שאין מיונים.

יעקב מרגי: למה הבחינה?

<קובי נווה: יש לנו מודל מצליח.

<קובי נווה: אנחנו מאמינים שילד צריך לבוא לבית הספר מאהבה.

<קובי נווה: כשתבואו, אני אתן לכם להיפגש עם התלמידים בלי אף מבוגר.

יעקב מרגי: קובי, אתה לא בשלב ההוכחות.

יעקב מרגי: עזוב אותי מהרצאות מוטיבציה.

יעקב מרגי: תן לנו עובדות כרגע.

יעקב מרגי: איך אמרת?

יעקב מרגי: אנחנו לא רוצים להוריד לך את הראש ולא לכפר הירוק את הראש.

יעקב מרגי: תתמקד עכשיו בשאלות.

<קובי נווה: אז יש מבחן רשות.

<קובי נווה: יש לנו מודל של מסלולים.

<קובי נווה: אנחנו רוצים שהילדים יבואו מאהבה.

<קובי נווה: בנינו תוכנית מדהימה.

<קובי נווה: הילדים יוצאים לאוניברסיטה, הילדים לומדים מגיל צעיר יותר מה שהם אוהבים, מה שהם רוצים.

<קובי נווה: אנחנו מגדלים ילדים מאושרים.

<קובי נווה: בואו תראו את זה.

<קובי נווה: המבחן הוא מבחן רשות שעוזר לילדים להחליט אם המסלול, הוא נרשם לחלל.

<קובי נווה: אולי הוא לא מתאים לחלל?

יעקב מרגי: זו בחינת השמה כזאת?

יעקב מרגי: אבחון?

<קובי נווה: זו בחינת בחירה.

<קובי נווה: אני יכול להוכיח.

יעקב מרגי: תעזור לי לעזור לך.

יעקב מרגי: ד"ר קובי נווה, תן לי רגע.

יעקב מרגי: אם אתה בא ואומר לי, תקשיב, הבחינה הזו זו בחינה בשבילי, שאני מאבחן, כמו מבחני פילת, שנותן לי - - -

<קובי נווה: המבחן הוא להורים.

<קובי נווה: הורה שמתלבט, הורה שרוצה מבחן, אגב, מקבל את התוצאות מקרני.

<קובי נווה: תבדקו עם קרני.

<קובי נווה: יש גם הורים שאומרים, אל תעבירו את התוצאות לכפר הירוק.

<קובי נווה: הם לא מעבירים לכפר הירוק.

יוסי יונה: אפשר לשאול שאלה, אדוני?

יוסי יונה: האם המבחן נעשה לפני הילד התקבל או אחרי שהוא התקבל?

<קובי נווה: לפני.

יוסי יונה: למה לפני?

<קובי נווה: היות ויש לי הרבה מסלולים, אם אני אעשה הגרלה בין כולם, אני יכול למצוא את עצמי במצב כזה שיהיו לי הרבה יותר ילדים שיתקבלו לחלל וכיתה אחרת תהיה ריקה.

יעקב מרגי: ד"ר קובי, אתה מערבב לי בנתונים.

יעקב מרגי: עכשיו תן לי למקד אותך.

יעקב מרגי: כמה תלמידים יש בכפר הירוק?

יעקב מרגי: נטרל לי את הבינלאומי.

<קובי נווה: בלי הבינלאומי יש לנו אלפיים וארבע מאות תלמידים, מכיתה ז' עד י"ד.

יעקב מרגי: חתכים?

<קובי נווה: כל ילדי הפנימייה והמשפחתונים כמובן, הם מחתך סוציו אקונומי נמוך.

<קובי נווה: מרבית הילדים האקסטרניים הם מחתך סוציו אקונומי גבוה.

<קובי נווה: מה לעשות שאני נמצא במרכז.

יעקב מרגי: בוא נבודד.

יעקב מרגי: ילדי הפנימייה, רובם ככולם, ניקח אותם ככולם, בסדר?

יעקב מרגי: ילדי הפנימייה עוברים את המיון?

<קובי נווה: אף ילד לא עובר מיון.

<קובי נווה: ילדי הפנימייה מקבלים עדיפות בקבלה.

יעקב מרגי: ילדי הפנימייה, איך הם באים אליך?

<קובי נווה: הם באים, נרשמים ומתקבלים.

יעקב מרגי: רצוני או הפנייה של גורמי רווחה?

<קובי נווה: משפחתונים באים בצו בית משפט.

יעקב מרגי: משפחתונים, ברור לי.

<קובי נווה: מתחת לגיל 12.

יעקב מרגי: ברור.

<קובי נווה: מעל, זה בדרך כלל הפנייה של הרווחה.

<קובי נווה: אני, אגב, ילד של רווחה.

<קובי נווה: משרד הרווחה שילם עלי.

יעקב מרגי: לא משפחתונים.

יעקב מרגי: כרגע מדברים על פנימייה.

<קובי נווה: אז אני אומר, ילדי הפנימייה, הפניות של הרווחה, של הלשכות הסוציאליות.

יעקב מרגי: אז בוא נסכם, אני חושב שגם על דעת יוסי, אנחנו כרגע לא מדברים לא על משפחתונים, ואנחנו נשמע את הבנות הנחמדות שהגיעו, אני לא אוותר על כך.

יעקב מרגי: זה הדגל שלי.

יעקב מרגי: נשמע אותן.

יעקב מרגי: אני שם כרגע בצד את ילדי הפנימייה וילדי המשפחתונים.

יעקב מרגי: עכשיו האקסטרניים.

יעקב מרגי: תן לי לטפל באקסטרניים.

יעקב מרגי: האקסטרני הם מהסביבה פחות או יותר, רמת השרון, ראש העין, כל אזור השרון וצפון תל אביב.

<קובי נווה: כן, רעננה.

יעקב מרגי: למרות שהם מהסוציו האקונומי הגבוה.

<קובי נווה: אמת.

יעקב מרגי: אני, מה לעשות, אני נבחר ציבור של כל החברה הישראלית, גם שלהם.

יעקב מרגי: אני מתמקד באקסטרני.

יעקב מרגי: אני שם בצד את ילדי הפנימייה.

יעקב מרגי: אני נוטה להאמין שילדי הפנימייה, התופעה הזו של הכתב לא נוגעת בהם.

יעקב מרגי: אם נוגעת, בקצה.

יעקב מרגי: שם בצד.

<קובי נווה: אין אף אחד שם.

יעקב מרגי: תן לי לומר את זה בהסתייגות.

יעקב מרגי: אני באופי שלי אומר דברים לא מוחלטים.

יעקב מרגי: יש כאלה, הכול ברור להם בחיים, הם מוחלטים.

יעקב מרגי: אצלי לא.

יעקב מרגי: תשמע ממני תמיד בהסתייגות מסוימת.

יעקב מרגי: אני בא ואומר כרגע, ילדי השרון, צפון תל אביב, מה הם תנאי הקבלה?

<קובי נווה: אין תנאי קבלה.

<קובי נווה: אני יכול להוכיח ואני שמח שמבקר המדינה יגיע - - -

יעקב מרגי: קובי, אתה תקבל ממני את כל הזמן.

יעקב מרגי: חכה.

יעקב מרגי: אני רוצה להוסיף לשאלה שלי.

יעקב מרגי: בית הספר הכפר הירוק, האקסטרני, נמצא תחת אזור רישום?

<קובי נווה: לא.

יעקב מרגי: לא נמצא תחת אזור רישום?

<קובי נווה: לא, אין לי אזור רישום משלי.

יעקב מרגי: משרד החינוך, אנחנו נידרש לשאלות האלה.

יעקב מרגי: אוקי, תודה.

<קובי נווה: אין לי אזור רישום משלי.

יעקב מרגי: עכשיו תסביר על תנאי קבלה.

<קובי נווה: תראה, הילדים באים ליום פתוח, הילדים באים לפגישת יעוץ כדי לנסות לעזור להם לראות איזה מסלול הכי מתאים למאוויים ולחלומות שלהם כדי שהם יהיו תלמידים מאושרים אצלי, ואנחנו מגדלים תלמידים מאושרים.

<קובי נווה: בין כל התלמידים אנחנו עורכים הגרלה.

<קובי נווה: אני יכול להוכיח שהבן של דירקטור אצלי לא התקבל, שהנכדה של דוד שלי לא התקבלה.

<קובי נווה: מאות פרופסורים, הילדים שלהם לא מתקבלים, רופאים, הילדים שלהם לא מתקבלים.

<קובי נווה: אני יכול להוכיח שעשרות ילדים אקסטרניים שהם ברמה נמוכה, מתקבלים.

<קובי נווה: אני אומר לכם, אנחנו עושים ניסים.

<קובי נווה: יש משהו מיוחד באקלים של הכפר הירוק.

יעקב מרגי: סיסקו, עצור.

יעקב מרגי: מאיר כהן, בבקשה.

מאיר כהן: בוקר טוב, אדוני.

מאיר כהן: הדיון הזה מאוד חשוב, לא רק בגלל - - -

יעקב מרגי: לא בגלל שאתה פה.

יעקב מרגי: חשוב לנו.

מאיר כהן: לא בגלל הכפר הירוק.

יעקב מרגי: נכון, נכון.

<קובי נווה: אבל תפסתם את הדוגמא הלא טובה.

<קובי נווה: זאת הבעיה.

מאיר כהן: אלא בגלל התופעה האיומה והנוראה הזאת, שאגב, בולטת יותר בישיבות ההסדר ובאולפנות, ששם זה מדהים, כולל המחירים המופרזים.

יעקב מרגי: קילומטרים של מלל נשפכו כאן בוועדה.

מאיר כהן: והוועדה מטפלת בזה ואני מקווה שאנחנו נשנה.

<עמרי מניב: הבעיה היא שזה חוקי, בניגוד לממלכתיים שזה לא חוקי.

יעקב מרגי: תתפלא, זה לא חוקי.

מאיר כהן: גם שם זה לא חוקי.

יעקב מרגי: רבותיי, לא לפתח דיון משנה בבקשה.

יעקב מרגי: עמרי, תוכל לשבת סביב השולחן אם תרצה להתייחס.

מאיר כהן: למען הסדר הטוב, בת משפחה שלי, גיסתי, עובדת בבית הספר והיא באמת גומרת את ההלל על בית הספר והיא אומרת את מה שאתה אומר, שהוא בית ספר יוצא מן הכלל שעובר תהליכים מסוימים.

מאיר כהן: יש לי ויכוח עם בת המשפחה שלי דווקא בגלל שהייתי עשרים וחמש שנה מנהל בית ספר.

מאיר כהן: בתפיסת עולמי חשבתי ואני עדיין חושב שהאתגר הגדול ביותר של מערכת החינוך הוא ההטרוגני.

מאיר כהן: האתגר הגדול ביותר של מערכת החינוך, ולעיתים המנהלים מצטיינים כמוך, ואתה מנהל מצטיין, אין לי שום ספק, נופלים לפינה הזאת בשלב מסוים כשהם מתחילים לחשוב איך אני ממתג את בית הספר, ותמיד, אדוני היושב ראש, ופרופ' יוסי יונה, אנחנו מדברים על זה, תמיד אלה שרוצים למתג את בית הספר, נכשלים להערכתי בחטא הקדמון של מערכת החינוך, כי בסופו של דבר איזה אתגר יש במקום שאתה ממיין את התלמידים שלך למרות שיש מאות תלמידים שמגיעים.

מאיר כהן: אני לא רוצה לשאול אותך איך הכיתות שלך נראות, האם באמת בתוך הכיתות יש אינטגרציה?

מאיר כהן: אני סתם שואל אותך.

מאיר כהן: אני גדלתי בדימונה.

מאיר כהן: בכיתה ח' הלכתי למבחן הסקר, עברתי אותו.

<קובי נווה: גם אני עברתי אותו.

יעקב מרגי: אתה יודע מה זה מבחן הסקר?

יעקב מרגי: המתח באוויר של מבחן הסקר היה יותר מבגרות 5 יחידות, בתיכון.

יעקב מרגי: מי שזוכר את מבחן הסקר בתקופה שלנו.

<קובי נווה: אתה הולך למסלול מקצועי או עיוני.

<קובי נווה: למזלנו הלכנו לעיוני, אתה ואני.

מאיר כהן: היינו באמת הקורבנות של אותה מקיפות איומה ונוראה לימים.

מאיר כהן: הלכתי לבדוק את המחזור שלי, שהמורים בחוצפה חסרת תקדים ב-1970 כשהגענו לתיכון, הודיעו לנו מי לחסד ומי לשבט.

מאיר כהן: אמרו שאין לנו יכולות קוגניטיביות.

מאיר כהן: שלחו אותנו לאיזה מבחן מצ'וקמק ואז 10% מבני דורי, היו להם יכולות לעבור בחינת בגרות, גם אתה יוסי.

מאיר כהן: לא עברת, אני יודע.

יעקב מרגי: מישהו החליט שאין לנו את היכולות.

מאיר כהן: השאר, היינו ילדים שקופים ארבע שנים בתוך איזה בית ספר מקיף מטורף לגמרי בלי שום התייחסות.

מאיר כהן: לימים, נשבעתי שאני אקים בית ספר ואני אעסוק בהוראה וכל תחלואי בית הספר שלי לא יהיו בבית ספר שאני אקים.

מאיר כהן: הדבר הנורא שגורם לזעזוע ואנחנו נילחם בזה במשרד החינוך, גם יוסי וגם אני ובוודאי היושב ראש שמוביל את זה, הוא להפסיק את ההסללה האיומה והנוראה ואת הבחינות לתלמידים בבית ספר ציבורי.

מאיר כהן: רוצה לעשות את מה שאתה עושה?

מאיר כהן: לך תהיה בית ספר פרטי, אני אכבד אותך.

מאיר כהן: הרי ברור מאליו שבגלל שיש ביקוש גדול ואין אזורי רישום, וזו בעיה שהיא לא שלך.

מאיר כהן: אני חושב שאם היה לך אזור רישום - - -

יעקב מרגי: היית מוגבל יותר.

מאיר כהן: בוודאי.

מאיר כהן: בטוח יש אלף שרוצים, אז אתה עושה את המיונים האלה.

מאיר כהן: אני חייב להגיד לך, בדבר אחד אני חלוק איתך.

מאיר כהן: אל תזלזל ביכולות של התלמידים למיין את עצמם בלי המבחנים המטורפים שעושים להם.

מאיר כהן: זה שאתה בא לילד ואתה אומר, אני שולח אותך, ילד בן 14.

מאיר כהן: סלח לי, סיסקו, אין לך שום זכות שבעולם לעשות את זה.

מאיר כהן: לא אתה ולא שום מורה.

מאיר כהן: אתם לוקחים ילד בן 14, שולחים אותו למיונים.

יעקב מרגי: אנחנו נאבקים על השכלה גבוהה עם הקטע של הפסיכומטרי.

יעקב מרגי: אנחנו מקבלים את זה בחינוך חובה.

מאיר כהן: אני מראש אומר לך שמה שאנחנו שומעים עליך זה ניסים ונפלאות, אבל יש לי ויכוח פדגוגי איתך.

מאיר כהן: המיונים האלה הם אבי אבות הטומאה של מערכת החינוך והחברה הישראלית.

מאיר כהן: אם אתה תצא מתוך הבועה הזאת ותשקיף מלמעלה, תראה שככל שבתי ספר כמוך מתרבים, אנחנו נמצאים בסכנה גדולה מאוד של פערים בחברה.

מאיר כהן: הייתי שר הרווחה, אני יודע מה זה משפחתונים.

מאיר כהן: אני יודע שיש לך משפחתונים מצוינים.

מאיר כהן: אני מכיר את המשפחתונים.

מאיר כהן: הם לא צריכים להיות, סליחה, עלי התאנה של נוהל נפסע, לכן אני מציע, אנחנו לא שופטים, אנחנו לא באים לכאן לבוא ולהגיד לך חלילה.

מאיר כהן: זה לא בכוחנו.

מאיר כהן: אנחנו מתמודדים מול משרד החינוך.

מאיר כהן: אין לי גם האשמה אישית אליך ובטח לא לצוות שלך.

מאיר כהן: התלמידים מאושרים אצלך בבית הספר, ומה טוב.

מאיר כהן: יש לי האשמה, אדוני, כלפי משרד החינוך.

מאיר כהן: זה אותו משרד שבו אנחנו נלחמים על אפליה דתית לבנות ספרדיות והמשרד נוהג בהסתר פנים.

מאיר כהן: זה אותו משרד שאומר שחינוך ציבורי פתוח לכול וחינוך ציבורי הופך להיות למסנן ומשרד החינוך ממשיך בהסתר פנים.

מאיר כהן: זה אותו משרד שקובע כמה הורים צריכים לשלם ובבתי ספר משלמים פי עשר, והוא נוהג בהסתר פנים, לכן כשפרופ' יוסי יונה ויושב ראש הוועדה ואדוני ועוד הרבה, ואנשי תקשורת, זו לא מלחמה נגד הכפר הירוק, זו מלחמה בתופעה חברתית שמסכנת אותנו.

מאיר כהן: אני לא רוצה לחזור לשנות ה-60 שבהם האחות שלי שהוסללה גם לאיזה משהו, היא היום ד"ר לספרות אנגלית, ואחי שהוסלל גם לאיזה משהו, הוא היום רואה חשבון ואיש מאוד חשוב, וכולנו אנשי חינוך וכולנו סיימנו את האוניברסיטה כי מישהו החליט בכיתה ט' לחסום את - - -.

מאיר כהן: תחשוב על אלה שלא מצליחים.

מאיר כהן: אל תחשוב על אלה שמצליחים להגיע אליך.

מאיר כהן: תחשוב על אלה שאתה אומר להם לא.

מאיר כהן: תחשוב מה היה קורה שאם אתה היית מתאמץ ואומר כולם היו בניי, ופותח עוד כיתות.

מאיר כהן: אם אתה היית בא לפה ואומר, אני רוצה לפתוח עוד כיתות, היו עושים עליך כתבה הרבה יותר מפוארת, כי מעט מאוד מנהלים באים ואומרים, רבותיי, כולם היו בניי, תביאו אותם.

מאיר כהן: ברגע שאתה הולך למיונים, זה א', נגד החוק.

מאיר כהן: לא משנה איך אתה תעשה את זה, יפה כזה ואחרת.

מאיר כהן: הדבר השני, בעיניי, אולי מישהו אחר חושב כמוני, זה פוגע בשלמות הזאת שאני מצפה מתוך בית ספר.

מאיר כהן: האמן לי.

מאיר כהן: היו לי תלמידים יותר קשים מהתלמידים שלך והתעוררתי בבוקר ומ-6:00 בבוקר הרמתי טלפונים לתלמידיי, וקיבלתי בית ספר עם 18% בגרויות ואחרי זה אותם תלמידים, מעולם לא עשיתי בחינה לתלמיד.

מאיר כהן: תלמיד הגיע לבית הספר, קיבל תפריט.

מאיר כהן: אמרתי לו, תבחר מה אתה רוצה.

מאיר כהן: בעוד שלושה חודשים חובת ההוכחה עליך.

מאיר כהן: נכנסת ל-5 יחידות מתמטיקה, בעוד שלושה חודשים תיבחן.

מאיר כהן: לקחת אווירונאוטיקה, בעוד שלושה חודשים תיבחן.

מאיר כהן: אתה יודע מה המשמעות החינוכית של דבר כזה?

מאיר כהן: אחרי עשר שנים בית הספר הגיע ל-96% אחוזי בגרות בפיזיקה, באנגלית, בכל המקצועות מעל הממוצע הארצי, אז זה יפה מאוד שאנחנו מנסים.

מאיר כהן: בסופו של דבר אם אתה תחת הכובע של בית ספר ציבורי, אויה לנו אם אנחנו נרשה לעצמנו לעשות הנחות.

מאיר כהן: אתה בית ספר ציבורי.

מאיר כהן: אתה רוצה לתייג?

מאיר כהן: אתה רוצה להסליל?

מאיר כהן: אתה רוצה לעשות מיונים?

מאיר כהן: בבקשה, תוריד את הכובע של בית ספר ציבורי, לך תהיה בית ספר פרטי.

מאיר כהן: זה הכול, אדוני.

יעקב מרגי: תודה, מאיר.

יעקב מרגי: תקשיב, אתה נמצא במציאות בעייתית.

יעקב מרגי: אני שם לך את זה על השולחן.

מאיר כהן: סיסקו, ועוד פעם, אומרים לי שאתה המנהל הכי טוב בארץ.

<קובי נווה: בואו לבקר.

מאיר כהן: ולא גיסתי.

<קובי נווה: תודה רבה.

יעקב מרגי: ד"ר נווה, תקשיב.

יעקב מרגי: אני בא ואומר לך, אני מתחבר לדברים של מאיר, ומשלים, אם אפשר.

יעקב מרגי: אני פה בכנסת וחבריי, הפרזנטורים, היחצ"נים הגדולים של כפרי הנוער וסיפורי ההצלחה שלהם.

יעקב מרגי: אנחנו מופיעים, אתה רואה אותנו בכנסים ומאמינים.

יעקב מרגי: אנחנו קנאים לכל תקלה שנמצאת פה ושם, למה?

יעקב מרגי: כי זה באמת סיפור הצלחה.

יעקב מרגי: למה התגאית ולא לחינם הבאת פה את התלמידות שלך?

יעקב מרגי: לא לחינם הבאת את בני לפה.

יעקב מרגי: זה סיפורי הצלחה.

יעקב מרגי: מה אומר לך מאיר במילים אחרות?

יעקב מרגי: הרי זה לא אתגר לבוא לעשות מיון, לעשות כמו במבדקי הטייס.

יעקב מרגי: זה לא אתגר.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אלה יצליחו בלעדיך ולמרות מערכת החינוך.

יעקב מרגי: אני מבין שאי אפשר לנהל את כל מערכת החינוך רק על אתגרים.

יעקב מרגי: צריך לתת חינוך לכולם.

יעקב מרגי: פתחתי ואמרתי, אתה נמצא במציאות בעייתית, כי מצד אחד המיקום שלך, מצד שני אתה לא שייך לאזור רישום.

יעקב מרגי: אתה גם כפר נוער, נוצר תהליך כזה שגם נדבק בך, ואתה לא צריך להתנצל על כך, של בית ספר אליטיסטי חזק, מצליח, ואתה צריך לחיות במציאות הזו.

יעקב מרגי: איך אתה תיבחן אצלי?

יעקב מרגי: שבאמת הקטע הזה, סליחה על הביטוי, שהמשפחתונים והפנימייה הם לא איזה עלה תאנה כפי שנאמר כאן.

יעקב מרגי: אתה יודע איך אני אבדוק אותך?

יעקב מרגי: אני אבדוק אותך במידת השילוב שלהם בכיתות הרגילות.

<קובי נווה: כולם משולבים, זה העניין.

יעקב מרגי: בזאת תיבחן.

יעקב מרגי: למרות שגם אם תיתן לי תשובות מניחות את הדעת, עדיין על החלק הארי של התלמידים האלה שעליהם נסובה הכתבה, אתה צריך לייצר מפת איזונים מיוחדת שאתה אומר, סליחה, נכון, אני לא הולך לפתוח בית ספר שהוא רק של חינוך מיוחד או רק לנערים בסיכון או רק לכאלה שאין להם עורף משפחתי.

יעקב מרגי: תחלק את זה.

יעקב מרגי: צריך להיות לך חלק כזה וחלק שבאמת אתה דוחף אותו מהבינוניות למעלה וחלק שנמצאים למטה ואתה דוחף אותם.

יעקב מרגי: זה הדגל של כפרי הנוער.

יעקב מרגי: זה שאתה נמצא באיזה שעטנז כזה, הוא בעייתי לך.

יעקב מרגי: התמלול של הכתבה הוא בעייתי.

יעקב מרגי: אני קורא פה את הראיונות עם התלמידות.

<קובי נווה: זה ערוך.

יעקב מרגי: למה אתה מפריע לי לעזור לך?

<קובי נווה: סליחה.

יעקב מרגי: יכול להיות שעמרי עשה כתבה הכי אובייקטיבית.

יעקב מרגי: אנחנו נתקלים שיש עריכה של כתבה שנותנת פתאום את הפוקוס לכיוון מסוים.

יעקב מרגי: אני כרגע לא יכול לומר לך, שמע, נכשלת, אבל יש פה שאלות שמתבקשות.

יעקב מרגי: עכשיו אתה תצטרך לדבר עליהן.

יעקב מרגי: תבוא, תגיד לי, סליחה.

יעקב מרגי: הבחינה, אני בכוונה שאלתי.

יעקב מרגי: אתה ברחת מזה.

יעקב מרגי: אם תבוא ותגיד לי, המבחן הזה הוא מבחן יותר, לא ציונים, לא רמה אלא לבדוק אישיות, לבדוק יכולות מנטליות כדי לעשות איזו הפנייה למסלול קשה יותר, למסלול קל יותר, גם זה בעייתי, אבל קשה לי לשפוט אותך כי אתה לא תחת מה שנקרא אזור רישום.

יעקב מרגי: זה שעטנז שהמשרד יצטרך להתמודד איתו.

יעקב מרגי: אתה מצד אחד מתנהג כמו בית ספר פרטי כי אין עליך שום שוט.

יעקב מרגי: ראש עיריית רמת השרון לא יכול לכפות עליך, יתקנו אותי אם זה לא נכון, לקבל תלמיד תושב רמת השרון.

יעקב מרגי: לתל אביב אתה בכלל יכול לסרב, אבל אתה מקבל.

יעקב מרגי: יש פה איזו בעייתיות במבנה ובהגדרה.

יעקב מרגי: יוסי יונה רוצה לשאול מספר שאלות.

יעקב מרגי: לאחר מכן תתייחס גם למה שאמרתי וגם למה שיוסי ישאל.

יוסי יונה: תראה, אמרת לגבי השילוב.

יוסי יונה: קודם, אני מאוד שמח בשתי הבנות והבחור, שנמצאים.

יוסי יונה: עצם העובדה שהם באו לכאן, הן יכולות ויכול להעיד על כך שהם מאוד נהנים בבית הספר ומקבלים את ההזדמנויות הטובות ביותר כדי להתפתח ולהגיע להישגים מרשימים, וכל הכבוד לך וכל הכבוד להם.

יעקב מרגי: אנחנו גם מכירים את סיפורי ההצלחה.

יוסי יונה: אנחנו, שאנחנו עוסקים בשאלות, בוא נאמר, עם איזושהי הטיה אקדמית, אנחנו מתרשמים מהם אינדיבידואלית, מכל אחת ואחד מהם, וכל הכבוד.

יוסי יונה: אנחנו, שמדברים איתך לגבי זה, אנחנו אומרים לך דבר מאוד פשוט, אדוני.

יוסי יונה: אתה אומר שילוב?

יוסי יונה: תגיד לנו כמה כיתות יש לך.

יוסי יונה: יש לך את הפנימיות.

יוסי יונה: אני חושב שאתה אומר שהם באו מאזורים כאלה ואחרים.

יוסי יונה: אנחנו רוצים לדעת במדויק מה שיעורם בכיתות של תלמידים שמגיעים מהפנימיות הללו, שבהן בית הספר פתוח לתלמידים שהם מגיעים מרמת השרון, מצפון תל אביב, מהרצליה וכו'.

יוסי יונה: זה הנתון.

יוסי יונה: אתה בטח יודע.

יוסי יונה: אתה מנהל בית ספר.

יוסי יונה: קראת וערכת מן הסתם מאמרים אקדמיים, ובמאמרים מהסוג הזה אנחנו לא עוסקים באיזה מחקר איכותני שאתה מביא דוגמא אחת או שתיים ומתרשמים ממנה, ובאמת מתרשמים ממנה, אלא כמה.

יוסי יונה: על פי שנאמר כאן עד כאן, אדוני היושב ראש, ניתן לומר באופן חד משמעי, מבחנים נעשים.

יוסי יונה: מיון, נעשה.

יוסי יונה: תשלום, נגבה, זאת אומרת ישנם שלושה "לאווים" מאוד גדולים שמשרד החינוך אוסר על קיומם והם אכן נעשים והם צריכים לעבור מן העולם.

יעקב מרגי: אלא אם כן אושר להם תל"ן והם מבצעים תל"ן.

יוסי יונה: במה יש לנו גם בעיה, אדוני?

יוסי יונה: אנחנו משערים.

יוסי יונה: אני אביע איזשהו חשש לא מבוסס, אדוני היושב ראש, שהתלמידים שמגיעים מהשכונות האמידות יחסית, מהאזור של בית הספר, מן הסתם כיסם מאפשר להם לשלם סכומים מאוד משמעותיים כדי שילדיהם יקבלו חינוך מאוד איכותי, וזו שוב אינדיקציה לפגיעה המאוד משמעותית ומהותית בשוויון הזדמנויות בחברה הישראלית, אבל כפי שאדוני היושב ראש אמר, זו כבר פרשה ארוכה, מורכבת, שאנחנו מתנהלים איתה, למולה, נגדה, ועד כה לא עלה בידנו להבקיע את החומה הבצורה הזו של משרד החינוך.

יעקב מרגי: אבל בנחישות ובעקביות ובזהירות גם נצליח.

יוסי יונה: אני מקווה שבסופו של יום יעלה בידנו ובאמת אנחנו לא עושים זאת מתוך חס וחלילה צרות עין במי שיש לו אלא הדבר המרכזי שמדאיג אותנו, אנחנו רוצים שתהיה לנו חברה לכידה, שתהיה לנו חברה שבה לכל ילדה וילד הזדמנות שווה להשתלב בסופו של דבר בחברה, להועיל לה ולפתח את עצמו וגם להשתלב בשוק העבודה שלה באופן מיטבי.

יוסי יונה: אלה הם הערכים שלנו.

יוסי יונה: דאגתנו לחברה הישראלית העתידית שתהיה שוויונית, לכן אני חוזר לשאלה שאני מציב בפניך, האם אתה יכול להציג בפני חברות וחברי הוועדה והסובבים כאן נתונים מספריים לגבי שיעור השילוב של תלמידי הפנימיות בכיתות הרגילות.

יוסי יונה: תודה.

יעקב מרגי: לפני כן, אתה תשיב.

יעקב מרגי: לאחר מכן נשמע את בני, לאחר מכן הבנות הנחמדות ולאחר מכן משרד החינוך ונתכנס לסיכום.

<קובי נווה: אני אגיד את הדברים בקצרה.

<קובי נווה: אין מיונים.

<קובי נווה: הבחינה היא בחינת רשות להורים שרוצים להתבלט בין מסלולים.

יעקב מרגי: חד משמעית?

<קובי נווה: חד משמעית.

<קובי נווה: אני יכול להוכיח את זה בפני כל פורום, ואני שמח לביקורת מבקר המדינה, כי שם ישפטו אותי אובייקטיבית, לא בכתבה מגמתית.

יעקב מרגי: תודה רבה לך המחמאה כלפינו.

<קובי נווה: לא, חלילה.

<קובי נווה: אתם, אין לכם כלים.

יעקב מרגי: יש לנו.

יעקב מרגי: אתה עוד מעט תרגיש בסוף הדיון איזה כלים.

<קובי נווה: אדרבא.

<קובי נווה: הזמנתי אתכם, לכן, לבוא לבקר בכפר הירוק.

יוסי יונה: אני רוצה גם למחות באמת על פגיעה באינטגריטי של איש המקצוע, של להאשים אותו שהוא עושה עבודות שהן מגמתיות ולא אובייקטיביות, אז בבקשה.

<קובי נווה: אז למה הוא סינן את התגובה שלי?

<קובי נווה: כשכתבתי לו, הכפר הירוק הוא מוסד אינטגרטיבי, את כל זה הוא הוריד.

<קובי נווה: למה?

יוסי יונה: כי הוא על פניו ראה שהוא לא אינטגרטיבי.

<קובי נווה: הוא לא רצה לשמוע, הוא לא רצה לראות.

יעקב מרגי: קובי, תמשיך להתייחס.

<קובי נווה: 100% של תלמידי הפנימייה והמשפחתונים משולבים בכיתות עם ילדי צפון תל אביב ורמת השרון.

יעקב מרגי: זה לברכה לתלמידי צפון תל אביב.

<קובי נווה: בהחלט ברכה.

יעקב מרגי: זה עוזר להם קצת להיות יותר - - -

<קובי נווה: לשני הצדדים.

<קובי נווה: 100% מהתלמידים הנידחים הם תלמידים מחתך סוציו אקונומי גבוה.

<קובי נווה: אמרתי, ילדים של רופאים ופרופסורים.

יעקב מרגי: הבנתי את זה.

<קובי נווה: אדרבא, אתם רוצים שאני אכפיל את כמות התלמידים?

<קובי נווה: אגב, ארבעת אלפים ילדים רוצים ללמוד אצלי כל שנה.

<קובי נווה: מה אני עושה איתם?

<קובי נווה: למה ארבעת אלפים רוצים לנסוע בממוצע שעתיים כל יום?

<קובי נווה: יוצאים בחשיכה, חוזרים בחשיכה.

<קובי נווה: למה?

<קובי נווה: להוציא את הנשמה כדי ללמוד בכפר הירוק.

<קובי נווה: למה?

<קובי נווה: תבדקו את זה.

יוסי יונה: כי זה בית ספר טוב.

<קובי נווה: מעולה.

יוסי יונה: אין ספק.

<קובי נווה: והוא מטפח את כולם.

<קובי נווה: אנחנו מביאים אותם לאליפות העולם של נאס"א.

<קובי נווה: אנחנו כל שנה אלופי העולם, כי יש יזמות ויש חדשנות ויש להט של עשייה ולא קפיאה על השמרים.

יעקב מרגי: תשלומים.

יעקב מרגי: על מה נדרש לשלם תלמיד אקסטרני?

<קובי נווה: אנחנו גובים על פי התקנות של משרד החינוך, אני יכול להוכיח את זה, אלא מה, את הבן שלך או שלו אני צריך להסיע.

<קובי נווה: העירייה לא מסיעה.

<קובי נווה: אני נותן לו ארוחת צהריים חמה בחדר האוכל.

<קובי נווה: התשלום הזה הוא בעיקר עבור הסעות.

<קובי נווה: זה הון תועפות, ארוחת צהריים חמה כל יום בחדר האוכל, ספרים, טיולים, יציאה לאוניברסיטה.

יעקב מרגי: אנחנו בוועדת כנסת.

יעקב מרגי: יש כללים לגביית תשלומים ואתה מכיר אותם.

יעקב מרגי: יש חוזר.

<קובי נווה: אני על פי הכללים.

יעקב מרגי: יש מה שאישרה ועדת החינוך.

יעקב מרגי: כשאתה מערבב לי ארוחת צהריים, הסעות עם ספרים וטיולים, אתה עושה לי מיקס.

יעקב מרגי: מה שמותר לך לגבות, אל תמנה לי.

<קובי נווה: אני גובה מה שמותר.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: ארוחת צהריים אתה נותן?

<קובי נווה: אני נותן ואני גובה.

יעקב מרגי: הרי אסור לך לגבות משהו שאין תמורה.

<קובי נווה: מותר לגבות משהו שהוא לא בסל.

יעקב מרגי: אז תאמר לי על מה.

<קובי נווה: ארוחת צהריים, 15, חדר אוכל כל יום, הסעות, טיולים.

יעקב מרגי: טיולים, יש לך את זה.

<קובי נווה: ותל"ן על פי מה שמותר.

יעקב מרגי: תסביר לי מה זה התל"ן.

<קובי נווה: התל"ן זו תוכנית לימודים נוספת.

יעקב מרגי: איזה תל"ן אתה נותן ובאיזה שעות אתה עושה אותם?

<קובי נווה: יש לנו תוכנית מיוחדת, מופלאה.

<קובי נווה: שיבואו ללמוד אותה.

<קובי נווה: אנחנו בית הספר היחיד בארץ, כבוד היושב ראש, שמוציא את כל הילדים מכיתה ז' ללימודים באוניברסיטה.

<קובי נווה: אני מוציא את כל התלמידים בסבבים.

<קובי נווה: אני חושף אותם לכל הפקולטות.

יעקב מרגי: זה במסגרת התל"ן?

<קובי נווה: זה גם.

<קובי נווה: יש לנו תוכנית נוספת שהם מקבלים בתוך בית הספר.

יעקב מרגי: לו יצויר שאני חפץ ללמוד בכפר הירוק בלי תוכנית לימודים נוספת, רק שעות התקן.

יעקב מרגי: יתאפשר לי?

<קובי נווה: יתאפשר לך.

<קובי נווה: אף אחד לא רוצה את זה.

<קובי נווה: יש כאלה שאומרים, אנחנו רוצים לוותר על הסעות, יש כאלה שרוצים לוותר על פריט זה או אחר.

יעקב מרגי: אתה יכול לומר לי בכנות המלאה, תרד מ"נדיב אני".

יעקב מרגי: אני מבקש את הכנות שלך, להפעיל את כל מערך הבקרה.

יעקב מרגי: אתה לא גובה שום תשלום שאין עליו תמורה.

<קובי נווה: יתרה מזאת, אני מסבסד את כל הילדים, כי אני לא רוצה ילדי עשירים רק.

יעקב מרגי: מאיפה?

יעקב מרגי: מה המקור שלך?

<קובי נווה: אני עושה פעילות כלכלית.

יעקב מרגי: כמו?

<קובי נווה: כבוד היושב ראש, אני לא יוצא בקיץ לחופשות.

<קובי נווה: כל השנים אני מנהל מערך קייטנות, 3 מיליון שקל, ואת כל הכסף הזה אני נותן לילדים, ואני הצלחתי לגייס את כל העובדים שלי.

יעקב מרגי: תודה.

<קובי נווה: דוגמא אחת.

יעקב מרגי: לא רוצה.

<קובי נווה: כבוד היושב ראש, ילד אקסטרני שאין לו אמצעים, אני נותן לו עד 100% סבסוד.

<קובי נווה: אני אוכיח לכם את זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: שם?

<מיתר ואגס: מיתר.

יעקב מרגי: גיל?

<מיתר ואגס: 17.

יעקב מרגי: מיתר, אם את תאמרי דברים, מאחר ואת עדיין קטינה, שנחשוש שצריך לחסות אותם או לחסות את השם שלך, אנחנו מודיעים זאת לפרוטוקול שאנחנו נעשה אותם חסויים.

יעקב מרגי: בבקשה, גבירתי.

<מיתר ואגס: לי קוראים מיתר.

<מיתר ואגס: זאת אחותי התאומה, צליל.

<מיתר ואגס: אני מכיתה ג' בכפר הירוק, במסגרת הזאת שכרגע אנחנו דנים עליה.

<מיתר ואגס: אני נכנסתי לכפר הירוק דרך הרווחה.

<מיתר ואגס: אני גרה ביבנה.

<מיתר ואגס: אין לי כל כך הרבה אמצעים, אין לי כסף לשלם לבית ספר של הכפר, 12,000 שקל, אין לי את זה.

<מיתר ואגס: אני כרגע לומדת בכפר הירוק בכיתה שרובה הם "חוצניקים" מרמת השרון, צפון תל אביב, כל ה"מי ומי".

יעקב מרגי: בשבילי ה"מי ומי" הם אלה שגרים ביבנה, בשכונות המערביות, בחולות הישנים.

<זאב גולדבלט: חשבתי שתתייחס לזה שהם "חוצניקים", יענו, אנחנו בעלי הבית, הם האורחים שלנו.

<זאב גולדבלט: זה החלק היפה.

יעקב מרגי: מה את לומדת?

<מיתר ואגס: אני מרחיבה מוסיקה, 10 יחידות, ובנוסף לזה מחשבת ישראל.

<מיתר ואגס: הציונים שלי ברמה מאוד גבוהה ואפילו יותר גבוהה מילדים שבאים מכל המקומות שנחשבים.

<מיתר ואגס: רוב החברים שלי הם "חוצניקים".

<מיתר ואגס: אני בסביבה "עשירה" ואני לא מרגישה שום חסך, אני לא מגישה שאני שונה מהם אלא להיפך, ילדים באים אלי, מבקשים עזרה, רוצים לישון אצלי במשפחתון, אם זה במוסיקה, מנגנים איתי, שרים איתי, מבקשים ממני להופיע איתם.

<מיתר ואגס: אני משולבת בחברה של הכפר הירוק ב-100% ואני לא מרגישה שחסר לי משהו.

יעקב מרגי: מה את רוצה להיות כשתהיי גדולה?

יעקב מרגי: אל תגידי מנהלת הכפר הירוק, כי הוא לא חולם לפרוש בזמן הקרוב.

<מיתר ואגס: אני לא אעזוב את המוסיקה, אבל אני לא רוצה שזה יהיה הדבר היחידי.

<מיתר ואגס: אני רוצה ללמוד לימודים אקדמאיים, אולי מוסיקה, אבל אני לא יודעת.

<מיתר ואגס: זה התוכניות שלי.

יעקב מרגי: אחותך.

<צליל ואגס: שלום, קוראים לי צליל.

<צליל ואגס: אני גם בת 17, תלמידה בכיתה י"ב.

<צליל ואגס: אני רוצה להגיד שאני לא עשיתי שום מבחן להתקבל לכפר.

יעקב מרגי: אתן תאומות?

<צליל ואגס: כן, תאומות זהות.

<צליל ואגס: אציין משהו שהוא ממש עכשווי.

<צליל ואגס: השנה אני עשיתי פסיכומטרי וקיבלתי מלגה מהכפר, כי קורס פסיכומטרי עולה מלא כסף ולא היה לי איך לשלם את זה, כי אני רוצה לעשות עתודה בצבא, עתודה משפטים, אז אני אציין את זה שקיבלתי מלגה של 50% ממה ששילמתי.

<צליל ואגס: הם עזרו לי לממן את זה כדי שאני אוכל באמת לגשת לעתודה משפטים.

<צליל ואגס: אני משולבת בכיתה כמו אחותי, רובם "חוצניקים", לא באותה כיתה, והם חברים הכי טובים שלי ואני מרגישה כמוהם.

יעקב מרגי: יציאות הביתה, איך הפנימייה מתנהלת?

<צליל ואגס: אנחנו יוצאות הביתה פעם בשבועיים.

<צליל ואגס: יש הסעות לכל תלמידי הפנימייה עד הבית.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אמרתי לך, בלי לשאול אותם אני יודע מה סיפורי ההצלחה של כפרי הנוער.

יעקב מרגי: בני, רוצה לומר משהו?

<ביניאם פרדה: ודאי.

<ביניאם פרדה: אני בני.

<ביניאם פרדה: בראיון שהיה בכתבה הייתה שאלה אם תלמידי יוצאי אתיופיה לומדים אתכם בבית ספר.

<ביניאם פרדה: התשובה הייתה לא.

<ביניאם פרדה: אני לא יודע אם זו תשובה נכונה או לא, אבל הבת שלי לומדת עם אחת מהם בכיתה, יוצאת אתיופיה.

<ביניאם פרדה: יש לנו עשרים ושלושה תלמידים יוצאי אתיופיה שאף אחד מהם לא הגיע לבד, זאת אומרת, אנחנו נוסעים עד השכונות שלהם כדי לשכנע לבוא וללמוד בכפר הירוק.

<ביניאם פרדה: חמישה תלמידים לומדים כרגע, יוצאי אתיופיה, משכונת פרדס כץ למשל, כולם באופן אישי עד הבית.

יעקב מרגי: תודה.

<קובי נווה: אנחנו נותנים מחשב חינם לכל ילד יוצא אתיופיה, לפטופ אישי חינם, חדש.

יעקב מרגי: משרד החינוך, מה אתם יודעים על הכפר הירוק, לא מבחינת הישגים, פועלים לפי הנהלים?

יעקב מרגי: נעשתה ביקורת בעקבות הכתבה?

יעקב מרגי: לפני הכתבה?

<טל שריר: משנת 2005 אנחנו עוקבים אחרי הכפר הירוק כמו אחרי הרבה בתי ספר.

<טל שריר: אני מדברת בשם ועדת ייחודיים.

<טל שריר: ועדת ייחודיים פועלת משנת 2003 כשהמטרה שלה היא באמת להסדיר את המקום הזה שהורים רוצים לבחור לילדים שלהם בתי ספר ייחודיים, ומצד שני אנחנולא רוצים לרוקן את התלמידים הטובים מבתי הספר שבשכונות, ולכן מטרת הוועדה היא באמת לייצר את האיזון הזה שבין תלמידים מאוכלוסיות מוחלשות והורים חזקים שרוצים בתי ספר ייחודיים.

<טל שריר: אני יכולה להגיד שאנחנו עוקבים אחרי בית הספר הזה משנת 2005.

יעקב מרגי: יש מיונים?

<טל שריר: יש מיונים בבית הספר באופן מאוד ברור.

<טל שריר: בשנה שעברה הגיעו אלינו תלונות של הורים באמצעות בקרת הוועדה.

<טל שריר: הוועדה זימנה את סיסקו, כאיש מקסים.

יעקב מרגי: דברי חופשי כי אני אגיד לך איפה הבעיה.

יעקב מרגי: הבעיה זה לא סיסקו, זה אתם.

<טל שריר: אני יכולה להגיד מה אנחנו עשינו.

<טל שריר: הוא הגיע לדיון בוועדה.

<טל שריר: ועדת ייחודיים כוללת נציגי ציבור, כוללת נציגות משרד בכירה, והוא אמר כמו פה, אין מיונים בבית הספר.

<טל שריר: הוא גם לא אמר שיש מבחנים, כמו שהוא אמר פה.

<טל שריר: זה ראיתם בכתבה.

<טל שריר: הוועדה לא השתכנעה ושלחה תת ועדה לסיור בבית הספר.

<טל שריר: אני נכחתי בתת הוועדה.

<טל שריר: טל, רכזת הוועדה, נכחה בסיור.

<טל שריר: הגענו לבית הספר, ביקשנו לדבר עם הורים, עם תלמידים.

<טל שריר: הסתובבנו בכיתות, דיברנו עם אנשים ובאמת גילינו שאכן מתקיימים מיונים.

<טל שריר: הם לא מיונים גלויים, הם מיונים סמויים.

יעקב מרגי: אני חשבתי שרק החרדים המציאו את השיטה.

<טל שריר: אתה רואה מה זה?

יעקב מרגי: של מיונים סמויים.

<טל שריר: כן.

<קובי נווה: הבדיקה שלכם היא מגמתית?

<טל שריר: הבדיקה שלנו נעשית בכל בתי הספר שהוועדה מטפלת בהם.

<טל שריר: אני רוצה שתבין את המסגרת החוקית הגדולה של הוועדה.

<טל שריר: מדינת ישראל אוסרת על מיונים בבתי ספר חוץ מבתי ספר ייחודיים שבהם הוועדה השתכנעה שבכדי שבית הספר יוכל להתנהל, הוא חייב למיין סוג מסוים של תלמידים.

<טל שריר: כיום הוועדה לא מאשרת לאף בית ספר יסודי במדינת ישראל לקיים מיונים.

<טל שריר: אני רוצה להגיד גם על היסודי, גם מוכר ורשמי, גם מוכר שאינו רשמי.

<טל שריר: אנחנו מטפלים בכל מה שהוא לא תל"ן תורני.

<טל שריר: תל"ן תורני הוא לא בטיפול הוועדה.

יעקב מרגי: תתחילו לעבוד גם על הדתיים בבקשה.

<טל שריר: בבקשה.

<טל שריר: זה לא בסמכות הוועדה.

יעקב מרגי: ליועצים המשפטיים אני מדבר.

יעקב מרגי: אני עכשיו רוצה להיות סניגור שלו ואני רוצה לשמוע, אולי כן.

יעקב מרגי: במידה ואני אקבל תשובות, אז אני לא אהיה סניגור שלו, אני אהיה הקטגור.

יעקב מרגי: אני רוצה לדעת אם הגדרתם את מתחמי ומרחבי הפעילות בסוגיה הזו של מיונים, של תשלומים לבית ספר הכפר הירוק?

<טל שריר: בוודאי.

יעקב מרגי: באיזו הגדרה הוא נמצא?

יעקב מרגי: תסבירי לי, אם הוא לא באזור רישום ויש לו תחרות בין ארבעת אלפים מועמדים לאלפיים וארבע מאות, איך את רוצה שהוא יפעל?

יעקב מרגי: הכתבתם לו איך לפעול?

<טל שריר: בוודאי שהכתבנו לו איך לפעול.

<טל שריר: אמרנו לו, הוא חייב קודם כול לקבל את כל התלמידים, לעשות הגרלה בין אלו שמבקשים ורק אחר כך לבצע הסללה למסלולים לפי הצרכים, בדיוק כמו שפרופ' יוסי יונה אומר פה.

<טל שריר: הוא קיבל את זה, יש לנו את המכתב פה, אני מוכנה להעביר לך אותו, את המכתב הרשמי.

יעקב מרגי: ממתי?

<טל שריר: ב-5 ביוני 2017 יצאה הוראה של הוועדה על המיונים של השנה, אחרי שנוכחנו ב-2016 שיש מיונים.

<טל שריר: הוא קיבל התראות, הוא קיבל את הכול.

<טל שריר: אנחנו העברנו את זה לאכיפה לטפל בזה ועדיין מתקיימים מיונים.

יעקב מרגי: קובי, מה הבעיה שלך לעשות מיונים אחרי הגרלות?

<קובי נווה: הסברתי, זה בדיוק ממוטט את כל השיטה שעליה בנוי הכפר הירוק.

יעקב מרגי: תשנה את השיטה.

יעקב מרגי: החוק גובר על השיטה.

<קובי נווה: אבל אני רוצה שילדים יהיו מאושרים.

יעקב מרגי: אני, דפקו לי את הצורה במערכת החינוך ואני ילד מאושר.

<קובי נווה: אני מזמין את נציג משרד החינוך ואת נציג - - -

יעקב מרגי: תקשיב קובי, אני יכול לתת פרס ישראל על ההצלחות שלך, אבל באותה מידה יכול לדרוש בקנאות את העבודה לפי הנוהל, יותר ממה שמשרד החינוך דורש ממך.

יעקב מרגי: מערכת החינוך דפקה לי את העתיד שלי.

יעקב מרגי: במערכת החינוך הממלכתית אני למדתי, אבל אני עדיין ילד מאושר.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אתה תצטרך, לא יעזור כלום, רוצים לתת לך את מרחב הפעולה, רוצים לתת לך את הייחודיות שלך ואת סיפור ההצלחה הזה במיקום הבלתי אפשרי שאתה נמצא בו, בהגדרה הבלתי אפשרית, אבל תצטרך לעבוד לפי הנהלים.

יעקב מרגי: אם משרד החינוך אומר לי שהוא נתן לך והכתיב לך וגם התרה בך, תצטרך להתיישר לפני זה.

<טל שריר: אני רוצה להגיד עוד כמה דברים.

<טל שריר: מבחינתי, הוועדה בשנתיים האחרונות נמצאת במלחמת חורמה מול בתי הספר.

יעקב מרגי: אני לא אוהב זעזוע, חורמה, שבאמצע יש תהום, כלום.

יעקב מרגי: אל תגידי, משרד החינוך רוצה מלחמת חורמה.

יעקב מרגי: הוא לא עושה מלחמת חורמה.

יעקב מרגי: את עושה בקרה מסוימת, כי מלחמת חורמה, היינו בתוצאות אחרות, גבירתי.

<טל שריר: אני רוצה להגיד, מכיוון שפתחתם בזה, ולי זה חרה כי אנחנו כל כך עסוקים בזה, אנחנו עוסקים בהסדרה מאוד עמוקה של הנושא הזה, אני יכולה להגיד, מול בתי ספר שבמשך שנים היו שם תהליכי מיון בחסות המדינה.

<טל שריר: בית ספר לטבע, סגרנו את כל הנושא, הריאלי.

<טל שריר: אנחנו ממש עוברים בית ספר, בית ספר.

יעקב מרגי: ליד"ה, ריאלי ואולפנות ושדה בוקר.

יעקב מרגי: באותה נשימה אתם מאשרים 12,000 שקלים גבייה ו-8,000 ₪ גבייה.

<קובי נווה: שוב אני יכול להוכיח שכל ילד מקבל הזדמנות וכל ילד נכנס - - - .

<קובי נווה: דבר אחרון, תכפילו את מספר הכיתות, אני אכפיל את מספר הילדים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יוסי יונה: משפט אחד.

יעקב מרגי: בבקשה.

יוסי יונה: אני רוצה לומר באופן חד משמעי באמת בדרך הומוריסטית אבל לא פחות חריפה, שמה שקרה פה בוועדה היום זה מזכיר לי את המערכון של דן בן אמוץ על אדם שמנסה להבריח חשיש במכס ושואלים אותו, תגיד, מה זה?

יוסי יונה: אז הוא אומר, זה אוכל לציפורים.

יוסי יונה: אומרים לו, אבל זה סמים.

יוסי יונה: הוא אומר, לא, מבחינתי זה אוכל לציפורים.

יוסי יונה: כך אנחנו רואים כאן באמת את התופעה הזאת, ואנחנו בדקנו את הסוגיה הזאת ובאמת בלי להתמקד באופן חד משמעי בכפר הירוק, זו תופעה מגונה, מאוד נפוצה, מאוד רווחת במערכת החינוך.

יוסי יונה: למרות באמת המנהל הנכבד, שאני בטוח שאתה עושה עבודה טובה, למרות ההכחשות, ישבו כאן נציגי משרד החינוך ואמרו באופן חד משמעי את מה שחששנו ממנו ומה שעלה בכתבה, אדוני היושב ראש, שכן קיימים מבחנים.

יוסי יונה: האם קיימים מיונים?

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: הם קיימת גבייה?

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: האם יש הסללה?

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: האם קיימת סגרגציה בכפר הירוק כמו בבתי ספר אחרים?

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: התופעה הזו היא באמת נוראית, קשה, ואני מקווה שיעלה בידנו, אדוני היושב ראש, לחשוב על דרכים שבהן נוכל להתמודד בהצלחה.

יעקב מרגי: מאחר ובכיתת לימוד עסקינן, במערכת החינוך, אז הנה שיעורי בית.

יעקב מרגי: הייתי יכול לכתוב כאן סיכום חד משמעי ודורסני.

יעקב מרגי: מאחר והתאפשרה התנהלות מסוימת, אני קורא למשרד החינוך באמצעות היועצים המשפטיים, ועדת החריגים והייעודיים להיכנס להידברות ולעובי הקורה יחד עם הנהלת הכפר הירוק, להגיע לאיזה מסלול מוסכם איך מתנהלים מהיום והלאה לקראת תשע"ט.

יעקב מרגי: מבחינתי גם אם אין לכם משהו אחר, אז תכתבו לי את ה"אני מאמין" שלכם.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך לבוא להידברות וגם לראות איך מיישרים קו ומטים את ההגה בעדינות.

יעקב מרגי: אני בחמלה פונה לאור ההצלחה, אבל בגדול, כי היה צריך להיות אחרת.

יעקב מרגי: היה צריך לדרוש לנקוט גם בסנקציות וגם לפעול לפי מה שהמשרד צריך לעשות.

יעקב מרגי: אני רוצה תוצאות של האכיפה, של ההסדרה, של הניהול.

יעקב מרגי: גם אכיפה, אני יודע שבסוף אתם מגיעים להסדרה.

יעקב מרגי: אני מבקש תוך 45 ימים מהיום תוצאות.

יעקב מרגי: תודה רבה לכם.

יעקב מרגי: בנות, תצליחו.