ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 519, 2017-12-19 09:30

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: 19 בדצמבר 2017, א' בטבת התשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא שעל סדר היום: סטטוס אישור תקנות החוק לפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה במוסדות חינוך, התשע"ד-2014 – לציון יום הסוכרת הבין-לאומי.

יעקב מרגי: עזבו את הכותרת הארוכה.

יעקב מרגי: יש הרבה ימי אזכור בכנסת והקצב המהיר שהם מגיעים – אני חושב שצריך לעשות אותם פעם בשנתיים, דו-שנתי, כי נראה לי שרק אתמול היה יום הסוכרת בכנסת.

יעקב מרגי: אני זוכר כבר כמה ימי סוכרת בוועדה ואנחנו בסך הכול שנה שלישית בוועדה הנוכחית בקדנציה הזו, אבל טוב שיש את הימים האלה, אני חושב שזה מגביר מודעות.

יעקב מרגי: אני לא הייתי צריך דיון כדי לספר לעצמי מה הסטטוס של התקנות.

יעקב מרגי: משרד החינוך העביר אלינו, אם אני לא טועה, בערך, הערכת זמן, קרוב לחמישה-שישה חודשים, יותר אפילו, את תקנות המזון הבריא במוסדות החינוך.

יעקב מרגי: התקיים דיון והנה באנו להצביע, לאשר אותן.

יעקב מרגי: אני חושב שהיה צריך לאשר אותן והלוואי וכולי האי, אבל חייבים שיהיו תקנות ושיהיה לפחות נייר עבודה איך בודקים ואיך עוקבים ואיך מפקחים ואיך אוכפים.

יעקב מרגי: והנה בדקה ה-90, במושג מושאל מעולם הספורט, חבר הכנסת יעקב אשר הגיש רביזיה כי הוא חשב שצריך לשפות מוסדות שלא מתוקצבים על ההזנה, והם נותנים הזנה, על העלויות הכרוכות מהתקנות.

יעקב מרגי: אנחנו סברנו שיש קודם כל להעביר את התקנות, ומי שצריך לעבוד ולהילחם ולהיאבק, ויש להם את הכלים.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אני אומר עכשיו, יישמע כביקורת, לא יישמע כביקורת, יש לסיעתו את ועדת הכספים שעומד בראשה חבר הכנסת הרב משה גפני.

יעקב מרגי: הוא, באבחת תקיעה של תקנה אחת למשרד החינוך היה משיג את התקצוב, את השיפוי, אבל הכי טוב "לתקוע" רביזיה – שכל ילדי ישראל יאכלו אוכל לא בריא ואף אחד לא יאכוף זאת.

יעקב מרגי: תמיד אני אומר את דברי התוכחה שלי ואני כבר שומע את זה שנוזף בי מאחורה, העוזר שלי, שהוא לא פה: למה אתה תמיד נכנס למקומות האלה?

יעקב מרגי: אבל אין לי ברירה, זה האופי שלי.

יעקב מרגי: ואל תחשדו בי, אני לא מזוכיסט.

יעקב מרגי: אני לא בורח לאזורי נוחות.

יעקב מרגי: אני חושב שהיה צריך להעביר את תקנות המזון הבריא.

יעקב מרגי: תאמינו לי, אם חבר הכנסת משה גפני רוצה עכשיו להעמיד בטור ובצעידה של שלשות, או בצעידה של שלשות או בשמאל-ימין את כל צמרת משרד החינוך – הוא היה עושה את זה.

יעקב מרגי: או משרד האוצר כדי להשיג את אותם.

יעקב מרגי: לא, אין כסף עלוב, אבל סכומים נמוכים לשפות.

יעקב מרגי: אבל חוסר רגישות.

יעקב מרגי: אפילו אטימות הייתי אומר.

יעקב מרגי: "לתקוע" את כל התקנות.

יעקב מרגי: במקום לפתור משבר קטן ככה, ואנחנו יודעים שכשרוצים איך פותרים משברים.

יעקב מרגי: אז זה הסטטוס.

יעקב מרגי: נתתי לכם את הסטטוס ועליתי כנראה גם על בריקדות ואני לא מתכונן לתת הסברים לאף אחד.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך להעביר את תקנות המזון.

יעקב מרגי: והביקורת שלי לא רק אליו ולסיעתו – גם למשרד החינוך.

יעקב מרגי: לא - - -.

יעקב מרגי: למה לא - - -?

יעקב מרגי: לפני כשבועיים התקיים פה דיון על אי יישום חופשת חנוכה, נכון?

יעקב מרגי: ואי התקצוב של הרפורמה הזו של החופשות.

יעקב מרגי: אז הגיעו לכאן גם השר, גם המנכ"ל, והפעילו ודיונים מול, ויהיה מימון של חופשת הפסח.

יעקב מרגי: אז גם זו סוגיה שמישהו צריך להרים את הקול, לדפוק על השולחן ולהגיד: סליחה, מעבירים אותה.

יעקב מרגי: אבל זה לא עובר.

יעקב מרגי: הכי קל לשלוח לי כל פעם, כמו מוניטור בתדר קבוע, עיתונאי שאומר לי: מה עם תקנות המזון?

יעקב מרגי: אני מפנה אותם למשרד החינוך.

יעקב מרגי: תקנות המזון הבריא, אבל משרד החינוך אומר: זה בוועדת החינוך, התרבות והספורט.

יעקב מרגי: אנחנו נתנו לך, תעביר אותן.

יעקב מרגי: בסדר, כל אחד אוהב לאכול את הפולים היבשים עם הטוחנות של החבר.

יעקב מרגי: יש משמעת קואליציונית, אני לא עושה את זה.

יעקב מרגי: אז אני לא מוציא את הערמונים מהאש לאף אחד, אבל אני קורא להעביר סוף-סוף את תקנות המזון הבריא.

יעקב מרגי: בימים האחרונים שמעתי שאולי – נכון, לא רוצים להחריג בקום ועשה, אבל המוח היהודי מייצר פתרונות.

יעקב מרגי: יהיו תקנות אחרות ללא אותם מוסדות, שייתנו פתרונות לכלל מערכת החינוך.

יעקב מרגי: כי בקום ועשה להחריג בתקנות זה לא נראה טוב, לא חכם וטוב שלא אושר.

יעקב מרגי: אמר לי מאן דהוא במשרד החינוך שכנראה הם ינסו להעביר תקנות אחרות שלא מופיעות בהן.

יעקב מרגי: זו לא החרגה.

יעקב מרגי: תקראו לזה איך שאתם רוצים.

יעקב מרגי: הוא לא הרג אותו, רק הוא הפסיק את פעולת החיים שלו.

יעקב מרגי: הוא לא החריג אותם, אבל לא הכניס אותם לתקנות.

יעקב מרגי: אני מקווה - - -.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה?

יעקב מרגי: הרע במיעוטו.

יעקב מרגי: לפחות שכלל ילדי ישראל ייהנו מהתקנות של המזון הבריא.

<עירית ליבנה: אתה יכול להגיד - - -

יעקב מרגי: תבדקי בלשכת השר.

<עירית ליבנה: - - -

יעקב מרגי: אז אני אמרתי שכן.

יעקב מרגי: אם זה יגיע בצורה כזו, אני מוכן להעביר אותן.

יעקב מרגי: אני מוכן להעביר אותן.

יעקב מרגי: אין שום סיבה שכולם יסבלו בגלל קבוצה מסוימת.

יעקב מרגי: עד כאן.

יעקב מרגי: תקראו לזה סטטוס, תקראו לזה נאום תוכחה, דברי זעם, מה שאתם רוצים – תקנות המזון הבריא.

יעקב מרגי: היועצת המשפטית רוצה לשפוך קצת אור?

<מירב ישראלי: זה בדיוק מה שתיארת.

<מירב ישראלי: אני רק אומר שבאמת כל תקנות שיגיעו שהן חלקיות, אנחנו נצטרך כמובן לבחון את זה לאור עיקרון השוויון וכולי.

<מירב ישראלי: זו רק אמירה ככה.

יעקב מרגי: אנחנו נשמע את משרדי הממשלה: החינוך, הבריאות ונפתח דיון במסגרת היום.

יעקב מרגי: ננסה לסכם את הדיון עם מסקנות שיעלו מתוך הדיון לטובת ילדי ישראל, לטובת בריאותם, וכמה שנצליח עוד לשפר את המצב בתחום הסוכרת – והיה זה שכרנו.

יעקב מרגי: הגברת עירית ליבנה.

<עירית ליבנה: אני חושבת שאנחנו עושים מהלך מאוד נכון.

<עירית ליבנה: יתמכו בזה תיכף.

<עירית ליבנה: אני חושבת שמערכת החינוך עושה מספר מהלכים בנוסף לחקיקה.

<עירית ליבנה: אני חושבת שיש איזשהו שינוי שחל, חל כבר שינוי במערכת, מתוך זה שההיענות של ההורים לכל התהליכים, מתוך התמיכה של הגופים החיצוניים.

<עירית ליבנה: זאת אומרת, אנחנו לא חיכינו ולא מחכים ולא תולים את יהבנו רק בנושא הזה.

<עירית ליבנה: אני חושבת שהנושא של חקיקה ותקנות זה הנשק הכי כבד שיש, ועשינו אותו בהדרגה, ולצידו בכל הזמן - - -

יעקב מרגי: הגברת עירית ליבנה, בדיון שהיה לפני כחודש ומשהו על מכירת מזון עלה קושי, - -

<עירית ליבנה: - - -

יעקב מרגי: - - ללא התקנות, לאכוף וליישם.

<עירית ליבנה: נכון, אבל כן התחלנו ואנחנו רואים - - - בבתי הספר, בגני הילדים, במודעות, בהיענות של שאר ההורים - - -

יעקב מרגי: אז בואי, אני אספר לך סיפור.

יעקב מרגי: תקשיבי, הקפצתי את הבן שלי בי"ב לבית הספר.

יעקב מרגי: תיכון ממלכתי.

יעקב מרגי: אני מדגיש את זה.

יעקב מרגי: אז הוא אמר לי: אבא, תיכנס ל"תפוז" פה בדרך.

יעקב מרגי: אני אמרתי לו: למה?

יעקב מרגי: אמר לי: תשמע, פה אני קונה בואנו – שלושה במחיר שאני קונה אחד בקיוסק.

<עירית ליבנה: אוקיי.

<עירית ליבנה: אז לא ימכרו.

<עירית ליבנה: אז שלא יקנה בכלל.

יעקב מרגי: אז עדיין מוכרים.

יעקב מרגי: בקיוסק של בית הספר עדיין מוכרים.

<עירית ליבנה: נו, זה בדיוק התקנות.

<עירית ליבנה: אנחנו כל הזמן סחור-סחור ואנחנו חוזרים לאותו דבר.

<קריאה: איפה - - - בואנו?

<עמי בן-יהודה: זהו.

<עמי בן-יהודה: עדיף שתאכל תפוח מאשר בואנו.

יעקב מרגי: את יודעת את התשובה, נכון?

<עירית ליבנה: אנחנו הולכים סחור-סחור ואני חושבת שאם לא נצליח יהיה לנו קשה מאוד לעשות שינוי.

<עירית ליבנה: יש הרבה מדינות בעולם שעשו את השינוי הזה וכן הרחיקו לכת והוציאו בכלל קיוסקים.

<עירית ליבנה: זה עלה בדיון - - -

<מירב ישראלי: לפעמים זה גם הקיוסק ליד בית הספר, לא בתוך בית הספר, כשהתקנות האלה לא יחולו - - -

<עירית ליבנה: ברור.

<עירית ליבנה: שעדיין לא, אבל בואו נתחיל קודם כל בשינוי בתוך הסביבה עצמה ונעשה את זה בשיתוף, ואנחנו חייבים ומחויבים.

<עירית ליבנה: לא סתם אמרתי מי, כי גם הלשכה המשפטית ועם היועצת המשפטית מירב ישראלי והכול - - -

יעקב מרגי: הנה, הרמתי לכם להנחתה – תיקחו את זה, תזרזו את זה, תביאו את זה.

יעקב מרגי: שהם יסתכלו על עצמם במראה איך הם הפקירו את האוכלוסייה שלהם.

<עירית ליבנה: וזה מה שעצוב – שאנחנו נדאג לאוכלוסיות שלנו ודווקא אוכלוסייה שכל כך נדרשת למזון הבריא הזה, בסופו של דבר גורמת לעצמה להיות מוחרגת וחבל.

<עירית ליבנה: הבריאות שלהם והתחלואה אצלם בדיוק אותו - - -

יעקב מרגי: לא, יותר.

<עירית ליבנה: יותר.

<עירית ליבנה: יותר.

<עירית ליבנה: ראינו את הנתונים שפרסמו לגבי אחוזי ההשמנה עכשיו במדינת ישראל בכיתות ז'.

<עירית ליבנה: משרד הבריאות העלה לפני שבוע באתר נתונים מזעזעים שאחוז ההשמנה הוא כל כך גדול, ואם אנחנו לא נעשה את זה ביחד לא נתקדם.

<עירית ליבנה: אנחנו נגרום עוול.

יעקב מרגי: תציג את עצמך, בבקשה.

<עמי בן-יהודה: דוקטור עמי בן יהודה, מנכ"ל עמותת מהיום – הפורום הישראלי לאורח חיים בריא.

<עמי בן-יהודה: אני מאוד מודה לך על קיום הישיבה כי אנחנו באמת צריכים פה לנוכח המצב – תיכף אני אגע במצב – אבל אנחנו חייבים לדחוף את הכול קדימה.

<עמי בן-יהודה: ואם יש פה פתרון, אני מאוד שמח לפתרון.

<עמי בן-יהודה: אנחנו צריכים לזכור ש-53% מהמבוגרים בישראל בעודף משקל.

<יהודית גידלי: כמה אחוז?

<עמי בן-יהודה: 53%.

<יהודית גידלי: מבוגרים, כן?

<עירית ליבנה: מהמבוגרים.

<עמי בן-יהודה: מבוגרים.

<עמי בן-יהודה: כן.

<עמי בן-יהודה: שליש מהילדים בכיתה א'.

<עירית ליבנה: - - - 20% בכיתות ז' - - -

<עמי בן-יהודה: יש לנו פה מצב של פרסום, מה שהיה במשרד הבריאות בשבוע שעבר – 49% מהילדים בשדרות.

<עירית ליבנה: 61% בג'סר א-זרקא.

<עמי בן-יהודה: 61% בג'סר א-זרקא – זה היה המשפט הבא שלי.

<עמי בן-יהודה: ארבעת היישובים הבאים זה ישובים ערביים.

יעקב מרגי: ג'סר א-זרקא – כמעט לא נפקד מקומה בשום מדד.

<יהודית גידלי: 61%?

<עירית ליבנה: 61% מהילדים בכיתה ז' עם עודף משקל בג'סר א-זרקא.

<עירית ליבנה: 61% - - -

יעקב מרגי: תן לי להתפרץ לתוך דבריך, אני אשאל אותך שאלה: אנחנו מכירים את בני הנוער שלנו – לא כולם אוהבים את שיעורי החינוך הגופני.

יעקב מרגי: בינינו, זה גם כמעט לא חינוך גופני.

יעקב מרגי: זה תמיד בשעות הבוקר כשחצי עוד ישנים, המורה הלך להביא את הכדור, הקבוצה הזו במגרש, השנייה עוד לא אספו אותה ונגמרה השעה.

יעקב מרגי: אתם מכירים את זה, זה לא השתנה.

יעקב מרגי: לפני 40 שנה הייתי שם, 50 שנה, זה אותו דבר.

<עמי בן-יהודה: אנחנו בדקנו – יש לך עשר דקות פעילות בממוצע.

יעקב מרגי: אבל במקביל תבדוק את אותה שכבה – בוא נדבר על השכבה הבוגרת – תראה שחלק לא מבוטל מהם הולכים לחדרי כושר בכסף מלא, של ההורים, למי שיש.

יעקב מרגי: אתה עמותה.

יעקב מרגי: עכשיו, תראה איזה מצב: אנחנו, הריבון לכאורה, מבקשים את הסעד לדחוף.

יעקב מרגי: אני עובד גם על זה.

יעקב מרגי: אני חושב שהגיע הזמן בזמן שאנחנו אוהבים לתת חוג לכל ילד ולסבסד פה – לתמרץ ילדים כאלה שילכו לחדר כושר.

יעקב מרגי: גם לסבסד, עם כל הכבוד, הרשויות המקומיות, המתנ"סים, יש להם חדרים והם לא מרחמים.

יעקב מרגי: המחיר של הרשויות המקומיות, חדרי הספורט והכושר של הרשויות המקומיות וחברת המתנ"סים זהה כמעט למחיר של המכונים הפרטיים.

יעקב מרגי: ואני חושב שצריך להיכנס.

יעקב מרגי: זה מקום שצריך להיכנס ולטפל, אבל אני אומר את זה לעצמי.

יעקב מרגי: בבקשה.

<עמי בן-יהודה: אבל אתה נוגע פה בשתי נקודות: דבר ראשון, בעצם הבריאות לעשירים היא טובה יותר מאשר לעניים.

<עמי בן-יהודה: ופה אנחנו מדברים על הקבוצות החרדיות, ערבים - - -

יעקב מרגי: - - - זה מרק שלא צריך הוכחה.

<עמי בן-יהודה: כמובן, אבל הדבר השני הוא: יש תכנית לאומית שנקראת "אפשרי בריא", שאמורה בדיוק לעשות את הדברים האלה – להכניס עוד שעת פעילות בתוך בתי-הספר.

<עמי בן-יהודה: יש לך את הפעילות אחרי בית-הספר, יש לך את כל מה שקשור לדברים האלה.

<עמי בן-יהודה: כמה פעילות יש ב"אפשרי בריא"?

יעקב מרגי: נשמע בהמשך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הלאה, גברתי.

<חוה אלטמן: חוה אלטמן, משרד הבריאות.

<חוה אלטמן: מה שאני רוצה להגיד זה שיש את החוק המקביל שמטפל בעצם בצהרונים, בתזונה בריאה בצהרונים.

<חוה אלטמן: ואנחנו הוצאנו כבר מכרז.

<חוה אלטמן: המכרז להעסקת גוף שייפקח על ההרכב של המזון, האיכות התזונתית בצהרונים בארץ עומד להסתיים בשבוע הבא.

<חוה אלטמן: אחר כך אנחנו נקבל את כל ההצעות, נעבוד איתן, ואנחנו מקווים שבסביבות חודשיים אנחנו נוכל להתחיל לפעול, לעשות פיקוח בצהרונים שבהם משרד החינוך לא מפקח, שזה פחות או יותר כ-2,000 צהרונים שקיבלנו עכשיו בתיאום עם משרד החינוך.

<חוה אלטמן: זאת אומרת, זה משהו שסיכמנו.

<מיכל חורין: זה בדיוק אותו דבר.

<עירית ליבנה: זה בדיוק אותו דבר.

<עירית ליבנה: זה אותו הרכב מזון שאנחנו קיבלנו ממשרד הבריאות.

<חוה אלטמן: ההרכב של המזון והדרישות הן אותן דרישות כי זה אותו חוק, זה אותם - - - שמשרד - - -

<עירית ליבנה: בדיוק - - -

יעקב מרגי: והתקנות שלכם עברו באישור בחקיקה?

<חוה אלטמן: כן, כן.

יעקב מרגי: לא נוהל פנימי או תקנות.

יעקב מרגי: הן ממש אושרו.

<חוה אלטמן: לא, לא, לא, לא - - -

<מיכל חורין: - - -

<עירית ליבנה: - - -

<חוה אלטמן: זה עבר כאן, אבל כי הן מחייבות.

יעקב מרגי: זאת אומרת, יצא לו "פוקס" שבדיון הזה הוא נוכח - - -

<מירב ישראלי: זה באישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

<עירית ליבנה: כן.

<חוה אלטמן: כן.

<מיכל חורין: וגם שהתקנות ההן חלות על צהרונים שמפעילה רשות מקומית.

<מיכל חורין: זאת אומרת, העלויות הנוספות הן על רשויות מקומיות ולאו דווקא על בעלויות שמפעילות את מוסדות החינוך, ומכאן אני חושבת - - -

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: האמת היא, הרביזיה מדברת יותר על מוסדות שנקראים תרבותי ייחודי שזה גילאים גדולים יותר.

יעקב מרגי: לכן, שם זה עבר - - -

<עירית ליבנה: נכון, נכון.

<חוה אלטמן: למה?

<חוה אלטמן: יש שם כיתות גן.

<עירית ליבנה: לא.

<עירית ליבנה: בתרבותי ייחודי שאנחנו תקועים זה ילדים בני - - -

יעקב מרגי: לא, לא, לא.

יעקב מרגי: שם אין להם בעיה.

<חוה אלטמן: סליחה.

<חוה אלטמן: אוקיי.

<חוה אלטמן: אוקיי, אוקיי.

יעקב מרגי: אנחנו רצינו להבין איך אותן תקנות פה עברו ופה לא עברו.

<עירית ליבנה: זה אותו מזון, אותן תקנות - - -

<מיכל חורין: - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: אנחנו בלהט הצער, נקרא לזה ככה, מיד קפצנו על זה, אבל זה לא דומה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<חוה אלטמן: אני יכולה להגיד עוד משהו על "אפשרי בריא".

יעקב מרגי: כן, בבקשה.

<חוה אלטמן: "אפשרי בריא" התחיל לפעול מחדש, יש התארגנויות חדשות, יש רשויות שנכנסו למערכת.

<רות דיין מדר: בכמה רשויות זה עובד?

<חוה אלטמן: כרגע זה בתהליך.

<חוה אלטמן: אני לא בטוחה בכמה רשויות זה עובד, - -

<רות דיין מדר: זה עדיין לא התחיל לעבוד בכל - - -

<חוה אלטמן: - - אבל כל ההתארגנות סביב זה - -

<רות דיין מדר: - - -

<חוה אלטמן: - - וכל המרכז של השלטון המקומי מעורב.

<חוה אלטמן: מתחיל קורס הדרכה לנציגים מרשויות שקיבלו אישור לנושא הזה ויש הרבה פעילות במדיה על הנושא באינטרנט.

<חוה אלטמן: זאת אומרת, הנושא לא מת לגמרי.

<חוה אלטמן: הרשויות עצמן הן בתהליך עבודה.

<עירית ליבנה: - - -

<חוה אלטמן: הנושא מצריך כוח אדם, מצריך מיומנות של אנשים, אנשים שמתמצאים בכל התחומים שקשורים ב"אפשרי בריא".

יעקב מרגי: מתי התכנית הזו, "אפשרי בריא" יצאה לאוויר העולם?

יעקב מרגי: ההחלטה התקבלה של "אפשרי בריא".

<חוה אלטמן: ההחלטה הראשונית היא משהו כמו ארבע-חמש שנים.

<עירית ליבנה: יותר - - -

<עמי בן-יהודה: יותר.

<עמי בן-יהודה: יותר.

<עירית ליבנה: אז יותר.

<קריאה: יותר.

<חוה אלטמן: בזמנו היא עבדה במשהו כמו 11 רשויות, אבל אחר כך הייתה בעיית תקציב, הממשלה לא אישרה תקציבים, הייתה איזושהי הירגעות מסוימת ברשויות - - -

יעקב מרגי: כמו כל מסיבות העיתונאים שמכריזים על זה ואחר כך מפסיקים את הכספים.

<רות דיין מדר: - - -

<עירית ליבנה: זה לא נכון.

יעקב מרגי: הגברת רות דיין, אני רואה שבוער לך – תדברי.

יעקב מרגי: "אפשרי בריא".

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

<רות דיין מדר: עורכת הדין רות דיין מדר, מרכז השלטון המקומי.

<רות דיין מדר: ממונה על תחום הבריאות במרכז השלטון המקומי.

<רות דיין מדר: רשת ערים בריאות היא יחידה שנמצאת במרכז השלטון המקומי והיא עובדת יחד עם משרד הבריאות על מנת לקיים את תכנית "אפשרי בריא" ברשויות המקומיות.

<רות דיין מדר: עד לרגע זה התכנית לא התחילה לפעול ברשויות בגלל עניינים בירוקרטיים, משפטיים - - -

יעקב מרגי: לא תקציבי?

<רות דיין מדר: לא.

יעקב מרגי: להוסיף משהו?

<רחלי הכהן: כן.

יעקב מרגי: המועצה לשלום הילד, בבקשה.

<רחלי הכהן: רחלי הכהן מהמועצה לשלום הילד.

<רחלי הכהן: אני רק רוצה קודם כל להתייחס לדברים של הגברת עירית ליבנה ממשרד החינוך לעובדה שבעצם חל שינוי במערכת.

<רחלי הכהן: כמובן שאנחנו מאוד מברכים על זה ושמחים, אבל אני רוצה להזכיר שזה שחל שינוי, סביר להניח שהשינוי חל בקרב שכבות חזקות שיש להן גם יכולת כלכלית וגם ידע.

<רחלי הכהן: ולכן מבחינתנו אני שוב מזכירה שהזכות לבריאות חלה על כל הילדים שווה בשווה.

<רחלי הכהן: וכמובן להזכיר שחוק שעבר ב-2014 הוא הצהרת כוונות, הכול טוב ויפה, אבל ללא - - - וללא - - - אין לה שום משמעות, ולכן אנחנו מצטרפים לדברים שנאמרו כאן - - -

יעקב מרגי: נציגות ההורים, בבקשה.

<מוסא עבד אל-רחמן: בוקר טוב לכולם.

<מוסא עבד אל-רחמן: עבד אל-רחמן מוסא מהכפר אבו-גוש.

<מוסא עבד אל-רחמן: אני מדבר בקשר לקיוסקים שנמצאים בתוך בתי הספר.

<מוסא עבד אל-רחמן: חלק מבעלי העסק הזה – זה לא עסק ששייך למועצה או שייך לרשויות, אלא שייך לבן אדם פרטי.

<מוסא עבד אל-רחמן: בן אדם פרטי מסתכל לא על הבריאות של הילדים, אלא מסתכל על הכיס – כמה שאפשר להכניס לכיס הזה.

<מוסא עבד אל-רחמן: לא אכפת לו מהילדים, והם מכניסים בתוך הקיוסק דברים שמשמינים, דברים שבאמת - - -

יעקב מרגי: לא בריאים.

<מוסא עבד אל-רחמן: לא בריאים.

<מוסא עבד אל-רחמן: אני מדבר אישית על הנכד שלי.

<מוסא עבד אל-רחמן: יש לי נכד בן עשר והוא נמצא בחטיבה.

<מוסא עבד אל-רחמן: תאמין לי, אם אני אביא אותו, תראה אותו, הוא לא ייכנס מהדלת מרוב שהוא שמן.

יעקב מרגי: מהגנטיקה של סבא שלו.

יעקב מרגי: אני מכיר את סבא שלו לפני הדיאטה.

<מוסא עבד אל-רחמן: וזה מפריע גם לילד.

<מוסא עבד אל-רחמן: הילד, כשהוא הולך לבית הספר, ילדים אחרים מתגרים בו - -

יעקב מרגי: דיברנו על זה, נכון.

<מוסא עבד אל-רחמן: - - ומתחילים להגיד לו: אתה שמן, שמן, שמן - - -

יעקב מרגי: כל התופעות החברתיות הנלוות לכך.

יעקב מרגי: נכון.

<מוסא עבד אל-רחמן: אז אני מאחל שאנחנו נמצא איזו דרך ביחד על מנת שבאמת נעצור את הדברים האלה ולא - - - לדברים הרעים חס וחלילה לילדים.

יעקב מרגי: בהקדם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הגברת אורית חזון, בבקשה.

<אורית חזון מנדל: אורית חזון מנדל מפורום ועדי ההורים היישובים.

<אורית חזון מנדל: אני רוצה בבקשה להגיד מספר דברים.

<אורית חזון מנדל: דיברו כאן הגברת עירית ליבנה ממשרד החינוך, הגברת חוה אלטמן ממשרד הבריאות, אני רוצה פשוט להגיד: יש כאן איזושהי מלחמה, משהו קורה פה בין משרד הבריאות למשרד החינוך.

<אורית חזון מנדל: אנחנו מבקשים פיקוח על האוכל בצהרונים, מבקשים פיקוח על הקפיטריה, מבקשים פיקוח שיהיה, שהמשרדים ישתפו פעולה אחד עם השני.

<אורית חזון מנדל: כי כרגע עד עוד שבוע יש איזה סוג של פיקוח של משרד החינוך שמכשירים מורים-מורות, שהם פשוט לא ממש יודעים מה לעשות כל כך, ומשרד הבריאות לא ממש מעורב בעניין של הפיקוח.

<עירית ליבנה: מה?

<עירית ליבנה: מה?

יעקב מרגי: את מכירה שזה קורה?

יעקב מרגי: את יודעת על מה - - -?

<אורית חזון מנדל: כן, אני מכירה שזה קורה, ועכשיו יש איזשהו מידע - - -

יעקב מרגי: אנחנו נשמע - - -

<עירית ליבנה: מורים ומורות - - -?

יעקב מרגי: הגברת עירית ליבנה, תתייחסו אחר כך.

יעקב מרגי: אני לא יודע על קושי של תקשורת בין משרד החינוך למשרד הבריאות בסוגיית המזון.

<אורית חזון מנדל: הם פשוט מטילים את האחריות בין אחד לשני.

<אורית חזון מנדל: וגם שמענו פה את הגברת חוה אלטמן אומרת ואת הגברת עירית ליבנה.

<אורית חזון מנדל: אתה שומע דברים.

<חוה אלטמן: אבל זה - - - על שיתוף פעולה.

<אורית חזון מנדל: צריך פה לשים דגש שיהיה פיקוח של שני המשרדים, שיתוף פעולה, אפילו של שלושה - - -

יעקב מרגי: יש חלוקת עבודה ברורה, מוגדרת – איפה, מי - - -

<אורית חזון מנדל: זה דבר אחד.

<אורית חזון מנדל: דבר שני, העניין של התקנות.

<אורית חזון מנדל: אני חושבת שצריך לעשות עבודה של מודעות, להעלות את המודעות לאורח חיים בריא.

<אורית חזון מנדל: זה דבר שאפשר לעשות עכשיו, כבר בימים האלה, במשרד החינוך: להפיץ פרסום, לתת תקציבים, להעלות את המודעות בבתי הספר, אצל הילדים, אצל ההורים, אצל המחנכים.

<אורית חזון מנדל: צריך לעשות עבודה ממש משותפת כדי להעלות את המודעות.

<אורית חזון מנדל: כי רואים שברשויות עשירות יש מודעות מאוד גבוהה וזה עובד, וברשויות חלשות יותר, שאין להן תקציב לזה, זה לא עובד והילדים ממשיכים לאכול מזון לא בריא, מזון מזיק.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מר צור טהון.

<צור טהון: צור טהון, נציג פורום ועדי ההורים היישוביים.

<צור טהון: קשה לי לספור את מספר הפעמים שעליתי ברינה לכנסת ישראל וחזרתי עם מפח נפש.

<צור טהון: אנחנו עושים את זה כבר מ-2012 – חלק מהקולגות שלי.

יעקב מרגי: בהתחלה כשפתחת, שמחתי.

יעקב מרגי: אמרת: קשה לי לספור.

<צור טהון: אוקיי.

<צור טהון: אני ניסיתי, אבל לא הצלחתי לספור.

<צור טהון: זה מדובר על הרבה פעמים.

<קריאה: מר צור טהון ואני סופרים מ-2012.

<יהודית גידלי: זה נקרא ניצחון התקווה על הניסיון.

<מירב ישראלי: כן - - -

<צור טהון: הנה, עובדה שאני פה.

<צור טהון: עובדה שאני פה, אז יש עוד תקווה.

<צור טהון: כדי לתת לחברים פה איזושהי אינדיקציה לזמן שעבר מאז שהתחילו להתפלפל על אישור התקנות – דור שלם בזמן הזה של תלמידי תיכון כבר סיים את לימודיו.

<צור טהון: איבדנו אותו.

<צור טהון: עכשיו אנחנו לקראת סיום הדור השני.

<צור טהון: אז קצת לתת אינדיקציה מספרית.

<צור טהון: עכשיו, לגבי מה שנאמר קודם, לגבי הקושי ביישום החוק.

<צור טהון: לחוק יש משמעות סימבולית, לא רק בשטח.

<צור טהון: זו איזושהי אמירה תקדימית של המחוקק, ולכן לנו זה מאוד חשוב – ההורים.

<צור טהון: בסדר?

<צור טהון: יש לזה הרבה משמעות.

<צור טהון: זאת אומרת, אני מוסיף לדבריה של הגברת עירית ליבנה.

<צור טהון: עכשיו, נאום התוכחה שלך – הזדהיתי עם כל מילה שלו ואני מוסיף תוכחה משלי: זה פשוט מגוחך.

<צור טהון: אם היושב ראש יוכל להגיד לנו מי הפרסונה הספציפית שעליה ניתן להפעיל לחץ, אנחנו נעשה את זה.

<צור טהון: כי אני קצת איבדתי - - -

יעקב מרגי: הרביזיה היא של חבר הכנסת יעקב אשר.

<צור טהון: חבר הכנסת יעקב אשר ספציפית יכול לקדם?

<צור טהון: הוא יכול לבטל את הרביזיה?

יעקב מרגי: רק הוא.

יעקב מרגי: הוא צריך לבטל את הרביזיה שלו, לחזור בו מהרביזיה.

<עירית ליבנה: - - - או שימשוך - - -

יעקב מרגי: רביזיה זו בקשה לדיון חוזר.

<צור טהון: אני יודע.

<צור טהון: אני גם הייתי פה כשהוא עשה את זה.

<צור טהון: אוקיי.

יעקב מרגי: בסדר, זהו.

<צור טהון: הבנתי, קיבלתי.

<צור טהון: תודה.

יעקב מרגי: הגברת רות שטסל.

<רות שטסל: כן.

יעקב מרגי: בבקשה.

<רות שטסל: תודה.

<רות שטסל: שמי רות שטסל מעיריית תל אביב-יפו.

<רות שטסל: אני מנהלת תכנית "בתיאבון", שזו מדיניות מזון עירונית, ואני רוצה להתחבר לכל מה שנאמר פה ולהוסיף שבאמת אנחנו גם מצפים לתקנות.

<רות שטסל: גם בעירייה כמו עיריית תל אביב שיש בה תקציבים, אבל גם זקוקים למשהו ברמה המדינית.

<רות שטסל: אני מתחברת למה שנאמר פה מחברתי מהמועצה לשלום הילד שגם לאוכלוסיות חלשות צריך להתייחס.

<רות שטסל: ואני חושבת שיש פה מקום שזה לא רק מודעות ופרסום, אלא זה לייצר שינוי מבני בתוך בית הספר של איך מקדמים בכלל שיח על מזון בריא - - -

יעקב מרגי: תל אביב היא רשות חזקה, בסדר?

<רות שטסל: כן.

<רות שטסל: אנחנו - - -

יעקב מרגי: אתם מתמודדים בכלל עם סוגיית הרוכלות בסביבת בתי הספר?

<רות שטסל: מאוד-מאוד-מאוד קשה, ובגלל זה אני אומרת:

<רות שטסל: אני פה על אף שאני רשות חזקה, על אף שיש לי פיקוח.

<רות שטסל: מבחינת סדר גודל יש לי 600 גנים, 400 צהרונים, יותר מ-100 בתי ספר יסודיים ועוד 40 בתי ספר תיכונים – לא מצליחים להתמודד עם זה כי צריך לזה גיבוי.

<רות שטסל: זאת אומרת, צריך לזה גיבוי של משרד החינוך.

<רות שטסל: ברגע שמנהל בית הספר לא מבין שזה חלק מהמדדים שלו, יש פה בעיה ולא משנה מה הרשות המקומית אומרת.

<רות שטסל: ואת מנהל בית הספר – מי שלא נמדד על משהו לא יכול לעשות שינוי.

<רות שטסל: ומנהל בית הספר, יש לו שעות - - -

יעקב מרגי: אני חושב שזה רעיון מצוין, רעיון מצוין – להוסיף עוד מדד.

<רות שטסל: עוד מדד.

<רות שטסל: להכניס במיצ"ב, להכניס - - -, לתת להם - - -

<מירב ישראלי: זה, דרך אגב, גם לשנות את החוק.

<קריאה: לשנות את התקנות - - -

<קריאה: - - -

יעקב מרגי: לא קשור.

יעקב מרגי: אנחנו ביום הסוכרת הבינלאומי.

<רות שטסל: לא קשור ליום הסוכרת.

<רות שטסל: אני מדברת על איך לקדם את הדברים בחינוך.

יעקב מרגי: תקשיבי, אני חיפשתי את הסיכום, את הפקודה לסיכום.

יעקב מרגי: נתת לי אחת.

<רות שטסל: מעולה.

<רות שטסל: אז יש לי עוד אחת.

<רות שטסל: בוא נראה אם אני אצליח לתת לך גם אותה.

<רות שטסל: העניין של התיכונים.

<רות שטסל: אנחנו עשינו פרויקט מאוד גדול בנושא הקפיטריה.

<רות שטסל: כבר מסוף שנת 2016 אנחנו עובדים על זה.

<רות שטסל: עשינו מחקר, לקחנו מדגמית מילדים דיווחים מה הם אוכלים כל יום בשביל להבין מה קורה שם.

<רות שטסל: גילינו שלילדים בתיכונים יש כמה בעיות.

<רות שטסל: בעיה אחת: הם אוכלים ארוחת צהריים כפולה.

<רות שטסל: למה?

<רות שטסל: הם מבחינה פיזיולוגית ומבחינה תזונתית רעבים בשעה 11:30.

<רות שטסל: מה שיש להם בקפיטריה או מסביב לקפיטריה זה, מה לעשות, junk food.

<רות שטסל: זו לא ארוחה מזינה.

<רות שטסל: אז הם אוכלים את ה-600 קלוריות האלה שהן לא מזינות.

<רות שטסל: הם מגיעים הביתה ואוכלים שוב.

<רות שטסל: אז זה מתחבר למדדי ההשמנה שדיברו פה חבריי.

<רות שטסל: דבר נוסף: יש עניין פסיכולוגי שהמון בנות – זה לא in גם לאכול בבית הספר וזה לא in לקחת אוכל לבית הספר.

<רות שטסל: שזה נושא אחר, זה הרגלי האכילה.

יעקב מרגי: לא, הם אוכלים בבית הספר.

יעקב מרגי: זה לא in לקחת אוכל.

<רות שטסל: זה גם לא לאכול.

<רות שטסל: יש בנות שלא אוכלות בבית הספר.

<יהודית גידלי: אז הן אוכלות במקום אחר?

<רות שטסל: אז הן מפתחות בעיות אכילה.

<מירב ישראלי: - - -

יעקב מרגי: יש כאלה שמפתחות - - -

<רות שטסל: אין זמן.

<רות שטסל: כן.

<רות שטסל: ועכשיו, מה שאני אומרת זה לשנות את המבנה של הקפיטריה.

<רות שטסל: זה לא סוד שבבתי הספר היום נמצאים עד השעה 16:00.

<רות שטסל: כל אחד מאיתנו שעובד יודע.

<רות שטסל: בחברות ההייטק מביאים אוכל מהבית ומחממים.

<רות שטסל: בבתי הספר זה לא ככה.

<רות שטסל: הם רגילים או להביא סנדוויץ' - - -

יעקב מרגי: תקשיבי, אני מביא אוכל מהבית.

יעקב מרגי: הבן שלי לא לוקח אוכל לבית הספר מהבית.

<רות שטסל: אז יפה.

<רות שטסל: אז אני לא יודעת מה הוא אוכל.

יעקב מרגי: אני יודע מה הוא אוכל.

יעקב מרגי: זה עולה לי בכיס.

יעקב מרגי: אני יודע.

<רות שטסל: מה שאנחנו מצאנו בתל אביב כנכון, ופה אני הרבה משוחחת על זה גם עם משרד הבריאות וגם עם משרד החינוך – זאת אומרת, הם שותפים לשינוי הקונספט הזה – זה למסד ארוחת צהריים מבושלת בבתי הספר התיכוניים.

<רות שטסל: זאת אומרת, יש אפשרות לעשות שינוי או להילחם במצב הקיים, שזה בעיות של אנשים שפתחו קיוסק ורואים את זה, למכור במבה, ביסלי, ואין להם מיומנות מה זה אוכל או לשנות מודל.

<רות שטסל: שם יכול להיות הפתרון אם אנחנו רוצים לשנות את העתיד שלנו.

<רות שטסל: ומה שאנחנו חושבים שמי שצריך להיות; בכלל, צריך להיות שינוי במי שמפעיל את הקפיטריות.

<רות שטסל: זה אומר שאם היום זה אנשים שמפעילים קיוסקים, מי שצריך להפעיל את זה זה חברות קייטרינג.

יעקב מרגי: אולי נפתור את הבעיה בכלל – נוציא בכלל את המזנונים, את הקיוסקים מבתי הספר.

<עירית ליבנה: כמו בצרפת.

<עירית ליבנה: בצרפת - - -

<רות שטסל: הלוואי.

<רות שטסל: בסדר.

<רות שטסל: מבחינתי אין בעיה.

יעקב מרגי: ואז לא יהיה לחץ חברתי, לא יהיו פערים.

<עירית ליבנה: נכון - - -

<קריאה: - - -

<רות שטסל: מבחינתי, אין בעיה.

<רות שטסל: אני לא אוהבת דברים קיצוניים.

<רות שטסל: אבל אם אתה נותן גיבוי - - -

יעקב מרגי: לא, אם אני מודד.

יעקב מרגי: תקשיבי, אני מכיר את תפיסת העולם לכאן ולכאן – מה הכי ישים והכי שייתן לנו באמת מענה בקטע של בריאות הילדים.

יעקב מרגי: כי אני לא רואה את הילדים.

יעקב מרגי: תעשי קפיטריה עם אוכל הכי מפוקח וארוחה מבושלת.

יעקב מרגי: בסדר?

<רות שטסל: עשינו.

<רות שטסל: בסדר.

יעקב מרגי: עדיין, אותן בנות – לא פרצת להן את המחסום.

<רות שטסל: - - -

יעקב מרגי: עדיין יהיו כאלה שיגידו: תשמע, מה, אנחנו יושבים – סלחי לי – כמו החנונים, יושבים בקפיטריה.

יעקב מרגי: כל אחד יפתח לו.

יעקב מרגי: כל קבוצה תלך לכיוון אחר.

<רות שטסל: נכון, אני מסכימה איתך.

<רות שטסל: זה מאוד נכון שצריכים לראות איך אנחנו מייצרים לבני נוער שמתנהגים ובוחרים איך להתנהג, לפי - - - שלהם – איך אנחנו מייצרים נורמה חדשה.

<רות שטסל: הרי כך אנחנו מביאים לשינוי התנהגות.

<רות שטסל: מייצרים נורמה חדשה שזה טבעי לאכול בבית הספר וזה in.

<רות שטסל: להוציא את הבורקס ולהגיד: בורקס out וארוחה מבושלת in.

<רות שטסל: זה עניין של לבוא ולפתח מרחבי אכילה.

<רות שטסל: ועשינו את זה.

<רות שטסל: אני יכולה להראות לך את הסרט שעשינו.

<רות שטסל: אני יכולה לשלוח לך אם תרצה.

<רות שטסל: אפשר להראות פה לחברים בהמשך.

<רות שטסל: עשינו סרט שבמשך שלושה שבועות תיכון בתל אביב קיבל ארוחות צהריים מבושלות, ובשונה ממה שההורים והילדים הצהירו לפני זה – כי עשינו סקר – כל אחד רצה לאכול.

<רות שטסל: והאנשים שלא הזמינו מראש את הארוחה, מאוד-מאוד-מאוד הצטערו על זה.

<רות שטסל: הייתה להם בשבוע אחד בחירה: או לאכול סנדוויץ' או לאכול ארוחה חמה.

<רות שטסל: מי שקיבל סנדוויץ' – כי בהתחלה הם הצהירו שהם רוצים סנדוויץ' – התבאס מזה - - -

יעקב מרגי: זה כשמכינים נכון את - - -

<קריאה: נכון.

<קריאה: נכון - - -

<רות שטסל: אבל זה - - -.

<רות שטסל: יש פה את השף איתי פרקש שהיה איתנו והיה אחראי על זה.

<רות שטסל: ואני חושבת שיש פה עניין של לקדם.

<רות שטסל: אפשר לבוא ולחוקק.

<רות שטסל: אפשר לבוא ולקדם התנהגות טובה.

<רות שטסל: ולבוא ולקדם תיכונים בבית הספר לפתח מרחבי אכילה ולפתח סגנון אחר של מזנון, של להוציא את המזנון ולהכניס קפיטריה, ארוחה, כמו שיש בארצות הברית, כמו שיש בחברות הייטק – זה לדעתי פתרון לטווח ארוך.

<רות שטסל: ברור שיש פתרון ביניים.

<רות שטסל: גם אני, בעיריית תל אביב, יש לי פתרון ביניים כרגע.

<רות שטסל: אני עובדת עם שניים-שלושה תיכונים על שינוי סל המוצרים.

<רות שטסל: כי אין מה לעשות: יש לי מכרז, אני עירייה, אני לא יכולה להוציא את מי שאני רוצה.

<עירית ליבנה: אבל את עושה את השינוי איתו.

<רות שטסל: אז אני איתו עושה שינוי.

<רות שטסל: לקחנו דוקטור שהוא באמת מתמחה בשינוי סביבת אכילה.

<רות שטסל: אנחנו עושים איתו ועובדים יחד עם הזכיין איך אפשר לעשות, וזה צעדים קטנים מאוד.

<רות שטסל: זאת אומרת, אין פה ניסים ונפלאות.

<רות שטסל: זה לא רק חוק שישנה את זה.

<רות שטסל: זה מה שאני מנסה להגיד.

<רות שטסל: זה לא רק תקנות.

<רות שטסל: זה המון-המון-המון עבודה של לפרוט את זה לתכנית עבודה שהיא חמש שנתית ולהבין איך עוד חמש שנים מייצרים פה את השינוי.

<רות שטסל: זה לא חוק וגמרנו.

<רות שטסל: - - - אבל זה עניין של המערכת; זה עניין של המדדים של המורים; זה עניין להכניס את זה בהכשרות, גם של המנהלים, לעשות קורסים.

<רות שטסל: יש המון-המון-המון דברים.

<עירית ליבנה: הידע ישנו.

<עירית ליבנה: עזבו, זה לא עניין של ידע.

<רות שטסל: כן.

<עירית ליבנה: ממש.

<עירית ליבנה: זה יותר מודעות.

יעקב מרגי: תודה.

<מירב ישראלי: אבל צריך להגיד שמבחינת היעד של החוק זה הספקים באמת, ספקי המזון.

<מירב ישראלי: החוק מתייחס לזה.

<עירית ליבנה: כן.

<עירית ליבנה: והקיוסקים.

<מירב ישראלי: ויש פה הרבה אוכלוסיות אחרות - - -

יעקב מרגי: תקשיבו, ללא שילוב ידיים של כל המערכות, לא יהיה.

<עירית ליבנה: ברור.

יעקב מרגי: משרד החינוך יכול להוביל קו והוא צריך להוביל קו, הוא צריך לפתוח את המשנה, יחד עם השלטון המקומי.

יעקב מרגי: להכניס את זה, כמובן עם שיח: עם משרד הבריאות וכל - - -

<קריאה: עם ההורים.

יעקב מרגי: עם שיח - - -

<רות שטסל: כן, אנחנו גם עובדים עם ההורים ועם הילדים.

יעקב מרגי: אני אומר: צריך להוביל ולהכניס.

יעקב מרגי: אני שמעתי את תל אביב, את הלהט.

יעקב מרגי: את רואה שיושבת פה הגברת רות שטסל – פונקציה מקצועית שחיה את זה, זורמת ואומרת במילים אחרות מה שהיא לא אמרה: תנו לי אמצעים וכלים, אני מביאה את זה לרוחב, את מה שעשינו עם התיכון.

יעקב מרגי: יש יוזמות ואפשר.

יעקב מרגי: אפשר.

יעקב מרגי: כשאנחנו מריצים קמפיין ומובילים אותו עד הקצה ומראים לכל מנהלי המחלקות, לכל מנהלי האגפים בעיריות, ברשויות המקומיות, למנהלי בתי הספר, שזה בסדר היום – כולם מתגייסים.

יעקב מרגי: בתי הספר יודעים להתגייס.

יעקב מרגי: אני חושב שהסוגיה של המדידה, להכניס את המדד הזה – יש 34; בין 30 ל-40 מדדים.

יעקב מרגי: תכניסו עוד אחד, לא יקרה כלום: מזון בריא.

יעקב מרגי: אורח חיים בריא, נקרא לזה.

<קריאה: אורח חיים.

יעקב מרגי: אורח חיים בריא.

יעקב מרגי: אני חושב שזה נכון.

<עירית ליבנה: יש, יש - - -.

<עירית ליבנה: יש - - -

יעקב מרגי: אני חושב שצריך להכניס את זה וצריך להעביר את זה - -

<קריאה: אבל יש.

<קריאה: יש תכנית.

<קריאה: יש.

יעקב מרגי: - - וצריך יחד עם מה - - - להכניס את זה לשיח.

יעקב מרגי: לתת תחושה שזה מעניין מישהו.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה?

יעקב מרגי: כמו שמעניין את המורה למתימטיקה או המורה לספרות או כל מקצוע אחר שהילד יעבור ויתכונן למתכונת ולזה ומשגעים אותך וטא-טא-טם וטא-טא-טם – ככה גם בקטע הזה.

<עמי בן-יהודה: אבל יש.

יעקב מרגי: ככה זה מחולל שינוי.

יעקב מרגי: חוזר מנכ"ל – איזו אמירה פעם בשנה לא עושה את שלה.

יעקב מרגי: הגברת עירית ליבנה, הרי אם חוזר מנכ"ל היה יעיל ופעיל, לא היינו צריכים תקנות במובן מסוים.

<עמי בן-יהודה: תל אביב היא חלק מרשת ערים בריאות.

<עמי בן-יהודה: כי רשת ערים בריאות זה 42 רשויות מקומיות, מתוכן – כמה יש לנו?

<עמי בן-יהודה: 270 רשויות מקומיות?

יעקב מרגי: כן.

<עמי בן-יהודה: אם כל הרשויות המקומיות היו חלק מרשת ערים בריאות ואתה חייב שיהיה לך מקדם בריאות בתוך הרשת, יהיה לך הרבה - - -

יעקב מרגי: מישהו שלא דיבר רוצה להתייחס?

יעקב מרגי: בבקשה, הרמת.

<אפרת טיש: אני רוצה - - -

יעקב מרגי: מי זו אני?

<אפרת טיש: שמי אפרת טיש.

<אפרת טיש: אני מקדמת מדיניות ציבורית באגודה לסוכרת נעורים.

<אפרת טיש: אני רוצה לשים פשוט עוד דגש אחד: באמת, מעבר למניעה והכול ולכולם יש זמן – יש ילדים שכבר מגיעים לבתי הספר עם מחלות, וכל הנושא של התזונה הזו, זו התמודדות יום-יומית שאנחנו מנסים להתמודד בסוף בדרכים אחרות.

<אפרת טיש: בסופו של דבר, זה נותן מענה רחב על מה שהכנסת והוועדות מנסות טיפין-טיפין לעשות הפיכה.

<אפרת טיש: אז זה באמת משהו.

<אפרת טיש: זה לא.

<אפרת טיש: זה נגרר כל כך הרבה שנים, אבל המשמעות של זה: יש ילדים שההתמודדות היא כל כך קשה ביום יום ואני חושבת שהגיע הזמן.

<אפרת טיש: זה לא רק שכולם חושבים שזה חשוב.

<אפרת טיש: באמת, איפה עולים מדרגה ועושים את זה בקצב קצת יותר מהיר?

<אפרת טיש: ולשים דגש באמת על הנושא גם של מרחבי האכילה, כמו שהגברת רות שטסל הדגישה, כי זה באמת משמעותי – המקום.

<אפרת טיש: גם כשיש איפה לחמם את האוכל, והתיכונים היום, רוב התיכונים לא מסיימים ב-16:00 אלא ב-18:00.

<אפרת טיש: ב-18:00.

<אפרת טיש: תיכוניסטים נמצאים עד 18:00 בתיכונים.

<אפרת טיש: אני חושבת שאי אפשר - - -

יעקב מרגי: איפה?

יעקב מרגי: בפינלנד או בישראל?

<אפרת טיש: בישראל.

<אפרת טיש: במדינת ישראל.

<אפרת טיש: גם הבת שלי נמצאת בתיכון עד 18:00 בערב.

יעקב מרגי: זה תיכון עם תל"ן?

<אפרת טיש: שום תל"ן – זה הלימודים שלהם.

<קריאה: מגמות.

<קריאה: מגמות.

<אפרת טיש: במגמה.

<קריאה: מגמות.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: לא כל המערכת עד 18:00.

יעקב מרגי: בסדר, מה.

יעקב מרגי: מה.

יעקב מרגי: הבן שלי בי"ב, נו.

יעקב מרגי: גם אלה עם התל"ן יוצאים ב-15:00 ופעמיים בשבוע המורה לא הגיעה והוא ב-13:00 בבית.

יעקב מרגי: עזבי.

יעקב מרגי: נו, מה.

יעקב מרגי: תספרי לנו 19:00-18:00.

יעקב מרגי: אבל אין ספק שכשיש יום לימודים ארוך כזה, צריך לתת מענה תזונתי.

<אפרת טיש: חייבים לתת מענה.

<אפרת טיש: בעצם, זה המסר שלנו - - -

יעקב מרגי: אחריות הורית – את שמעת על המושג הזה?

יעקב מרגי: לא הכול המוסדות – גם אחריות הורית.

<אפרת טיש: אבל גם כששולחים איתם אוכל צריך שיהיה איפה לחמם ואיפה לאכול.

<אפרת טיש: זה בדיוק העניין.

<אפרת טיש: זה שני דברים שונים.

<אפרת טיש: אף אחד לא מוריד פה מאחריות הורית, ועדיין, במקביל, צריך שתהיה את האפשרות בכלל ליישם את הארוחות הבריאות האלה מהבית.

יעקב מרגי: עוד נקודה.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: כן, הגברת עירית ליבנה.

<עירית ליבנה: אני רוצה כמה התייחסויות.

<עירית ליבנה: קודם כל, אני חוזרת למה שעכשיו הגברת אפרת טיש אמרה.

<עירית ליבנה: נורא קל להגיד "מערכת החינוך".

<עירית ליבנה: האחריות ההורית פה הרבה יותר משמעותית.

<עירית ליבנה: נגיד, משרד החינוך - - -

יעקב מרגי: ידעתי שאת אוהבת את "היציאות" האלה.

<עירית ליבנה: אני גם כהורה וגם כסבתא דואגת לילדים שלי באותה מידה.

<עירית ליבנה: רבותיי, אי אפשר להגיד: הכול המערכת.

<עירית ליבנה: עוד סוגיה הורית: סליחה, לא מכשירים מורים לפקח.

<עירית ליבנה: להיפך.

<עירית ליבנה: כשדיברנו על מודעות אמרנו: שמורה או גננת יסתכלו מה הילד מביא, יסתכלו מה הוא אוכל.

<עירית ליבנה: זה לא להכשיר אותן להיות הפקח.

<עירית ליבנה: זה להפוך את זה לחלק מהתהליך החינוכי, וזה בדיוק זה - - -

יעקב מרגי: ואם תבוא אם ותאמר למורה ולמחנכת: - -

<עירית ליבנה: אל תיכנסי לי לכריך.

יעקב מרגי: - - מה את מסתכלת?

יעקב מרגי: מה את נכנסת לכריך של הבן והבת?

<מירב ישראלי: - - -

<עירית ליבנה: את זה אנחנו רואים.

<מירב ישראלי: זה יכול לפגוע - - -

<עירית ליבנה: אז צריך לדעת לעשות את זה בתבונה.

יעקב מרגי: בחכמה, כמובן.

<מירב ישראלי: כן, אני אומרת - - -

<מיכל חורין: אבל התקנות לא ישנו את זה.

<עירית ליבנה: אבל התקנות לא ישנו את זה.

<עירית ליבנה: בדיוק.

<מירב ישראלי: לא, זה לא קשור - - -

<עירית ליבנה: בדיוק.

<מירב ישראלי: זה לא קשור לתקנות.

יעקב מרגי: השיח בבית הספר - - -

<עירית ליבנה: - - -

יעקב מרגי: תקשיבו, מכל ההתפלפלות שאמרתי קודם – אם השיח בבית הספר יהיה שיח בריא, זה יחלחל.

יעקב מרגי: זה יחלחל.

<עירית ליבנה: נכון.

<עירית ליבנה: נכון.

<מיכל חורין: השיח הוא כזה - - -

<עירית ליבנה: השיח הוא כזה.

יעקב מרגי: בואי, אני לא יודע עד כמה.

יעקב מרגי: תקשיבי, השיח הוא כזה.

יעקב מרגי: הגברת עירית ליבנה, אני לא מזלזל בכל מה שנעשה ובכל מה שנכתב.

יעקב מרגי: בפרקטיקה, במרוץ היום יומי של בתי הספר, של מנהלי בתי הספר, של המחנכים ושל המורים זה לא תופס נפח.

<עירית ליבנה: - - -

יעקב מרגי: זה לא תופס נפח.

יעקב מרגי: יש לו דברים אחרים שיושבים לו פה - - -

<עירית ליבנה: אתם מדבר בעיקר על הבוגרים יותר.

<עירית ליבנה: אנחנו כן - - -

יעקב מרגי: גם הצעירים.

יעקב מרגי: אני אומר: גם הצעירים וגם הבוגרים.

<עירית ליבנה: - - -

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: יכול להיות יותר.

יעקב מרגי: יכול להיות.

<עירית ליבנה: כי השיח הזה השתנה בגילאים הצעירים.

יעקב מרגי: אני מקווה.

<עירית ליבנה: אפרופו, כן.

<עירית ליבנה: ואז הקיתונות של "אל תיכנסי לי לכריך" ובאיזה חוק הגננת אמרה: לא להביא כריך עם שוקולד.

<עמי בן-יהודה: או עוגה.

<עמי בן-יהודה: עוגה.

<עירית ליבנה: הורה, עורך דין, שאומר לי בטלפון: מתוקף איזה חוק הגננת אמרה לא להביא.

<יהודית גידלי: והוא צודק.

<מירב ישראלי: זו שאלה טובה מאוד, דרך אגב.

<עירית ליבנה: אוקיי.

<יהודית גידלי: והוא צודק.

יעקב מרגי: אם תעזרו לנו בקטע הזה ותהיו יותר פתוחים שבתי הספר נקיים – מאלרגנים אתם אומרים את זה?

יעקב מרגי: כן?

<עירית ליבנה: זה יהיה.

<עירית ליבנה: זה לא עכשיו.

<עירית ליבנה: זה יהיה.

יעקב מרגי: ותסלחו על הביטוי: שישתוללו, לא יקפצו.

יעקב מרגי: כל ההורים שחפצים, שיפנקו את הילדים שלהם בבית.

<עירית ליבנה: כןץ נכון.

<עירית ליבנה: נכון

יעקב מרגי: מערכת החינוך היא מערכת חינוך קולקטיבית.

יעקב מרגי: משרד הבריאות, זאת דעתי.

יעקב מרגי: מי שלא נוח לו איתה, יש טוקבקים.

יעקב מרגי: יש טוקבקים.

יעקב מרגי: לכתוב - - -

<עירית ליבנה: עוד דבר אחד: יש שיתוף פעולה מלא, 24 שעות, בין משרד הבריאות למשרד החינוך, ואני מוחה על הדבר הזה.

<קריאה: - - -

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: אני מכיר את זה מהדיונים הקודמים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<חוה אלטמן: מה שאני רציתי להוסיף לכל הדברים הנכונים שנאמרו כאן, שגם יש חוק וגם צריך מרחבי אכילה וגם צריך לדאוג לאורח חיים בריא.

<חוה אלטמן: אחד הדברים שלא הוזכרו כאן, ולדעתי הוא חשוב, זה חינוך תזונתי.

<חוה אלטמן: וחינוך תזונתי בסיסי זה מהגן ועד - - -

יעקב מרגי: תקשיבי, יש חינוך פיננסי, יש חינוך לשוויון מגדרי, יש חינוך לזה וחינוך – מתי נכניס אותם?

<חוה אלטמן: בזמן שהם אוכלים.

<חוה אלטמן: בזמן שהם - - -

<עירית ליבנה: - - -

<חוה אלטמן: בזמן שהם נמצאים בגינה ומגננים.

<חוה אלטמן: זאת אומרת, יש כאן בעיה.

<חוה אלטמן: אנחנו מדברים על השמנה בניגוד לכל העניין הזה, הכלכלי, ותחומים אחרים שלומדים, שאני לא מזלזלת בהם.

<חוה אלטמן: בנושא של תזונה יש לנו בעיה הולכת ודוהרת.

<חוה אלטמן: ההשמנה לא מפסיקה.

<חוה אלטמן: ואם אנחנו לא נסתכל על זה מכל הכיוונים וננסה לטפל בהם ולהביא את הילדים יחד עם ההורים בסופו של דבר למקום שבו מסתכלים על האוכל, מבינים מה אוכלים, מבינים מה עושים – לא נצליח.

<חוה אלטמן: דרך אגב, יש מדינות שעשו את זה.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לחטוא למטרה.

יעקב מרגי: בואי, גברתי, אני מסכים איתך.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לחטוא למטרה של הדיון, כי המטרה של הדיון זו מערכת החינוך.

<חוה אלטמן: אוקיי, אבל זו מערכת החינוך.

יעקב מרגי: אבל אנחנו לא יכולים "לזרוק" את כל תחלואי החברה הישראלית על מערכת החינוך.

יעקב מרגי: בואי, תקשיבי: ההיפך הוא הנכון.

יעקב מרגי: בסדר?

יעקב מרגי: נכון שיש את התופעה הזו שצריך לטפל בה, של המזנונים, של הקיוסקים, של – נקרא להם "הגזלנים".

יעקב מרגי: אלה שבפתח בתי הספר.

יעקב מרגי: כל אלה, צריך לטפל בזה וצריך להעביר את התקנות.

יעקב מרגי: צריך לעשות ונעשה.

יעקב מרגי: אבל כשמדברים על תופעת ההשמנה בחברה הישראלית – זה לא בתי הספר.

יעקב מרגי: זה אנחנו, ההורים אשמים.

יעקב מרגי: אז זה אנחנו, זה ההורים.

יעקב מרגי: בואו, עם כל הכבוד.

<חוה אלטמן: זה כל החברה הישראלית.

יעקב מרגי: כל החברה הישראלית.

יעקב מרגי: אני אומר לך: אני גר בדרום.

יעקב מרגי: אני רואה מה האינטגרציה, הפתיחות, ההשתלבות של החברה הבדואית, שהייתה אוכלת אוכל בריא.

יעקב מרגי: הם עומדים איתי בתור, בעגלות – אני אומר:

יעקב מרגי: דפקנו להם את הצורה.

יעקב מרגי: - - - הם התחילו לקנות את ה-junk כמונו.

יעקב מרגי: ואנחנו מדברים, משרד הבריאות מדבר על זה.

יעקב מרגי: יש עדות מסוימות שמחלות מסוימות לא נכנסו לשם.

יעקב מרגי: פתאום הכול.

<איילת מייזנר: תראה מה תקציב הפרסום במגזרים - - -

יעקב מרגי: לכן, זו בעיה של כלל החברה הישראלית.

יעקב מרגי: נכון שאנחנו דנים כרגע על מערכת החינוך, אבל אסור לנו גם לזרוק את כל.

יעקב מרגי: בסוף, כשמקצינים, ומשפטנים יגידו לכם: כשמקצינים בתביעה, בסוף מאבדים את כל התביעה.

יעקב מרגי: אנחנו צריכים להתמקד בתקנות המזון הבריא למוסדות החינוך ובחינוך לאורח חיים בריא במוסדות החינוך.

יעקב מרגי: זה היום הזה.

יעקב מרגי: זו הגברת המודעות.

יעקב מרגי: נכון, תופעת ההשמנה בחברה הישראלית זאת עבודה מערכתית: של משרד הבריאות, של משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, משרד החינוך – כולם ביחד, וזה צריך.

יעקב מרגי: אם זו מגיפה, סליחה על הביטוי, אז הממשלה צריכה לקבל החלטה.

יעקב מרגי: לא באיזו אמירה, רק דקלרציה של "אפשרי בריא" ואף אחד לא בדק איך זה מתיישם ובכמה תקצבו את זה.

<חוה אלטמן: אבל יש גם רעב במדינה שלנו וגם בזה צריך לטפל.

יעקב מרגי: נכון.

<עפר לאופמן: זה הולך ביחד.

<חוה אלטמן: נכון, זה הולך ביחד.

<מירב ישראלי: נכון.

<מירב ישראלי: כי זה אוכל לא בריא.

יעקב מרגי: מי שלא דיבר.

יעקב מרגי: אני עושה סבב אחרון.

יעקב מרגי: חברי הכנסת.

יואב בן צור: אדוני היושב ראש, חברי חבר הכנסת, מכובדיי, אני רוצה להעלות נקודה אחרת שאני חושב שצריך לטפל בה ומיידית: זה בנושא סוכרת הנעורים של ילדים.

יואב בן צור: סליחה שאני - - -.

יואב בן צור: רבותיי, אני חושב שיש נקודה שאנחנו צריכים לשים לב אליה, וזה הילדים הסוכרתיים מגיל אפס עד שלוש.

יעקב מרגי: לידה עד שלוש.

יעקב מרגי: פה רגישים לאפס.

יואב בן צור: אנשים רגישים.

יואב בן צור: מלידה עד שלוש.

יואב בן צור: לא אפס.

יואב בן צור: הם כולם מספרים חזקים.

יואב בן צור: והילדים האלה נמצאים - - - וברגע שנולד ילד כזה, וישבתי עם הורים כאלה – באותו רגע אותם הורים חרב עליהם עולמם, אין להם יכולת לעשות שום דבר אחר, אלא להיות צמודים לילד.

יואב בן צור: אף מעון או אף מקום לא מוכנים לקבל אחריות על הילד הזה, אם יהיו לו איזשהן נפילות, היפו וכולי.

יואב בן צור: ולכן מה שאנחנו צריכים לעשות ומנסים לעשות, גם בימים האלה, זה לטפל בכך שיהיו סייעות צמודות לילדים האלה מגיל אפס עד שלוש.

יואב בן צור: אי אפשר להזניח את הגיל הזה, כי באותו רגע הורים לילד כזה פשוט לא עובדים, כל עולמם נסוב סביב הילד, וכמובן שזה יכול להיות שבר במשפחה.

יואב בן צור: ולכן אני חושב שביום הזה דווקא אנחנו צריכים למצוא את הדרך שבה אנחנו נביא לכך שמדינת ישראל תעמיד.

יואב בן צור: זה לא ילד אלרגני כמו שדיברנו.

יואב בן צור: זה ילד שזקוק להשגחה מיידית.

יואב בן צור: זה ילד שלא מסוגל לטפל בעצמו.

יואב בן צור: ברור שהוא חסר אונים והוא בסכנת חיים כל רגע, ולכן צריכה להיות לו סייעת צמודה שתטפל בו באופן שוטף כדי להציל את חייו וכדי לפתוח איזשהו פתח של צוהר להורים האלה, שגם כך נפגעו וגם כך צריכים להתמודד כל ימי חייהם עם הנושא הזה.

יואב בן צור: לתת להם איזשהו פתח שיוכלו באמת לעשות את הכול כדי לחזור לחיים נורמטיביים.

יואב בן צור: נורמטיביים בחיים הם לא יהיו, אבל לפחות לעזור להם עד כמה שאפשר לחזור לחיים קצת שפויים.

יעקב מרגי: תודה.

יואב בן צור: תודה, אדוני.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב ראש.

מסעוד גנאים: אני מודה לך על הדיון שהוא, אני חושב השני במסגרת הדיון על הפיקוח, או יותר.

<עירית ליבנה: - - - רביעי, חמישי.

מסעוד גנאים: רביעי-חמישי?

יעקב מרגי: - - -

מסעוד גנאים: אז בסדר.

מסעוד גנאים: כנראה שהזיכרון שלי לא עזר לי.

מסעוד גנאים: לפני שבאתי לפה הייתי בדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות על העניין של הסוכרת וההשמנה בחברה הערבית.

מסעוד גנאים: האחוז של הילדים, בני הנוער, התלמידים השמנים והחולים גם, להפתעתי, בסוכרת הוא גבוה יותר מהילדים היהודים והוא גבוה מאוד.

מסעוד גנאים: מה זה אומר?

מסעוד גנאים: זה אומר שני דברים: פיקוח על מזון, משום שלצערי גם באחד הדו"חות נאמר שהילדים הערבים צורכים מהמשקאות המוגזים יותר, יותר, וזו אחת הסיבות להשמנה ולסוכרת גם, חוץ מסכנת חיים גם במישורים אחרים, וגם אורח החיים שלהם והאוכל שלהם הוא לא בריא בכלל.

מסעוד גנאים: אז זה אומר שזה חשוב מאוד במוסדות החינוך.

מסעוד גנאים: משרד החינוך, שתהיה לו תכנית, תכנית חינוכית, משום שזה עניין תודעתי חינוכי שיתחיל מהגיל הצעיר.

מסעוד גנאים: וגם הפיקוח על המזון, שהילדים לוקחים וצורכים במוסדות החינוך.

מסעוד גנאים: דיברתי עד כמה זה חשוב, כמה זה גם מסוכן כאשר אנחנו נותנים לגורמים שלא כל כך אכפת להם את הבריאות של הילדים שלנו.

מסעוד גנאים: אכפת להם מהכיס שלהם.

יעקב מרגי: תודה.

מסעוד גנאים: תודה.

יעקב מרגי: גברתי, בבקשה.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך, בבקשה.

<עינאק' מוואסי: שמי עינאק' מוואסי, אני מבקה אל-גרביה.

<עינאק' מוואסי: עבדתי שנתיים כמעט - - - לקידום בריאות בבתי הספר במשרד החינוך, יחד עם המפקחת עירית ליבנה.

<עינאק' מוואסי: ולאור מה שנאמר: יש יחידת בגרות, קוראים לה: מעורבות חברתית.

<עינאק' מוואסי: אז בתוך המערכת, בתוך היחידה הזאת, אני כמורה בתיכון, אנחנו עושים לפעמים - - - של תלמידים שיתנדבו בבתי חולים או בבית אבות או משהו, על מנת לראות איזה עתיד לא בריא ימתין להם במידה והם חיים חיים לא בריאים.

<עינאק' מוואסי: חוץ מזה, ההתנהגות הלא בריאותית, מבחינת אוכל, מבחינת אגרסיביות – זה נמשך בגלל חיים לא בריאים.

<עינאק' מוואסי: לכן, אני כמשתתפת בוועדת החינוך, התרבות והספורט רואה שיש פה Multy functional, תכנית מולטי פונקציונלית.

<עינאק' מוואסי: שהכול יעבוד יחד – גם משרד החינוך וגם מלמטה: ועדות, מורים, מנהלים.

<עינאק' מוואסי: הכול יהיה באותה סירה.

<עינאק' מוואסי: כי אחרת, לא נוכל להתקדם.

<עינאק' מוואסי: חוץ מזה שהחברה הערבית באמת סובלת.

<עינאק' מוואסי: סובלת מהתנהגות לא בריאותית, סובלת מהשמנת יתר, סובלת גם מחברה קולקטיבית שהיא חברה לא בריאה.

<עינאק' מוואסי: נשים שסובלות מסוכרת או בחורות שסובלות מסוכרת בבתי הספר – מורים לא יודעים.

<עינאק' מוואסי: מחנכים לפעמים לא יודעים.

<עינאק' מוואסי: אימהות ואבות גם לא יודעים.

<עינאק' מוואסי: לא רוצים לחשוף את הבנים והבנות שלהם, מה יש להם מבחינת מחלות.

<עינאק' מוואסי: זה דבר מאוד-מאוד - - - בחברה הערבית שצריכים לשים לב.

<עינאק' מוואסי: חוץ מזה, תפתחו את התקשורת.

<עינאק' מוואסי: הקמפיינים על מקדונלד'ס, על שוקולדים.

<עינאק' מוואסי: אני לא רואה קמפיינים בהכללה על עניינים לקידום הבריאות.

<עינאק' מוואסי: פה אפשר לנצל את השיווק החברתי על מנת לקדם בריאות, במיוחד באוכלוסייה שהיא אוכלוסיית מיעוט.

<עינאק' מוואסי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: גברתי, בבקשה.

<סמדר עובדיה: שלום.

<סמדר עובדיה: שמי סמדר.

<סמדר עובדיה: אני מארגון לקט ישראל.

<סמדר עובדיה: אני מנהלת תחום תזונה בארגון לקט ישראל.

<סמדר עובדיה: תזונאית במקצועי.

<סמדר עובדיה: ארגון לקט ישראל זה בעצם ארגון שעוסק בהצלת מזון והעברתו למי שזקוק לו.

<סמדר עובדיה: אנחנו בעיקר תומכים באנשים במגזר השלישי, פריפריות.

<סמדר עובדיה: יש לנו פרויקט שנקרא נבט.

<סמדר עובדיה: אנחנו מחלקים כריכים לילדים בבתי ספר.

<סמדר עובדיה: מדובר על ילדים שמגיעים ללא כריך, ילדים שחיים במשפחות לא מתפקדות ובעצם מגיעים ללא אוכל לבית הספר.

<סמדר עובדיה: ככה, אני רוצה לתת לכם שתי דוגמאות מהשטח על החשיבות בעצם גם של התקנות האלה, החשיבות של חוזרי מנכ"ל.

<סמדר עובדיה: כארגון שבעצם תזונה זה אחד מערכי הליבה שלו, ואני כתזונאית, מאוד חשוב לי לקדם את הנושא של תזונה; כברירת מחדל, הכריכים שאנחנו מחלקים הם מלחמניות מחיטה מלאה.

<סמדר עובדיה: אני יכולה להגיד לכם שהכריכים האלה ניתנים כתרומה לבתי הספר, ויש לנו בתי ספר שמוותרים על התרומה הזאת למרות שיש שם ילדים שצריכים אותה, כי הילדים מסרבים לאכול כריכים מחיטה מלאה.

<סמדר עובדיה: יש לי ויכוחים עם מנהלי בתי ספר על העניין הזה שהם בעצמם לא מבינים את החשיבות של זה.

<סמדר עובדיה: כנ"ל ממרח שוקולד בכריך.

<סמדר עובדיה: אנחנו הפסקנו לשלוח ממרח שוקולד לפני שלוש שנים.

<סמדר עובדיה: עד היום אני מקבלת טלפונים בתחנונים ממנהלי בתי ספר: יש ילדים שלא אוכלים אם אין ממרח שוקולד בכריך.

<עמי בן-יהודה: מה יש בכריכים?

<סמדר עובדיה: יש גבינה צהובה, יש טונה, יש גבינה לבנה, יש חומוס.

<סמדר עובדיה: יש דברים בריאים ומזינים שיש ילדים שבוחרים לא לאכול אותם.

<סמדר עובדיה: כגישתי, אם אתה לא אוכל את זה, כנראה שאתה לא מספיק רעב.

<סמדר עובדיה: אבל הגישה הזאת לא נכונה.

יעקב מרגי: תראי, זה חוזר למה - - -

<סמדר עובדיה: אנחנו צריכים לחשוב על החינוך.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: חינוך לאורח חיים בריא הוא נדרש ויהיה בסיכום.

יעקב מרגי: עכשיו, מערכת החינוך לא יכולה להתמודד עם ילד שלא רוצה לאכול אוכל בריא, כי אין להם את הסמכות.

יעקב מרגי: למורה, למנהל אין שום סמכות.

יעקב מרגי: זה בא מהחינוך מהבית, זה בא עם מודעות.

יעקב מרגי: לכן, אמרתי: אני לא רוצה להחטיא את המטרה, כי זה באמת דיון נפרד, דיון בפני עצמו – כל סוגיית החינוך לאורח חיים בריא בכלל בחברה הישראלית.

<סמדר עובדיה: נכון, אבל ברגע שיש תקנות יותר קל, גם למנהלי בתי הספר, להכניס את זה - - -

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: התקנות באות לומר למי שמכניס אוכל לבית הספר איזה אוכל יהיה בבית הספר.

<סמדר עובדיה: נכון.

<סמדר עובדיה: זה צד אחד.

יעקב מרגי: את אמרת שיש בתי ספר שמוותרים?

יעקב מרגי: אני אספר לך: יש רשויות מקומיות ומנהלי בתי ספר שעל פי חוק הם נכנסים למפעל ההזנה, ומטעמי נוחות הם לא נכנסים.

יעקב מרגי: מטעמי נוחות לא מיישמים את מפעל ההזנה ולא מעניין אותם שיש ילדים שהם נשארים רעבים.

יעקב מרגי: זו גם בעיה בפני עצמה.

יעקב מרגי: אבל היום, בציון יום הסוכרת הבין-לאומי, ההתמקדות שלנו היא איך אנחנו מחנכים לאורח חיים בריא בתוך מוסדות החינוך.

<סמדר עובדיה: נכון.

<סמדר עובדיה: ותקנות וחוזרי מנכ"ל - - -

יעקב מרגי: וסוגיית המזון היא חלק מאורח החיים.

יעקב מרגי: לא הכול.

<סמדר עובדיה: נכון, אבל ללא ספק - - -

יעקב מרגי: מי שלא דיבר, בבקשה, ואני מסכם את הדיון.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי.

<אור בנימין: אור בנימין.

<אור בנימין: אני מנהלת את הפעילות של עמותת יום שני ללא בשר.

<אור בנימין: אנחנו מקדמים את הנושא של שילוב יותר קטניות בתוך התזונה של הילדים כחלק מהמלצות התזונה וחוזרי המנכ"ל והתקנות.

<אור בנימין: ורציתי לשקף פה דברים שאנחנו רואים במפגשים רבים שלנו עם רשויות מקומיות וזה חוסר מודעות הורית.

<אור בנימין: זה מתחבר למה שהגברת סמדר עובדיה אמרה, אבל זה משהו שיהיה חיוני לעסוק בו אם רוצים לעזור לילדים בתוך מערכת החינוך לאכול נכון.

<אור בנימין: אין הסכמה בין הורים מהי תזונה נכונה, ואני יכולה לתת דוגמאות אין ספור של הורה שאומר; הורה בוועדה שמלווה את התזונאית של הרשות שאומר: אבל אורז מלא זה מגעיל.

<אור בנימין: אני לא אתן לילדים דגנים מלאים.

<אור בנימין: זה לא טעים.

<אור בנימין: ולדעתי, צריכים לראות איך מוציאים גם את המלצות התזונה בצורה רשמית מטעם משרד הבריאות כדי שאנחנו כעמותות שמעלים את המודעות נוכל להסתמך עליהן ולהפנות אליהן, ולעבוד גם על ההורים.

<אור בנימין: לא יהיה ניתן, להערכתי, לעשות שינוי בתוך מערכת החינוך אם ההורים הם לא חלק מזה.

<אור בנימין: זה פשוט לא יקרה.

<חוה אלטמן: ההמלצות נמצאות באתר משרד הבריאות - - -

<קריאה: יופי – אתר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אדוני ואני מסכם.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אור בנימין: צריך לתקשר אותן, הגברת חוה אלטמן.

<אור בנימין: זה לא מספיק שהן שם.

<אור בנימין: לא - - -

<קונסטנטין שוויביש: שלום.

<קונסטנטין שוויביש: שמי קונסטנטין שוויביש.

<קונסטנטין שוויביש: אני מנכ"ל ברשת איגום.

<קונסטנטין שוויביש: זו רשת חינוך מוכרת שאינה רשמית.

<קונסטנטין שוויביש: אני רציתי פשוט לספר שאנחנו כבר שנה רביעית כבר מטפלים בנושא של אורח חיים בריא.

<קונסטנטין שוויביש: לכן, התפריט שלנו – יש לנו מטבח מבשל בפיקוח של משרד הבריאות, עם מפקח ועם תברואן.

<קונסטנטין שוויביש: ובנוסף לכך אנחנו בנינו את התפריט על בסיס המלצות של דיאטנית - - -

יעקב מרגי: למרות שהחרגנו אתכם בחוק הפיקוח על הצהרונים, אתם מכניסים.

<קונסטנטין שוויביש: כן.

<קונסטנטין שוויביש: בוודאי.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: אתה רואה, לא שכחתי לך את "ההכנסה" הפוליטית הזו.

<קונסטנטין שוויביש: "פוליטית"?

<קונסטנטין שוויביש: אני לא, לא.

יעקב מרגי: היה פה, היה בליץ, היה בליץ פוליטי.

יעקב מרגי: מה זה?

יעקב מרגי: כמעט משבר קואליציוני היה על זה, אבל קיבלת.

יעקב מרגי: אתה רואה שאני לא מפספס.

<קונסטנטין שוויביש: וגם זו פשוט פעולה עם ההורים כמובן.

<קונסטנטין שוויביש: מעבר לכך, אורח חיים בריא זה חלק אינטגרלי בתכנית שלנו.

<קונסטנטין שוויביש: בלי או עם משרד החינוך אנחנו מכניסים את זה כחובה, ופיתחנו, יחד עם הרשות הלאומית למלחמה בסמים ובאלכוהול, תכנית שנקראת יום של תכלת שבה אנחנו, יחד עם המורים, מפתחים את הנושא של אורח חיים בריא.

<קונסטנטין שוויביש: אז הכול אפשרי.

יעקב מרגי: הכול אפשרי אם רק רוצים.

<קונסטנטין שוויביש: אם ירצו, אין - - -

יעקב מרגי: אם רק מפנים לזה זמן ומוטיבציה, ויש, יש הרבה זמן במערכת החינוך.

יעקב מרגי: אם צריך קצת מוטיבציה – אפשר.

<קונסטנטין שוויביש: וגם אני רוצה לברך שיש לנו עוד גורם ה-15 אשר יפקח עלינו.

<קונסטנטין שוויביש: עד כה היו 14 גורמים אשר מפקחים על החינוך המוכר שאינו רשמי.

<קונסטנטין שוויביש: עכשיו יהיה גורם 15.

יעקב מרגי: לא הבנתי את העקיצה שלך.

יעקב מרגי: בוא תסביר לי מה זה.

<קונסטנטין שוויביש: אני יכול למנות כמה גורמים יש לנו.

יעקב מרגי: אין מה לעשות.

<קונסטנטין שוויביש: לא, זו לא עקיצה.

יעקב מרגי: בלי פיקוח ובקרה - - -

<קונסטנטין שוויביש: אפשר כך לצמצם - - -

יעקב מרגי: הלוואי ועם פיקוח ובקרה נגיע למה שאנחנו - - -

<קונסטנטין שוויביש: אני לא נגד פיקוח, אני נגד ריבוי הגורמים.

<קונסטנטין שוויביש: אפשר - - -

יעקב מרגי: אין ספק שצריך לעשות תיאום, כמה שאפשר, אבל כשהחוק נותן סמכות ואחריות לגוף, למשרד ממשלתי, מטבע הדברים הוא רוצה "לכסות" את עצמו בפיקוח ובבקרה שלו ולא של אחרים.

<קונסטנטין שוויביש: אבל אנחנו מפוקחים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני מסכם.

יעקב מרגי: אין מה לעשות, עשינו סבב דוברים.

יעקב מרגי: אני חושב שהיינו נדיבים.

יעקב מרגי: הוועדה מודה ליושב ראש הכנסת על ציון יום הסוכרת בכנסת.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר החינוך לסיים את הסוגיה המבישה של אי אישור התקנות למזון בריא במוסדות החינוך, כמבישה מבחינתי.

יעקב מרגי: לחילופין, אם לא ניתן יהיה ולא יהיה שינוי, הוועדה מבקשת לקבל לידיה תקנות חדשות ללא אותו פלח של המוסדות הייחודיים והתרבותיים וקוראת למשרדים למצוא את הניסוח הנכון והמתאים כדי שזה יעבור כאן, בוועדה, ללא הסתייגויות.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרדי הממשלה: החינוך, הבריאות, העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים ולמרכז לשלטון מקומי להגיש תכנית לאומית לאישור הממשלה לחינוך לאורח חיים בריא.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל לידיה מסמך מהשלטון המקומי שמפרט באלו רשויות מתקיימת התכנית רשות בריאה, כמו ששמענו - - -

<רות שטסל: רשת ערים בריאות.

יעקב מרגי: רשת ערים בריאות.

<עירית ליבנה: לא.

<עירית ליבנה: עיר בריאה.

יעקב מרגי: עיר בריאה.

יעקב מרגי: תקראו לזה איך שאתן רוצות – הבנתן אותי, נכון?

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך, השלטון המקומי, משרדי הבריאות והאוצר להוביל יוזמה לעידוד פעילות גופנית במכוני הכושר בסבסוד והוזלה של המחיר.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להכניס למדדי הרשות – יש מדדי חינוך, אלה של משרדי החינוך כלפי הרשות, ויש מדדים בית ספריים – להכניס למדדי בתי הספר את סוגיית הטמעת אורח חיים בריא וסביבה בריאה בבתי הספר.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.