ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 532, 2018-01-15 11:00

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 15 בינואר 2018, כ"ח בטבת תשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא: הצפרות ושמירת הטבע וים המלח ככלי חינוכי חוצה גבולות ומקשר בין יהודים וערבים.

יעקב מרגי: בשבוע שעבר סגרנו תערוכה שמדברת על שיתופי פעולה גם בין יהודים לערבים בסוגיה הזו של אסונות כמו באסון הכרמל.

יעקב מרגי: היה כאן דיון מיוחד בנושא הזה והנה מייד, בלי הפסקה, נושק מייד, אפילו מנהלת הוועדה לא נתנה לקירות להתאוורר וכבר יש לנו היום תערוכה.

יעקב מרגי: מאיר, שמחת עניים.

יעקב מרגי: אנחנו בדרום.

יעקב מרגי: התקופה הזו טובה, הכול ירוק.

יעקב מרגי: כלניות עדיין לא יצאו והציפורים מעל הראש שלנו.

יעקב מרגי: שבוע שעבר חוויתי שתי להקות גדולות של זרזירים ב"מבנה".

יעקב מרגי: אנחנו בתקופה של נדידות.

יעקב מרגי: ביקשו שנארח כאן את התערוכה שיש בה מסר של שיתוף פעולה.

יעקב מרגי: הטבע הוא של כולם.

יעקב מרגי: אי אפשר לעשות גבול לטבע.

יעקב מרגי: אנחנו מקדמים בברכה את השר צחי הנגבי.

יעקב מרגי: לטבע אין גבולות ולכן יש משמעות חשובה, כפולה ומכופלת לתערוכה הזו.

יעקב מרגי: נפתח עם הסרטון וכמה מילים, ולאחר מכן ניתן התייחסויות.

צחי הנגבי: באתי להגיד שתי מילים.

צחי הנגבי: מחכים לי בקבינט הדיור.

יעקב מרגי: חשבנו שאנחנו הולכים ליהנות ממך.

צחי הנגבי: אני אשמח לחזור, אבל יש בקבינט הדיור כמה וכמה נושאים שאני חייב להיות בהם, אבל פשוט היה חשוב לי מאוד לבוא, בהזמנת היושב ראש.

צחי הנגבי: תודה, כי זה פרוייקט באמת מרהיב ומדהים ואתם תראו את הסרטון.

צחי הנגבי: אני בטוח שרבים גם מכירים.

צחי הנגבי: מוביל אותו יוסי לשם, דמות מיתולוגית שזכיתי להכיר כשהייתי השר להגנת הסביבה.

צחי הנגבי: הוא לקח אותי במטוס.

צחי הנגבי: זה היה מסוכן מאוד.

צחי הנגבי: הוא טס בין עננים ובין ציפורים וכל רגע חשבתי שזה קץ הקריירה הפוליטית שלי, אבל הוא התעקש, ודב ליטבינוף, ראש המועצה תמר שבאמת עושים דברים מדהימים.

צחי הנגבי: אנחנו במשרד לשיתוף פעולה אזורי עוסקים בצורה מאוד אינטנסיבית בסיפור של הצלת ים המלח, אתם פרויקט תעלת הימים, עשרות בשנים חולמים עליו והוא מתקרב לשמחתנו לנקודות שבהן כבר יהיה בלתי הפיך.

צחי הנגבי: הרעיון הוא מתקן התפלה בעקבה שיזרים למעשה מים שפירים לירדן שנאבקת במחסור עצום במים.

צחי הנגבי: המים האלה יורדים בגרביטציה של ארבע מאות מטרים מגובה פני הים לים המלח, מייצרים בדרך אנרגיה במפעלים הידרואלקטריים ובסוף גם נותנים מים לערבה, לפלשתינים, לישראלים, וחשמל לפלשתינים וישראלים, ובסוף מגיעים גם לים המלח ומעלים קצת את המפלס המתאייד והמתייבש שלו.

צחי הנגבי: זה סיפור אחד של המשרד.

צחי הנגבי: יש לנו עוד פרויקט עם ירדן והנושא של ים המלח הוא באמת גורלי לאנושות ולישראל ולירדן ולפלשתינים.

צחי הנגבי: כולם חיים סביב הים הזה.

צחי הנגבי: היוזמה פה שאתם רואים את התמונות והתערוכה היא באמת שיתוף פעולה אזורי מדהים בין ירדנים לבין ישראלים, שמאה ושישים ירדנים היו מעורבים בו וכמאה ושמונים ישראלים.

צחי הנגבי: באמת חוויה עם אומנים, ואומנים בקונצרט יפה שיוסי יזם, שגם בו נכחתי.

צחי הנגבי: אני בטוח שהוועדה תברך ותיתן את ידה ואת ברכתה לפרויקט כל כך ייחודי ומסמל שלום ואחווה בקרב העמים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני מודה לשר צחי הנגבי.

יעקב מרגי: אני חושב שזו אמירה בפני עצמה לייחס חשיבות לדיון.

יעקב מרגי: הוא ביקש להיות והגיע.

יעקב מרגי: פרופ' לשם, בבקשה אדוני.

<יוסי לשם: רק משפט אחד.

<יוסי לשם: קודם כול תודה לשר ולמשרד לשיתוף פעולה אזורי ולכל האורחים שבאו.

<יוסי לשם: החברה להגנת הטבע מקדמת פה נושא שהוא לא רק צפרות.

<יוסי לשם: צפרות זה הובי נחמד, הוא מחבר בין מאה בתי ספר, ערבים, דרוזים וצ'רקסים ועוד שלוש מאות בתי ספר שלומדים צפרות.

<יוסי לשם: מתברר שזה נושא שמדליק את הילדים ואת הנוער ואנחנו רוצים בעזרת הציפורים לקדם.

<יוסי לשם: כדי לא להאריך במילים, אנחנו נפתח בסרטון ראשון שעשינו על הסמינר שבאמת המשרד לשת"פ אזורי עזר לנו להפיק.

<יוסי לשם: (הקרנת סרטון)

יעקב מרגי: אלוף במילואים דורון אלמוג, זה עוד משהו שאתה עושה, שלא ידענו.

יעקב מרגי: אני לא ידעתי.

יעקב מרגי: בבקשה אדוני.

<דורון אלמוג: בוקר טוב, אני מבקש קודם כול לברך את יוסי לשם, מנכ"ל קרן הדוכיפת.

<דורון אלמוג: אנחנו פה בזכות בגלל איש אחד, זה יוסי לשם שהוא משוגע לדבר.

<דורון אלמוג: יוסי יותר משלושים שנה חוקר את הציפורים ומביא את כולנו לעשייה חוצת גבולות.

<דורון אלמוג: אני מבקש להזכיר פרויקט אחד שיוסי הוביל אותו, שנחשפתי אליו כבר בשנות ה-80', זה הפחתת תאונות ממפגש ציפור-מטוס.

<דורון אלמוג: חיל האוויר איבד כל שנה מטוסים במפגש.

<דורון אלמוג: אמרו, זה פורס מז'ור, זה בלתי נמנע.

<דורון אלמוג: המחקר של נדידת ציפורים הביא אותנו בעצם להבנה שישראל היא צומת ענקית של כחמש מאות אלף ציפורים בשנה, חצי מיליון.

<דורון אלמוג: המפגש הזה בסופו של דבר הביא להעמקת הלמידה, המחקר והפחתה דרמטית של תאונות בין מטוסים לבין ציפורים, ואנחנו חייבים ליוסי הרבה מאוד.

<דורון אלמוג: יוסי זה חיי אדם, זה מטוסים.

<דורון אלמוג: זה נכס אחד שהביא המחקר.

<דורון אלמוג: נכס אחר זה כמובן שיתוף הפעולה האזורי גם בתחום החקלאות, גם בתחום הדברה ביולוגית, גם כמובן בתחום של קירוב לבבות, גם נושא שהוא מאוד קרוב אלי כמובן, החינוך המיוחד.

<דורון אלמוג: אנחנו לא מזמן הענקנו פרס לבית הספר "נירים", בית ספר לחינוך מיוחד.

<דורון אלמוג: יש פה את גם מנהלת בית הספר וגם את כוכבה שאני חושב שהיא יזמה את - - -

יעקב מרגי: בית ספר בנירים או בית ספר נירים?

<דורון אלמוג: בית ספר שנקרא "נירים" במעלה אדומים, בית ספר לחינוך מיוחד שעוסק בחינוך של נוער עם מוגבלות שכלית, עם בעיות התנהגותיות מאתגרות, בעיות למידה קשות.

<דורון אלמוג: כתוצאה מאימוץ הפרויקט הזה של גינון טיפולי וצפרות, אנחנו ראינו שינוי משמעותי, עמוק מאוד בהתנהגות של התלמידים.

<דורון אלמוג: התנהגות יותר נורמטיבית, שיפור דרמטי בלמידה.

<דורון אלמוג: לכולנו, אני אומר, המודל הזה הוא עוד איזושהי אבן דרך.

<דורון אלמוג: בבתי ספר אחרים לומדים את נושא הצפרות, לומדים את נושא הגנת הסביבה.

<דורון אלמוג: כמו שיוסי ציין, כמאה בתי ספר במגזר הערבי, כשלוש מאות במגזר היהודי, שיתוף פעולה, כארבע מאות בתי ספר, כמות גדולה מאוד.

<דורון אלמוג: הדבר האחרון שאני מבקש לומר, זה שהלמידה הזאת עושה את כולנו אנשים יותר צנועים, אנשים יותר טובים.

<דורון אלמוג: חבר הכנסת מרגי, אתה ציינת קודם את הזרזירים.

<דורון אלמוג: כשאני אומר צניעות, אני מבקש דוגמא קטנה.

<דורון אלמוג: אנחנו יודעים שחיל האוויר הישראלי הוא מהטובים בעולם, טייסים מעולים.

<דורון אלמוג: האדם טס קצת למעלה ממאה שנה.

<דורון אלמוג: הציפורים טסות כבר מאות מיליוני שנים, אבל להקה של כשלושים אלף זרזירים במרחקים של סנטימטר אחד מהשני, זה לחצים של בסביבות 15-20 ג'י, מתמרנות, עולות, יורדות, נכנסות לנחיתת לילה ושום בן אנוש לא מסוגל להטיס אווירונים בלחצים כאלה, ב-20 ג'י - - -

יעקב מרגי: ובמבנים.

<דורון אלמוג: ובמבנים, בתאום מוחלט ביניהם כאילו זה ישות אחת.

<דורון אלמוג: זה כושר של ניווט מדויק, זה כושר של תקשורת ואנחנו עומדים נפעמים ונעשים אנשים יותר צנועים.

<דורון אלמוג: אני מבקש להודות שוב ליוסי, להודות למעמד הזה, לכנסת ישראל, כמובן למשרד לשיתוף פעולה אזורי, לשר ולאנשיו על אימוץ הפרויקט הזה.

<דורון אלמוג: אני מבקש שביום הזה הדיונים יתמקדו, איך להרחיב, איך לסייע, איך להעצים אותו, איך להוסיף בתי ספר, תלמידים, איך להעמיק את שיתוף הפעולה האזורי, גם הגנת ים המלח וגם בכלל.

<דורון אלמוג: תודה רבה.

יעקב מרגי: וים המלח בלי דב, אי אפשר.

<דב ליטבינוף: שלום לכולם ותודה רבה.

<דב ליטבינוף: אני דב ליטבינוף, ראש מועצה אזורית תמר, ים המלח, מזה כחמש עשרה שנה.

<דב ליטבינוף: אנחנו עוסקים בנושא הזה של שימור ושמירת ים המלח והעלאת המודעות למצבו של ים המלח בהרבה מאוד אירועים שאנחנו מקיימים ועושים כדי להעלות את המודעות.

<דב ליטבינוף: מה שראיתם כאן, את הסרט הזה, זה אחד מיני רבים של האירועים שאנחנו מקיימים למען העלאת המודעות למצבו של ים המלח, וזה נורא נעים להיפגש, אומנים, ציירים, נגנים, אבל המציאות היא מציאות מאוד קשה.

<דב ליטבינוף: אנחנו ב-16 בנובמבר 2016 חצינו את ים המלח בשחייה, מירדן לישראל, דבר שלא נעשה מעולם, עם שלושים שחיינים שהגיעו מכל העולם.

<דב ליטבינוף: גם חלק מהאירועים שאנחנו עושים ועשינו להעלאת המודעות למצבו של ים המלח - הקמנו מכון מחקר.

<דב ליטבינוף: רק בשבוע שעבר היה במכון המחקר במצדה כנס של מיטב החוקרים בעולם שבאו לכנס שהתמקד בחיים בתנאי קיצון, כולל חוקרים מנאס"א, חוקרים מאוניברסיטאות מכל העולם, מיפן, מארצות הברית, מיוסטון טקסס, וזה גם חלק מהדברים כדי ללמוד על הסביבה ולהכניס ולהטמיע את כל הנושא הזה של ים המלח לתחום החינוכי.

<דב ליטבינוף: מעבר לזה אנחנו גם מקדמים יחד עם המשרד לשיתוף פעולה אזורי מעבר גבול חדש בינינו לבין הירדנים באזור נאות הכיכר ובין צאפי ופיפא.

<דב ליטבינוף: יש לנו שיתופי פעולה מצוינים עם הירדנים, עם הצד השני.

<דב ליטבינוף: גרים שם כשישים אלף תושבים.

<דב ליטבינוף: שיתופי פעולה בתחום הסביבה, אקולוגיה, חקלאות עם המפגעים המשותפים שיש לנו, שזה הבולענים, ואני חושב שבאמת האירוע המכונן הזה שעשינו והכנסה של התחום הזה לתחום החינוכי הוא בהחלט עוד איזשהו נדבך, עוד איזושהי אבן בתוך החומה הזאת של לשמור על ים המלח.

<דב ליטבינוף: כמו שאמרתי, המציאות היא מציאות מאוד קשה.

<דב ליטבינוף: אנחנו רואים שטיפה יחסים מתוחים עם ירדן, דבר ראשון שאומרים, אנחנו עוצרים את פרויקט תעלת הימים.

<דב ליטבינוף: זאת הייתה האמירה.

<דב ליטבינוף: אני לא ממציא אותה.

<דב ליטבינוף: אנחנו יודעים שהפרויקט הזה, אם יצא לדרך, הוא יקרום עור וגידים והטיפה הראשונה מים סוף לים המלח תזרום אולי בעוד שש שנים.

<דב ליטבינוף: בעוד שש שנים, אתם צריכים להבין שים המלח יהיה נמוך בעוד כ-שבעה עד שמונה מטרים.

<דב ליטבינוף: פשוט אין זמן יותר לחכות והדבר הזה פשוט צריך להתבצע ולא לקחת את ים המלח כבן ערובה וכל פעם, מה שנקרא, לדחות ולדחות את הפרויקטים שאמורים להציל את ים המלח, לכן המפגש הזה או כל מה שאנחנו עושים כדי להעלות את המודעות למצבו של ים המלח, הוא חשוב כדי בסופו של דבר לשכנע את מדינת ישראל להוציא את אותם פרויקטים לפועל ובאופן מיידי, כמה שיותר מהר.

<דב ליטבינוף: אם נצליח לעשות את זה אפילו בעוד עשר, עשרים שנה, לעצור את נסיגת המפלס, זאת אומרת להגיע למצב של ייצוב המפלס, אני לא מדבר על להעלות אותו, על ייצוב המפלס בעוד עשרים שנה, אז עשינו את שלנו וזאת המטרה, להגיע למצב כזה שבעוד עשרים שנה מפלס ים המלח יתייצב.

<דב ליטבינוף: אני אומר לכם, זה עוד עשרים-עשרים וחמש מטר למטה, אז זאת המטרה שלנו ואנחנו נמשיך לפעול ולעשות כל מה שאנחנו יכולים כדי להעלות את המודעות ולהוציא את אותם דברים לפועל.

<דב ליטבינוף: תודה רבה לך, יוסי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: איריס האן.

<איריס האן: בוקר טוב לכולם, איריס האן, מנכ"לית החברה להגנת הטבע.

<איריס האן: קודם כול אני רוצה באמת להצטרף לתודות ולברכות ליוסי ולכל צוות הצפרות שמובילים את הנושא הזה.

<איריס האן: אנחנו רואים כאן את התערוכה וראינו את הסרט, אבל זה באמת ביטוי להרבה מאוד שנים של עשייה שהיו ושיבואו בנושא החשוב הזה, ולהודות לוועדה על הדיון החשוב גם בנושא ים המלח וגם בנושא שנגיע אליו עוד מעט, של חינוך וצפרות כגשר למפגש בין אוכלוסיות שונות.

<איריס האן: אנחנו מדברים פה באמת על החשיבות של העלאת המודעות למצב ים המלח.

<איריס האן: התברכנו במשאב טבע נדיר ברמה הבינלאומית, ומצבו הולך ומתדרדר.

<איריס האן: כל צעד וכל מהלך להעלות את המודעות למצבו, הוא מהלך חשוב.

<איריס האן: המצב של ים המלח לא מנותק משני דברים: אחד, מהמצב של משאבי הטבע בכלל, בעולם ובישראל, והוא לא מנותק ממשהו שמטריד אותנו ומעסיק אותנו הרבה שנים והשנה מדברים עליו במיוחד, זה הנושא של מצב משק המים.

<איריס האן: אי אפשר לנתק את העיסוק בים המלח מהעיסוק בכל משק המים.

<איריס האן: אנחנו בחודש ינואר, בשנת בצורת נוספת והעיסוק במשק המים הוא עיסוק שצריך לקבל עדיפות עליונה, ובתוך הדיון הזה צריך לזכור שגם לטבע מגיע מים, אז זה הנושא של חשיבות העיסוק בים המלח.

<איריס האן: צריך לזכור שבצד הקידום של הפתרונות, ויש כמה פתרונות שחשוב באמת לקדם אותם כמה שיותר מהר, כנראה בזמן הנראה לעין ים המלח לא יחזור להיות ולהיראות כמו שחלקנו זוכרים אותו מלפני כמה עשרות שנים.

<איריס האן: הדבר המשמעותי החשוב ביותר שחשוב לי לומר כאן וחשוב לי שנצא איתו, מופיע גם במסמך העמדה שלנו שתלוי כאן בפינה, בכותרת – ים המלח – מאזור אסון לאזור של תקווה.

<איריס האן: בצד באמת המודעות למצב החמור של ים המלח, חשוב לשנות את הגישה ולא רק לדבר על ים המלח כאזור אסון וכמה המצב נורא, אלא לראות מה אנחנו יכולים לעשות כדי לקדם את הפתרונות וכדי לראות איך אנחנו מאוששים את האזור הזה ואת הפעילות שנעשית בו עד שיהיה פתרון זמני כזה או אחר או פתרון ביניים, וזה אומר להשקיע במחקר וזה אומר להשקיע בתיירות וזה אומר לעשות כל דבר כדי לדבר על ים המלח ועל מה שנעשה בו, בנימה חיובית ואופטימית ולא רק כאזור אסון, אלא לשנות את השיח לאזור של תקווה.

<איריס האן: לחברה להגנת הטבע יש בית ספר שדה בעין גדי.

<איריס האן: זה בית ספר שדה הראשון בארץ וכנראה גם בעולם.

<איריס האן: אנחנו נמצאים במהלכים משותפים עם ראש המועצה כדי לשקם אותו, לשפץ אותו ולהחזיר את הפעילות להיקפים שאנחנו מכירים, ובאמת להמשיך לקיים את האזור הזה ולהעשיר את הפעילות בו כמקום שהוא מקום מפגש ושיתוף פעולה בין כל מי שחולקים את אזור ים המלח ואת חוף ים המלח, למען הטבע, למען הסביבה, והדיון הזה הוא באמת צעד חשוב בכיוון הזה.

<איריס האן: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה לך אדוני היושב ראש.

דב חנין: אני מצטרף, יוסי, לברכות החמות לך.

דב חנין: אתה באמת הוכחה שבן אדם שמאמין ומשוגע במובן החיובי לרעיון טוב, מסוגל להדביק איתו הרבה אנשים נוספים ולהוביל מהלכים שיש להם משמעות גדולה.

דב חנין: ברכות לחברה להגנת הטבע על כל הפעילות והעשייה, וכמובן גם על הפרויקט הזה, וברכות לך אדוני היושב ראש ולוועדת החינוך.

דב חנין: אתם יוצרים מסורת שוועדת החינוך היא נקודת אור בכנסת, של דברים חיוביים, מרשימים, שבאמת מעבירים גם מסר חינוכי חשוב לחברה שלנו.

דב חנין: יש כאן מפגש של שלושה נושאים שהם מאוד יקרים לליבי, צפרות ואהבת ציפורים, ים המלח והטבע המקסים אבל גם המאוים שלו, ושותפות ושיתוף פעולה בין יהודים וערבים, שאנחנו רואים בעניין הזה באמת דוגמא של גשר ושל חיבור אמיתי דרך אהבת הציפורים, אהבת הטבע, אהבת הארץ ועשייה משותפת.

דב חנין: כל הכבוד לכל העושות והעושים במלאכה הזאת.

דב חנין: אני רוצה לומר שתי התייחסויות קצרות לגופו של עניין.

דב חנין: קודם כול בעניין ים המלח, אדוני היושב ראש, אנחנו באמת נמצאים במרוץ נגד הזמן.

דב חנין: גם מה שקורה לים המלח צריך מאוד להדאיג אותנו ולהטריד אותנו וגם מה שקורה סביב ים המלח צריך מאוד להטריד אותנו.

דב חנין: אזורים כמו עין גדי, מכובדי יושב ראש הוועדה, אזור שהופך להיות לאזור מאוים עם הבולענים שבאמת מאיימים על אחד המקומות הכי יפים, הכי מיוחדים שיש לנו בארץ.

דב חנין: עין גדי זה מקום שהוא קסם, אבל זה קסם מאוים על ידי הבולענים וזה לא רק שם, גם במקומות נוספים, גם בצד השני של ים המלח, בעיה מאוד רצינית.

דב חנין: הזרימה בנחלים - אנחנו ראינו את נחל זרקא, אבל כל הנחלים שזורמים לים המלח נמצאים תחת איום והזרימה הזו בשנים הקרובות תהיה פחותה.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על נחלים, צריך להזכיר קודם כול את הירדן שהוא הופך להיות לקילוח דק במקום נהר משמעותי, עם כל ההשלכות לא רק הסביבתיות, אלא גם החברתיות, התרבותיות, הדתיות וכדומה.

דב חנין: יש פה המון מה לעשות והעשייה הזו מחייבת בהחלט שותפות ושיתוף פעולה אזורי.

דב חנין: אני בעד שיתוף פעולה אזורי בעניין הזה.

דב חנין: תוכניות למשל של שיקום נהר הירדן והזרמת מים מחייבות שיתוף פעולה גם עם הפלשתינים וגם עם הירדנים כדי לראות איך זה קורה, איך גם מאפשרים לנצל ולהשתמש בחלק מהמים לטובת החייאת בקעת הירדן, אבל גם איך מאפשרים למים להגיע לירדן.

דב חנין: אני רוצה לומר שגם מדינת ישראל עצמה, יש לה המון מה לעשות.

דב חנין: בפני ועדת שרים לענייני חקיקה ובפני הממשלה עומדות כמה הצעות חוק שלי בנושא הגנת ים המלח.

דב חנין: למרבית הצער עד עכשיו הממשלה מתנגדת להצעות האלה ולא עושה את מה שתלוי בנו כמדינה כדי להגן על ים המלח ולשמור עליו לדורות הבאים.

דב חנין: בוועדה הזו אני רוצה להגיד בכל זאת משפט אחרון על המעשה החינוכי.

דב חנין: אני חושב שאנחנו צריכים לעודד בכל הדרכים ובכל האמצעים שני מהלכים: גם את המהלך הזה של החינוך הסביבתי וקידום החינוך הסביבתי, ואני באמת מעריך את כל העושים במלאכה, אבל יש עוד הרבה מה לעשות כדי שבאמת חינוך סביבתי יהיה חלק בלתי נפרד ממה שקורה בכל בית ספר, גם בית ספר יסודי, גם בית ספר תיכון, וכמובן להשתמש בכלי הזה של החינוך הסביבתי ככלי להפגשה בין יהודים וערבים, ככלי של שותפות, ככלי של אהבה משותפת לארץ המשותפת שלנו.

דב חנין: אני חושב שזה דבר נפלא ואני אשמח מאוד שנעשה את הכול כדי להמשיך ולקדם את זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.

מאיר כהן: שלום לכולם.

מאיר כהן: אדוני היושב ראש, תודה רבה לכל המכובדים שהגיעו לכאן.

מאיר כהן: אני גר בדימונה כבר חמישים שנה ואני חי את הדילמה של כל מי שאביו מתפרנס מים המלח.

מאיר כהן: הרבה שנים כששמעתי "ים המלח", אז שמעתי דחפורים, שמעתי משאבות ששואבות וראיתי בעיני רוחי כל מיני אסדות שקוצרות את הים, ולאט לאט מלווה את הים הזה מ-1962, ולימים הייתי חייל בהיאחזות נחל קליה, שהמים הגיעו עד להיאחזות.

מאיר כהן: ביקרתי לא מזמן ויש כארבע מאות מטרים עד לים.

מאיר כהן: זה מאוד אופטימי לבוא ולראות שפרויקטים כאלה מתנהלים.

מאיר כהן: אני רק דבר אחד מבקש, דווקא בגלל שהייתי מנהל בית ספר, והתחיל להגיד את זה דב.

מאיר כהן: חינוך סביבתי הוא לא מנת חלקם של יקירי המדינה.

מאיר כהן: אחד הדברים שהכי כואבים לי, זה שיש בתי ספר לחינוך סביבתי.

יעקב מרגי: והשכר בצידו.

מאיר כהן: חינוך סביבתי זה בדיוק כמו כל מקצוע שנלמד ובוודאי כמו כל מקצוע ערכי שנלמד בבתי הספר, לכן אני מבקש ממך, אדוני, שתצא מכאן קריאה שלפחות בתי הספר בדימונה ובפזורה - - -

יעקב מרגי: אם זה כרוך בתל"ן של 8,000 ₪, אני לא אקרא.

מאיר כהן: זה לא תלוי בכלום.

יעקב מרגי: זה קורה.

מאיר כהן: זו לא שאלה של כסף.

מאיר כהן: דב, הרבה שנים לא שיתפנו פעולה, רק בנושאים של ארנונה.

<דב ליטבינוף: גם זה נפתר.

מאיר כהן: זה נפתר, ברוך השם.

מאיר כהן: הכול בסדר.

יעקב מרגי: וכולם חיים והשמיים לא נפלו.

מאיר כהן: היות ויש באמת שיתופי פעולה מסוימים, אני חושב שהדבר שצריך לעשות זה לפנות לראש עיריית דימונה ולראש עיריית ערד, לקחת את החבר'ה האלה, לראות את הפרויקט ומייד להטמיע את זה בתוך מערכות החינוך שם.

מאיר כהן: אני חושב שזה שיתוף פעולה נפלא.

מאיר כהן: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה, מאיר.

יעקב מרגי: אני חושב שזו זווית חשובה.

יעקב מרגי: אני חושב שתפקיד חשוב למועצה אזורית שיודעת לעשות מיזמים חשובים.

יעקב מרגי: דב מוביל ויודע.

יעקב מרגי: יוסי, אתה שוב רוצה לומר משהו?

יעקב מרגי: בקצרה.

יעקב מרגי: כל דובר מרגע זה, ידבר דקתיים, לא יותר.

יעקב מרגי: בבקשה.

<יוסי לשם: אני רוצה רק בקצרה.

<יוסי לשם: ישראל, באמת כמו שנאמר, היא צומת.

<יוסי לשם: הרבה פעמים כששואלים מה מיוחד בישראל, מדברים על היסטוריה וארכיאולוגיה, אבל הנושא של טבע וציפורים הוא סיפור יוצא דופן במיוחד, ולא רק זה, אלא מה שאמר דב, אנחנו חושבים שזה כלי חינוכי אדיר בשביל לחבר בין ערבים ויהודים, והסיסמא היא – הציפורים אינן יודעות גבולות.

<יוסי לשם: מה שאני רוצה פה להראות, כולם מדברים על הכותל המערבי.

<יוסי לשם: יש שם שמונים ושמונה זוגות של סיסים ולראשונה בהיסטוריה, אלפיים שנה, הרב של הכותל כל שנה עושה ברכה לסיסים בכותל.

<יוסי לשם: עוברת פה נדידה של כחמש מאות מיליון ציפורים.

<יוסי לשם: כמובן שזאת גם בעיה, עם חקלאים, וכמו שנאמר, עם חיל האוויר, אבל אם בהחולה יש ארבעים ושישה אלף עגורים וכבר חצי מיליון מבקרים באים לראות את העגורים, יש בזה גם אפקט כלכלי גדול.

<יוסי לשם: הסיפור הכי גדול, ויש הרבה מאוד מינים, כמו לילית המדבר שנמצאת במדבר יהודה, מאה זוגות.

<יוסי לשם: בשביל צפר באירופה, ויש מאה מיליון צפרים בעולם, בשביל לראות דבר כזה הוא שם את כל הכסף, לכן אנחנו חושבים שהסיפור העיקרי, ובזה אני מייד מסיים, הוא החינוך.

<יוסי לשם: אם אפשר להשתמש בכלי המיוחד הזה, ישראל, ולטפח גאווה של תלמידים, ערבים, יהודים, דרוזים, צ'רקסים שהם מכירים את הציפורים, הם יוצאים לשדה ביחד, זה יעשה את כל העבודה.

<יוסי לשם: יש פה את המפקחת ללימודי ביולוגיה והמפקחת ללימודי מדע וטכנולוגיה.

<יוסי לשם: אנחנו עם ארבע מאות בתי ספר היום שלומדים ועוקבים עם כל הטכנולוגיות האלה אחרי הציפורים.

<יוסי לשם: הדבר האחרון, יש לנו פעילות חינוכית מאוד גדולה.

<יוסי לשם: היינו עם סמינר גדול בירדן וגם עם התנשמות שאוכלות עכברים ואז לא משתמשים בחומרי הדברה.

<יוסי לשם: הגנרל הירדני לפני שש שנים היה פה ונתן הרצאה בכנסת על הסיפור הזה של שיתוף פעולה בעזרת שמירת טבע.

יעקב מרגי: אני הייתי מנצל את התנשמות לעוד משהו, ללמד אותנו להסתגל לנחירות.

<יוסי לשם: הקול שלהם זה כמו של חולה אסטמה.

<יוסי לשם: הסיפור הזה חשוב, ובזה אני מסיים, אנחנו מאוד גאים.

<יוסי לשם: באו הרבה תלמידים ומורים.

<יוסי לשם: בגלל הזמן הקצר אנחנו נעשה את זה קצר, יספרו מה הם עושים.

<יוסי לשם: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת יעל כהן פארן.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: קודם כול, אני גם מצטרפת לברכות אליך כמובן, אדוני היושב ראש, לחברה להגנת הטבע, ליוסי לשם, מועצה אזורית תמר.

יעל כהן-פארן: גם ברכות, אני מקווה שאני לא פותחת פה פה, אבל הבנתי שתקציב מיוחד לשיקום של אזור ים המלח ומה שצריך, ליישובים, לכביש וכו' אושר בתקציב של יום חמישי, כ-400 מיליון שקל.

יעל כהן-פארן: אני ממש מברכת על כך.

יעל כהן-פארן: זה רק איזשהו תקציב חירום.

יעל כהן-פארן: זה לא פותר את בעיות ים המלח, אבל זה פותר את הקשיים האדירים והמיידים של היישובים ושל האנשים שחיים ליד ים המלח ורוצים לנסוע לבקר בים המלח, נתקלים בהם וצריכים להתמודד עם היעלמות שטחים וכו' בגלל הבולענים.

יעל כהן-פארן: באמת התערוכה הזאת מדהימה וכל הכבוד על היוזמה ועל הפרויקט.

יעל כהן-פארן: אני רוצה גם לחזור לים המלח.

יעל כהן-פארן: היא עוזרת לנו להרים אותו שוב כל פעם מחדש, בכנסת, בתקשורת, בציבור.

יעל כהן-פארן: לי יש תחושה, בחודשים האחרונים עלה כל כך הרבה פעמים, שבוע שלם בחדשות 10 ולפני כן איזה חצי שנה, שבוע שלם בחדשות ערוץ 1 עוד לפני שהוא נסגר.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שהציבור רוצה את ים המלח, הציבור רוצה להציל את ים המלח.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שזה כבר הפך להיות גם משהו בקנה מידה עולמי.

יעל כהן-פארן: מסתכלים על אותו סרטון שרץ במיליוני צפיות באינטרנט ויוטיוב.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר זו אחריות שלנו, אבל אני לא רואה פה עשייה, וזה תפקידנו, ופה אני אסיים כי יש המון מה לדבר על זה.

יעל כהן-פארן: תפקידנו באמת להתחיל את העבודה שתביא בסוף, זה לא יהיה מיידי, אבל בעוד עשר שנים להתחלה של הצלת ים המלח.

יעל כהן-פארן: חייבים להציל אותו.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לכם, במפגשים בילטראליים שאנחנו יוצאים, חברי כנסת למשלחות, אנחנו נפגשים, חברי כנסת שנושאי הסביבה חשובים להם, ונושא ים המלח עולה בפתיח.

יעקב מרגי: אני שמח שאת אופטימית, כי באמת את מעלה את זה ודוחפת את הנושאים האלה.

יעקב מרגי: נמצאת איתנו ד"ר אביבה בריינר.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אביבה בריינר: ד"ר אביבה בריינר, מפקחת מרכזת תוכניות לימודים במדע וטכנולוגיה לתלמידי א' עד כיתה ט'.

<אביבה בריינר: אני שמחה מאוד להיות כאן.

<אביבה בריינר: אני מודה לכולכם.

<אביבה בריינר: לא אחזור על כל אחד ואחד, אבל כן ליוסי לשם.

<אביבה בריינר: יוסי מחזיר אותנו לחיבור אל הטבע והוא מחזיר אותנו לאותו מקום שאנחנו יכולים לעצור רגע.

<אביבה בריינר: אנחנו נמצאים בעידן של דור ה-Z, המהירות וחלקיקי שניות והטכנולוגיה המהירה.

<אביבה בריינר: אנחנו הרבה פעמים שוכחים לעצור רגע ולהתבונן.

<אביבה בריינר: אנחנו מהירים מאוד בתשובות לשאלות שנראה לנו שאנחנו יכולים לענות עליהן לפני שעוד שאלנו אותן, ללא חקר וללא מחקר, ולכן כשבעצם יוסי מחזיר אותנו לאותו מקום של לעצור רגע, להתבונן בטבע, להתבונן בציפורים, ביכולות שלהם המדהימות, שחלק מהם שמעתם פה, זה מביא את הילדים לראות אחרת בעצם את הטבע ולראות בכלל שאלות מהותיות בצורה שונה, וזה בעצם הכלי שאנחנו היינו רוצים מאוד ללמד אותם, לכן ארבע מאות בתי ספר היום, יהודים, ערבים, דתיים, צ'רקסים, דרוזים, כולם נמצאים באותו עניין, יסודיים וחטיבות ביניים, של לשאול את השאלות המהותיות לגבי הטבע, לנסות להבין אותם.

<אביבה בריינר: עבודות החקר הן מפליאות.

<אביבה בריינר: אני מציעה לכל מי שנתקל בהן, באמת ללמוד ממה שהילדים יספרו על מה שהם גילו תוך כדי שאלת השאלות.

<אביבה בריינר: יש תחום חדש שנולד וגם הוא תלוי בהתבוננות ובהבנה של הטבע.

<אביבה בריינר: הוא נקרא היום ביומימיקרי, חיקוי של הטבע, להתבונן בטבע, להבין את הפתרונות שהטבע יכול לתת ולנסות ולראות איזה פתרונות בעצם הוא נותן לנו, לאדם הטכנולוגי.

יעקב מרגי: דיברנו על אווירונאוטיקה.

<אביבה בריינר: דיברנו על אווירונאוטיקה אבל לא רק.

<אביבה בריינר: יש עוד תחומים רבים ואפשר ללמוד הרבה מאוד מתוך הטבע ולקחת את זה לטכנולוגיות החדישות שלנו, אז חשוב להעביר לדור הבא את היכולת להתבונן ולחקור ולשאול שאלות.

<אביבה בריינר: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

זוהיר בהלול: אדוני היושב ראש, אני מודה ומתוודה, הדיון כאן נראה לי כמו דיון של נווה מדבר או נווה במדבר.

זוהיר בהלול: מעט מאוד דיונים ערכיים מתנהלים בבניין הזה.

יעקב מרגי: לא בוועדה הזו.

זוהיר בהלול: אני חב לך, אדוני היושב ראש, הרבה הערכה.

זוהיר בהלול: ההערכה היא כמובן בהתנהלותך המאוד מיוחדת וייחודית, לפני כן, אבל כאשר אני עכשיו מתוודה על הדיון הזה, אז ההערכה היא כפולה ומכופלת.

יעקב מרגי: תודה.

זוהיר בהלול: ים המלח הוא משאב.

זוהיר בהלול: תמיד בסוף מילה אין דגש בעברית.

זוהיר בהלול: אומרים משאבים, אבל ביחיד זה משאב.

יעקב מרגי: בשבוע שעבר אירחנו כאן את האקדמיה ללשון העברית.

יעקב מרגי: במסגרת המפגשים שאנחנו עושים במסגרת החינוך הבלתי פורמלי של הוועדה, אנחנו קיימנו מספר מפגשים בשפות שונות.

יעקב מרגי: אנחנו בשבוע הבא עם הלדינו, סדרה, ועלה הצורך באמת לסדרת מפגשים בעברית תקינה, והתחייבנו גם לערבית.

זוהיר בהלול: אם ים המלח הוא משאב מורשתי עולמי, אז זו מצווה שמדינת ישראל תציל את ים המלח.

זוהיר בהלול: לתחושתי, אין בידיי מספיק כלים לומר את הדברים בוודאות, אבל נדמה לי שזה לא נמצא ברומו של סולם החשיבות והעדיפויות של ממשלת ישראל ונדמה לי שאנחנו עלולים למצוא את עצמנו בוכים עם דמעות מאוד משמעותיות שזולגות מפנינו בעתיד, חלילה, אם יהיה נזק בלתי הפיך לים המלח.

זוהיר בהלול: אני מאוד שמח שאתם מדברים על ערבים-יהודים ושיתוף פעולה עם ציפור וטבע.

זוהיר בהלול: זה מעורר בי הרבה השראה, אבל זה גם מעורר בי הרבה חמלה והרבה עצב, מכיוון שהיכן שאדם נכשל, הטבע מצליח, אז למה לא לחקות את הטבע ולהעתיק אותו לאדם, שאנחנו נוכל לקיים באמת דיאלוגים מאוד רציניים?

זוהיר בהלול: בצר לי שמעתי את מילתך, אדוני, יושב ראש המועצה האזורית כאשר דיברת על ים המלח כבן ערובה כאשר היחסים בין ירדן ובין ישראל נמתחים, והיה לנו מתח והשגרירה הוחזרה ארצה בעקבות אותו אירוע קשה, אז אם ים המלח והטבע נפגעים, ממש צר לי על כך.

זוהיר בהלול: זה רק מחזק את מה שאני תמיד מאמין בו ואני חושב שרוב אלה שסובבים את השולחן הזה מאמינים בו.

זוהיר בהלול: צריך לבצר את היחסים בין ישראל לבין מדינות ערב, לנסות ולשקם את היחסים האלה, וגם עם הפלשתינים, בעיקר עם הפלשתינים.

זוהיר בהלול: העולם הופך להיות קטנטן ונדמה לי שאפשר אפילו להרחיב את זה אפילו לסעודיה, כי הציפורים שנודדות מאירופה לאפריקה, זה קרה לפני חודשיים-שלושה, משהו כזה, הן נודדות והן שליחות השלום, כך לפחות היה בעבר.

זוהיר בהלול: ברומנטיקה של העבר השחילו פתקים והציפור לקחה את הפתק והעבירה אותו מעם לעם.

זוהיר בהלול: איך להיזכר בערגה בימים ההם כאשר הימים האלה הם ימים שבהם אנחנו מדממים בביצה מאוד מדממת, אז אתם יכולים באמת לעשות את מה שאחרים הצליחו.

זוהיר בהלול: באמת כל הכבוד לכם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ד"ר אירית שדה, בבקשה.

<אירית שדה: אני אירית שדה, אני מפמ"ר ביולוגיה, אחראית על תחום ביולוגיה בחטיבה העליונה במשרד החינוך.

<אירית שדה: תודה לוועדה ותודה ליוסי על הזכות ועל כל העשייה.

<אירית שדה: אני מייצגת במשרד החינוך את הרצון לרצף, לעלות גם לחטיבה העליונה.

<אירית שדה: הזכירו קודם שגם בתיכון אנחנו רוצים לעסוק בתחומי דעת שונים, אם זה ביולוגיה, מדעי סביבה, חקלאות וכדומה, בחקר, לשלב את עבודות החקר.

<אירית שדה: יש לתוכנית הזו רווח נוסף.

<אירית שדה: למשל, לפני כמה שנים היה לנו ניצן של שיתוף פעולה עם יוסי.

<אירית שדה: בתיכון לימדנו את התוכנית.

<אירית שדה: יוסי הביא מדענים שנפגשו עם תלמידים, ואתה מביא מדענים שמדברים עם התלמידים בגובה העיניים.

<אירית שדה: בעקבות מפגש כזה תלמידה בי"א שלא גדלה עם התוכניות מהיסודי, הלכה להיות צפרית בחיל האוויר, ושני תלמידים ממוצא אתיופי שפגשו מדענית אתיופית, למחרת הודיעו למורה לאנגלית שהם יסיימו 5 יחידות אנגלית, ומ-3 יחידות תוך שנה הם סיימו עם 5 יחידות אנגלית, זאת אומרת יש לזה ערך גם מעבר לציפורים עצמם ולכן אנחנו בהחלט ננסה להמשיך את הרצף ולשלב אותו בתחומי הדעת השונים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה אדוני היושב ראש.

מסעוד גנאים: אני מברך תחילה את כל הפרויקט הזה, במיוחד את העניין של הציפורים והטבע ככלי חינוכי.

מסעוד גנאים: אני מברך את כל בתי הספר, במיוחד את בתי הספר הערביים עם התלמידים, עם המחנכים, אהלן וסהלן.

יעקב מרגי: הם ידברו בהמשך.

מסעוד גנאים: כמורה לשעבר אני יודע, אם אתה רוצה להצליח, תהיה לא נורמלי, לא רגיל.

מסעוד גנאים: אל תהיה כזה קלאסי.

מסעוד גנאים: תהיה משוגע במובן מסוים, משום שבלי זה אתה לא תשווק לא את המקצוע שלך, אתה לא תשפיע על התלמידים שלך.

מסעוד גנאים: תמיד אני הייתי אומר כמורה גם, לא רק כחבר כנסת, שתמיד כל מורה, אם הוא רוצה להצליח, הוא חייב לדעת שהעולם יותר רחב בהרבה מחדר הכיתה שהוא נמצא בה, לכן לרתום את התלמידים האלה לדברים מהטבע, הדברים שהם אוהבים, וזה מהווה כלי חינוכי.

מסעוד גנאים: זו מטרה עליונה שכולנו רוצים אותה.

מסעוד גנאים: התלמידים לא אוהבים את בית הספר בדרך כלל, את המקצועות הקלאסיים, פיזיקה, חשבון, לא יודע מה, אבל כאשר המורה מוסטפא, כאשר עניין את התלמידים שלו הציפורים, איך הם יכולים לצלם אותם, לעקוב אחריהם, את השמות שלהם, כל הדברים האלה, הוא אמר לי, ב-6:30 בבוקר הם היו באים לבית הספר בגלל הציפורים, אז חבר'ה, יש אמירה שהיא מאוד חכמה ואני חושב שהיא מאוד נכונה.

מסעוד גנאים: יש הרבה דברים על מה זה חינוך.

מסעוד גנאים: אחד אמר, מה זה חינוך?

מסעוד גנאים: חינוך זה כל מה שנשאר בנו אחרי ששכחנו כל מה שלמדנו.

מסעוד גנאים: הכוונה שאינפורמציה, היסטוריה, אתה יכול לשכוח, אבל חוויה אתה לא שוכח.

יעקב מרגי: בית ספר הפך רק ללימודים, זאת אומרת שבסוף לא נשאר לנו כלום, לא חינוך ולא לימודים.

מסעוד גנאים: לא, אנחנו רוצים חינוך.

יעקב מרגי: אמרת דבר שהוא חשוב מאוד.

יעקב מרגי: בית הספר, צריך שיהיה בו גם חינוך.

מסעוד גנאים: משפט אחרון בקשר לים המלח.

מסעוד גנאים: אתה יודע, הערבים ההיסטוריוניים והגיאוגרפיים, איך כינו את ים המלח בימי הביניים?

מסעוד גנאים: "ימת לוט", אז אני רוצה לקשר.

מסעוד גנאים: נכון, השם "ים המוות", ים המלח, הכול אומר שאין חיים, אבל כאשר אומרים "ימת לוט", אם מקשרים בין מעשה הרשעים של לוט, סדום ועמורה לבין העונש שהיה, נכון, יש כאלה בינינו, אולי לא מאמינים, לא דתיים, אבל העיקרון הוא אחד, שיש קשר בין התנהגותנו כבני אדם לבין הטבע, לחיוב או לשלילה.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עכשיו יש לנו את יוסף עסאקלה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<יוסף עסאקלה: אני אציג את עצמי.

<יוסף עסאקלה: יוסף עסאקלה, מנהל החברה הערבית בחברה להגנת הטבע.

<יוסף עסאקלה: אני חושב שהדיון הזה מאוד חשוב, במיוחד שהוא דיון ערכי.

<יוסף עסאקלה: אנצל את ההזדמנות גם להודות לפרופ' יוסי לשם גם על ההזדמנות שהוא נתן לנו.

<יוסף עסאקלה: החברה הערבית לפחות בשנים האחרונות לא נשארה אדישה לכל מה שנקרא נושאים סביבתיים וגם תחומים שקשורים במגוון הביולוגי והשטחים הפתוחים.

<יוסף עסאקלה: כשאני מדבר על מגוון ביולוגי, אני מדבר, לרבות הצפרות והציפורים, שזה הנושא שאנחנו דנים בו כרגע.

<יוסף עסאקלה: יש גם הרבה נושאים שאנחנו מחויבים גם להכניס ולהפנים וגם להטמיע.

<יוסף עסאקלה: עוד נושא שהוא נושא נחלת הכלל, אם כבר אנחנו מדברים על ים המלח, אז עד כמה שניתן להגדיר אותו כנחלת הכלל.

<יוסף עסאקלה: היום בחברה להגנת הטבע, בעצם שזה תחום שקיים כבר שלושים שנה בחברה להגנת הטבע אבל בשנים האחרונות אנחנו די הרחבנו אותו, במיוחד עם שותפות מאוד רצינית ומאוד עמוקה בשנים האחרונות עם משרד החינוך שחלק מהנציגים שלהם נמצאים כאן.

<יוסף עסאקלה: אנחנו מפתחים היום פעילות גם במחוז הדרומי, גם במחוז המרכז וגם במחוז הצפון ביותר ממאתיים בתי ספר שאנחנו עובדים איתם באופן רציף ועל בסיס כמעט יומי.

<יוסף עסאקלה: בשנה האחרונה בהתערבות של משרד החינוך ובתמיכה מאוד רצינית אנחנו העלינו גם את נושא חוגי הסיירות בחברה הערבית.

<יוסף עסאקלה: השקנו השנה יותר מארבעים חוגים בבת אחת, שזה נתון מצוין, כאשר בתוך החוגים עצמם אנחנו מכניסים נושאים של מגוון ביולוגי וגם ציפורים.

<יוסף עסאקלה: אנחנו גם מתעסקים בהדרכת סיורים, ובתוך הסיורים האלה אנחנו מנסים עד כמה שניתן להטמיע ערכי טבע, לרבות צפרות.

<יוסף עסאקלה: כמובן למשימה הזאת יש יותר משמונים עובדים בחברה להגנת הטבע, שהם מהחברה הערבית.

<יוסף עסאקלה: הם פרוסים ברמה ארצית.

<יוסף עסאקלה: מאוד חשוב לי, אם כבר אנחנו מדברים על ציפורים, ואני אעשה את זה בקצרה, נתון מאוד מעניין, אני חושב שזה צריך לעניין את כולנו.

<יוסף עסאקלה: ב-2016-2017, אני מדבר על שנת הלימודים, אנחנו עסקנו בספירה בארבעים ואחד מוסדות.

<יוסף עסאקלה: השנה רשומים כרגע לספירה ולהשתתפות ישירה בערך מאתיים וחמישים, ומתוכם מאה שלושים וחמישה גנים, שזה נתון מאוד מעניין.

<יוסף עסאקלה: אם אנחנו באמת חפצים שהחברה הערבית באמת תטמיע את המושגים האלה, כי אחר כך יהיה לזה השלכות מאוד מעניינות גם ברמת התכנון והבנייה והשטחים הפתוחים וכדומה, שהם באמת במצוקה לא פשוטה היום ביישובים הערביים, אנחנו חייבים להשקיע בחינוך בחברה הערבית בתחומים האלה.

<יוסף עסאקלה: היטבתם לתאר את הדבר הזה ממש בפתיח, אז אני חושב שזו באמת הזדמנות לנצל את המומנטום ולפתח את זה.

יעקב מרגי: במי זה תלוי יותר, במשרד החינוך, מנהלי מחלקות החינוך ברשויות המקומיות או אולי אתם בשיווק כחברה להגנת הטבע.

יעקב מרגי: במי זה תלוי יותר?

<יוסף עסאקלה: לכן בדיוק אמרתי, בנו, כי אני התכוונתי, משרד החינוך עושה מאמצים גדולים ואני חושב שהיד עוד נטויה, הוא יכול להרחיב עוד יותר.

<יוסף עסאקלה: מקבלי ההחלטות.

<יוסף עסאקלה: אנחנו גם כעובדים וגם כארגון ציבורי, אנחנו יכולים באמת לעזור בשיווק ולהיכנס יותר ויותר, כי מה שאנחנו עושים זה טיפה בים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת שמולי.

איציק שמולי: תודה רבה אדוני היושב ראש.

איציק שמולי: אני מזה חמישה חודשים תושב עין גדי.

איציק שמולי: אחת הסיבות שכמובן אני עברתי לאזור הזה, מעבר לעובדה שמדובר בחבל ארץ באמת בראשיתי ומדהים ויש בו תושבים, אנשים מדהימים וחלוציים ובאמת הכי טוב שיש למדינת ישראל להציע, זה לנסות ולעזור ולעשות משהו בנוגע למשבר העצום שמתחולל במקום הזה.

איציק שמולי: צריך לזכור שים המלח זה אחד מפלאי הבריאה.

איציק שמולי: אנחנו במו ידנו בעוול מתמשך הפכנו אותו באמת להיות סוג של חצר אחורית במדינת ישראל.

איציק שמולי: זה קרה כתוצאה מפעולות שהיו ידי אדם, מעשה ידי אדם, ומי שיכול, בטח לא להחזיר את המצב לקדמותו אבל אולי לפצות במשהו על הנזק שנגרם, זה גם כן האדם, הממשלה, המדינה, ולכן אדוני היושב ראש, אני חושב שמה שאנחנו רואים לנגד העיניים בימים האחרונים, והתערוכה המופלאה הזאת והדיון היקר הזה הוא חלק מזה, זה חזרה בעצם להתייחס לאזור הזה כולו כפי שקודם איריס אמרה, כאזור של תקווה.

איציק שמולי: לא להסתכל עליו רק דרך הפריזמה של האסון והייאוש, אלא תקווה להרבה מאוד דברים שאיבדנו, יחסים טובים בין אוכלוסיות שונות, בין יהודים וערבים, תקווה במובן של בעצם לפצות ולתת ולשמור על הטבע, ותקווה גם במובן של שיקום האזור הזה כולו.

איציק שמולי: אמרה קודם יעל ואני מניח שגם ראש המועצה דיבר על זה לפני שנכנסתי, התקבלה החלטה משמעותית מאוד, היסטורית, שנעשתה כאן בכוחות משותפים, קודם כל של ראשי המועצות והתושבים, וגם לנו, לחברי הכנסת היה חלק בדבר הזה, החלטה שבעצם מעניקה לאזור כ-460 מיליון שקלים לטובת דברים רבים, אבל בתוכם גם לטובת שיקום נופי ודברים שמזמן היינו צריכים לעשות.

איציק שמולי: אני מאוד מקווה שלא רק שנצליח להביא לאישור ההחלטה במסגרת התקציב בכנסת, אלא גם שנוודא את יישומה עד תום.

איציק שמולי: זה בהחלט, אדוני היושב ראש, רגע של תקווה גם לראות תערוכה כזאת שמדברת על שיתוף פעולה בין יהודים וערבים, תערוכה שמחזירה לטבע את הכבוד שראוי שניתן לו.

יעקב מרגי: אתה יודע, יש סמליות בכל דבר.

יעקב מרגי: הבוקר חוקקנו את חוק הצבת מכשירי החייאה בבתי הספר, חוק שלי ושל קבוצת חברי כנסת, לקריאה ראשונה.

יעקב מרגי: החייאה, אנחנו ממשיכים.

איציק שמולי: אז בנימה אופטימית זאת אני מאוד מקווה שנצליח להחיות את האזור כולו, ואני רוצה גם כמובן להודות גם לתושבים המדהימים, גם לראשי המועצות, גם לדב ולכל מי שלקח חלק פעיל ונמרץ מאוד במהלך של השנתיים האחרונות, וזו באמת בשורה גדולה.

איציק שמולי: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מוניר מחמיד.

<מוניר מחמיד: אני מוניר מחמיד מחטיבת ביניים "סאלם".

<מוניר מחמיד: לפני ארבע שנים החלטתי לעוף עם הציפורים.

<מוניר מחמיד: למדתי פיתוח מקצועי בשלומי, בצפון הארץ.

<מוניר מחמיד: שלוש שנים אנחנו בחקר ציפורים במסגרת לימודי מדע וטכנולוגיה, שזו למידה משמעותית, למידה באמצעות החקר, למידה חוץ כיתתית ולמידה חווייתית לתלמידים.

<מוניר מחמיד: השם שלי מוניר.

<מוניר מחמיד: הבן שלי הגדול, קוראים לו מוחמד.

<מוניר מחמיד: במקום היום לקרוא לי אבו מוחמד, קוראים לי אבו אל עסאפיר.

<מוניר מחמיד: התלמידים שלי נדבקו מהעניין.

<מוניר מחמיד: בית הספר עף איתי בשלוש שנים האחרונות.

<מוניר מחמיד: אנחנו בונים כל שנה פרויקטים, שזה תלת שנתי, מכיתה ז' עד כיתה ט'.

<מוניר מחמיד: התלמידים מגויסים כל יום לצאת מהבוקר בשיעור הראשון, מבית הספר לתצפיות.

<מוניר מחמיד: בימים שישי-שבת ב-5:30 בבוקר, הם באים בשמחה, אחד מעיר את השני.

<מוניר מחמיד: אני מחכה להם בחוץ, וגם בשעות הערב.

<מוניר מחמיד: הורים שותפים בכל העניין, מעודדים.

<מוניר מחמיד: יש תערוכה שנתית בבית הספר על חקר הציפורים, שעשו התלמידים שאתם רואים בתמונות.

<מוניר מחמיד: אנחנו גם קיבלנו כמה פרסים בתמיכתו של פרופ' יוסי לשם.

<מוניר מחמיד: יש פה אנשים שעובדים מאחורי הקלעים, שולמית, יוסף, דוריס וחולוד, מדריכים שהם עובדים מאחורי הקלעים ועוזרים לנו ומלווים אותנו.

יעקב מרגי: התלמידים של מוניר, בבקשה.

<מיאר אגבאריה: אני מיאר מחטיבת ביניים "סאלם".

<מיאר אגבאריה: אנחנו שמחות לספר לכם על פרויקט החקר שאנחנו משתתפות בו וזה חקר ציפורים.

<מיאר אגבאריה: ההוראה הפרונטלית היא הוראה משעממת ברובה ואינה מאתגרת או מעניינת אותנו, אבל אחרי הסיור הראשון חווינו חוויה מקסימה.

<מיאר אגבאריה: לעולם לא נשכח.

<מיאר אגבאריה: בוודאי התעניינו מאוד בחקר זה ורצינו לדעת כל דבר שתלוי בציפורים וצורת החיים.

<אראם אמארה: שלום לכולם, אני אראם מחטיבת ביניים "סאלם".

<אראם אמארה: התוכנית אפשרה לנו לפרוץ את גבולות הכיתה.

<אראם אמארה: היא עזרה לנו לחשוב.

<אראם אמארה: רכשנו מיומנות החקר.

<אראם אמארה: אני יכולה להגיד שהסיסמא של הפרויקט היא – מורידים מע"מ ומעלים מכס, אבל לא במובן שאתם יודעים.

<אראם אמארה: מע"מ, קיצור של מורה עומד ומדבר.

<אראם אמארה: מכס, קיצור של מעורבות, כייף, סקרנות.

יעקב מרגי: רגע, רגע, את לא יודעת מה את עשית עכשיו.

יעקב מרגי: את התפרצת לדלת פתוחה.

יעקב מרגי: הסתדרות המורים תשמע, תעשה שביתה, אבל אף אחד לא רוצה לוותר על תפקידו של המורה.

יעקב מרגי: יש מקום לדון בשיטת ההוראה.

יעקב מרגי: בבקשה, כל הכבוד לך.

<אראם אמארה: אנחנו כתלמידים, המעורבות שלנו בלמידה היא גדולה יותר.

<אראם אמארה: היציאה מחוץ לכותלי הכיתה אפשרה לנו ללמוד בצורה חווייתית וכיפית, והסקרנות היא ללמוד על נושא שהוא קרוב לליבנו, כי אנחנו כתלמידים מאמינים שלמידה ללא תשוקה מקלקלת את הזיכרון.

<אראם אמארה: איך שאמר אלברט איינשטיין, תזכרו, כשיש את הרצון, ישנה הדרך.

<אראם אמארה: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

<עבד סאלם: (מדבר בערבית).

<סמאהר אבו שרקייה: (מתרגמת את דברי התלמיד).

<סמאהר אבו שרקייה: אני עבד סאלם.

יעקב מרגי: מאיפה?

<סמאהר אבו שרקייה: מערערה, בית ספר יסודי "טאהא חוסין".

<סמאהר אבו שרקייה: לפני שהכרתי את הציפורים ואת המורה מוסטפא, אני לא אהבתי בית ספר ולא באתי לבית הספר.

<עבד סאלם: (מדבר בערבית)

<סמאהר אבו שרקייה: (מתרגמת).

<סמאהר אבו שרקייה: ההורים שלי תמיד צעקו עלי שלא הלכתי לבית הספר.

<סמאהר אבו שרקייה: אני לא אהבתי ללכת ולא הלכתי, עד שהכרתי את המורה מוסטפא.

<עבד סאלם: (מדבר בערבית)

<סמאהר אבו שרקייה: (מתרגמת).

<סמאהר אבו שרקייה: ההורים שלי, אחרי שראו איך התחברתי לנושא של הצפרות, קנו לי מצלמה.

<סמאהר אבו שרקייה: (אני יודעת שהם משלמים 200 שקל כל חודש למצלמה הזאת).

<סמאהר אבו שרקייה: המורה מוסטפא עודד אותי והיום גם אני רוצה ללמוד עברית וללמוד אנגלית ולהתקדם בחיים.

<עבד סאלם: (מדבר בערבית)

<סמאהר אבו שרקייה: (מתרגמת).

<סמאהר אבו שרקייה: בכל שבת היינו יוצאים עם המורה מוסטפא.

<סמאהר אבו שרקייה: הוא לקח אותנו ברכב הפרטי שלו.

<סמאהר אבו שרקייה: הם מגיעים לרמת הנדיב, למעגן מיכאל וגם לסביבה הקרובה בכפר.

<סמאהר אבו שרקייה: הם הולכים, מצלמים ציפורים, נהנים מהציפורים ועושים עבודות חקר בצפרות.

יעקב מרגי: אני רוצה לשאול אותו מה הוא רוצה להיות כשיהיה גדול?

<סמאהר אבו שרקייה: (מתרגמת).

<סמאהר אבו שרקייה: הוא רוצה להיות צלם.

<יוסי לשם: אני רק רוצה להגיד לכם משפט.

<יוסי לשם: המנהלת הזאת והמורה מוסטפא, הוא הצליח להטריף את כל בית הספר.

<יוסי לשם: כולו בצפרות וזו רק דוגמא, כמו שגם מוניר, אגב.

<יוסי לשם: שני המורים האלה צריכים להזיז את כל המגזר הערבי.

<יוסי לשם: כל הכבוד.

יעקב מרגי: תודה.

<סמאהר אבו שרקייה: אני רוצה להוסיף רק דבר אחד.

יעקב מרגי: המנהלת, תציגי רק את עצמך לפרוטוקול.

<סמאהר אבו שרקייה: אני סמאהר אבו שרקייה, מנהלת יסודי "טאהא חוסין".

<סמאהר אבו שרקייה: חבר הכנסת גנאים דיבר על המורה המשוגע, ומוסטפא הוא המשוגע שלנו לא רק בבית הספר, נראה לי במחוז.

<הדס כץ שדה חן: לא רק במחוז, זה בכל הארץ.

<הדס כץ שדה חן: אנחנו שישה בתי ספר.

יעקב מרגי: מי הדוברת?

<הדס כץ שדה חן: הדס כץ שדה חן.

<הדס כץ שדה חן: אני אחראית על תוכנית חקר ציפורים.

<הדס כץ שדה חן: אין לנו כנס שמתחילים בלי שאנחנו אומרים, עבד יהיה.

<הדס כץ שדה חן: בשנה הבאה תהיה תערוכה של עבד.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לקלקל לו את החלומות.

יעקב מרגי: הוא יהיה צלם, אבל הוא לא יהיה רק צלם.

יעקב מרגי: בסוף הוא יהיה צפר.

יעקב מרגי: זה חיידק שנדבקים בו.

יעקב מרגי: תודה.

<סמאהר אבו שרקייה: התחלתי להגיד שמוסטפא הוא המשוגע שלנו.

<סמאהר אבו שרקייה: היום הוא סוחף גם את בית הספר וגם אנחנו משתמשים בחקר צפרות ככלי לטיפול בילדים נושרים.

<סמאהר אבו שרקייה: עבד היה דוגמא של ילד שנשר, שאני והקב"סית והיועצת והצוות הטיפולי ניסינו את כל הדרכים האפשרויות כדי להחזיר אותו לבית הספר, וההורים שלו, ולא הצלחנו.

<סמאהר אבו שרקייה: רק הצפרות והציפורים והמצלמה הביאו אותו לבית הספר והיום הוא רוצה ללמוד גם עברית, גם אנגלית.

<סמאהר אבו שרקייה: הוא מתייצב יום יום בבית הספר ובא מוקדם והולך אחרון.

<סמאהר אבו שרקייה: גם שישי-שבת הוא עושה את זה.

<סמאהר אבו שרקייה: אנחנו גאים בו וגאים גם במוסטפא.

יעקב מרגי: צריך רק להאמין בעצמך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רונית משיח, בבקשה.

<רונית משיח: נעים מאוד.

יעקב מרגי: התלמידים שלך סביב השולחן.

יעקב מרגי: בבקשה.

<רונית משיח: בית ספר "גוונים", חטיבת ביניים בראש העין.

<רונית משיח: לידי ענת, שתינו בצוות מדעים.

<רונית משיח: אני הרכזת, מורה בצוות.

<רונית משיח: לידי יושב רועי אקנין, תלמיד י"ב.

<רונית משיח: הוא בוגר שלנו ועכשיו הוא לומד ב"בגין", ודנה שהיא גם כן בוגרת.

<רונית משיח: עכשיו היא בכיתה י'.

<רונית משיח: שניהם מתנדבים בחטיבה ועוזרים לנו להוביל את כל הפרויקט של חקר ציפורים.

<רונית משיח: ענת ואני רצינו הזדמנות להעמיק את החיבור לארץ, חיבור לטבע.

<רונית משיח: קיבלנו את זה כאן בחקר ציפורים.

<רונית משיח: כל תלמידי ט' אצלנו כמו במדינת ישראל, עושים עבודות חקר.

<רונית משיח: אנחנו פתחנו בפניהם את האפשרות לחקר ציפורים.

<רונית משיח: מתוך שבע כיתות אנחנו מגייסים את התלמידים, נותנים להם אפשרות לבחור להצטרף לתוכנית.

<רונית משיח: התחלנו לפני ארבע שנים עם כחמישה עשר תלמידים.

<רונית משיח: כיום יש לנו חמישים שאנחנו קובעים בשעות הזויות כדי לנסות שירדו.

<רונית משיח: אנחנו בשעות אפס או ישר אחרי הלימודים, אבל עדיין הם מתלהבים ומגיעים לנושא.

<רונית משיח: אני חייבת להודות למנהלת שלנו טלי אביב, שנותנת לנו את הגב, וכמובן ליהבית ולשלומית שמבחינת משרד החינוך נותנים מענה מאוד חזק.

<רונית משיח: אנחנו השנה עם חמישה מתנדבים.

<רונית משיח: אם התחלנו עם רועי שהוא סיים כיתה ט', שהיינו צריכים עזרה בתמיכה בעבודות חקר, כיום הם נותנים את התמיכה ועוד מעט הם יציגו מה הם עושים.

<רונית משיח: אעביר את הבמה לרועי.

יעקב מרגי: בבקשה.

<רועי אקנין: שלום, קוראים לי רועי אקנין, אני בכיתה י"ב.

<רועי אקנין: אני בוגר של "גוונים".

<רועי אקנין: אני כבר שנה רביעית חלק מהפרויקט חקר ציפורים.

<רועי אקנין: בכיתה ט' הייתי בשנה הראשונה של הפרויקט ועכשיו שנה שלישית שאני עוזר להנחות אותו.

<רועי אקנין: אני אדבר באופן אישי מה קורה בפרויקט ואיך זה מרגיש עבור תלמיד ועבור מישהו שמדריך.

<רועי אקנין: אנחנו עושים את הפרויקט שלנו עם בית ספר מפולין.

<רועי אקנין: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם כיתה מפולין.

<רועי אקנין: המטרה שלנו היא פחות או יותר גם ללמוד על הציפורים וגם לחזק את הקשרים עם אנשים ממקומות שונים.

<רועי אקנין: הפרויקט מתחיל באיזושהי מצגת היכרות שבה תלמידים יכולים להכיר אחד את השני.

<רועי אקנין: אני יכול להגיד באופן אישי שאני הכרתי תלמידה אחת מפולין שם, שיצא לנו לדבר הרבה אחרי.

<רועי אקנין: המשכנו לדבר חודשים אחרי שהפרויקט גם נגמר.

<רועי אקנין: אני חושב שזו דרך מאוד מיוחדת וטובה להכיר אנשים שונים, להיחשף לתרבויות אחרות דרך נושא שמקשר בין אנשים.

<רועי אקנין: בין השאר גם עשינו כל מיני חידונים של מידע על הארץ ועל פולין, להכיר בין התלמידים - - -

<רונית משיח: שזה נעשה בזמן אמת.

<רועי אקנין: כן.

<רונית משיח: אנחנו עושים מפגש סקייפ.

<רונית משיח: אם אתם רואים כאן למשל, זה שאלות שהתלמידים שלחו לנו מהארץ ומפולין ובזמן אמת במפגש סקייפ הם עונים על זה ואנחנו רואים את התוצאות על הלוח.

<רונית משיח: זה דבר שאני לא יכולה לתאר לכם את ההתלהבות.

<רועי אקנין: אחר כך אנחנו מגיעים לחלק של החקר עצמו.

<רועי אקנין: החקר נעשה בצורה שיתופית, חלקו.

<רועי אקנין: חלקו באופן אישי.

<רועי אקנין: כל התלמידים לומדים על מגוון הציפורים בטבע, בארץ, לומדים להכיר את הסביבה שיש לנו פה, לומדים להיחשף לנושא שביום יום פחות נחשפים לזה, זה שונה יותר.

<רועי אקנין: אחר כך עושים עבודות חקר בשיתוף פעולה עם תלמידים מפולין.

<רונית משיח: אפשר לראות כאן מפה אינטראקטיבית שאנחנו נעזרים בזה, חקר על השפעה של גורם אחד, טופוגרפיה על מקומות העצירה, ממש עוקבים בעזרת המשדרים של הציפורים.

<רונית משיח: בבקשה, דנה.

<דנה קורגנוב: קוראים לי דנה קורגנוב.

<דנה קורגנוב: הייתי רוצה לסכם את העניין שדיברנו עליו.

<דנה קורגנוב: אני חייבת להגיד שהפרויקט הזה נותן לנו ידע שבבית ספר לא תמיד נותנים לנו, זאת אומרת זה שיעור כזה שנותנים לנו את הידע בצורה אחרת, בצורה שמדברים איתנו בגובה העיניים.

<דנה קורגנוב: נותנים לנו להכיר יותר ביולוגיה ומדעים לעומק, זאת אומרת, זה הופך אנשים שלרוב חושבים, אני לא טוב בדברים ריאליים, אז אני פחות מתחבר לביולוגיה.

<דנה קורגנוב: לא, זה הופך אנשים שחושבים שהם לא אוהבים ביולוגיה, לאנשים שממש אוהבים ביולוגיה, כמוני.

<דנה קורגנוב: אני יכולה להגיד שיש גם מקום מאוד יצירתי בתוך כל הדבר הזה.

<דנה קורגנוב: אני יכולה להגיד שהרבה ילדים שהם לא בהכרח המדענים הכי גדולים, באים לתוך המקום הזה ומצליחים בגדול, כי הם יצירתיים ממש.

<דנה קורגנוב: אני חייבת להגיד שזה גם נותן לאנשים הרבה מקום להיות בן אדם אנושי ולהראות את עצמו.

<דנה קורגנוב: אני יכולה להגיד לכם שלהכיר אנשים מפולין זה די מיוחד.

<דנה קורגנוב: הם מאוד שונים מאיתנו.

<דנה קורגנוב: אני חייבת לומר גם עוד דבר אחד, שכמו שראיתם לפני כמה זמן, יוסי עשה פרויקט ממש מיוחד ולקח כל מיני ילדים מכל מיני מקומות בארץ ובעצם עשה מאיתנו סוג של כתובת חיה, save the dead sea.

<דנה קורגנוב: אני השתתפתי בתוך הפרויקט הזה ואני חייבת לומר שלעמוד שם, להחזיק את היד לחברים הכי טובים שלי, ושאני אני נמצאת בתוך מקום שיש בו כל כך הרבה דו קיום וכל כך הרבה אהבה, זה היה אחד הדברים הכי מדהימים שעברתי בחיים שלי.

<דנה קורגנוב: פשוט שתקנו איזה חמש דקות וזה היה פשוט הדבר הכי מדהים.

יעקב מרגי: מה זה עשה לכם ברמה האישית?

<דנה קורגנוב: זה הפך אותי לבן אדם שהרבה יותר אכפת לו מהסביבה שלו.

<דנה קורגנוב: זה הפך אותי לבן אדם שהרבה יותר אוהב ביולוגיה ומדעים.

<דנה קורגנוב: זה הפך אותי לבן אדם שבאמת יכול לבוא ולשנות משהו.

<דנה קורגנוב: זה הפך אותי לבן אדם שיודע להקשיב.

<דנה קורגנוב: אני חושבת שבתור בת נוער יש לי את ההזדמנות להחליט מה לעשות עם הזמן שלי, ואם אני יכולה באמת לתרום ולתת לקהילה - - -

יעקב מרגי: מעבר לשטנס הקבוע של מסגרת לימודים ותנועות נוער, עוד נושא.

<דנה קורגנוב: כן, אני חושבת שלהתנדב בקהילה זה מאוד חשוב וזה משהו שאני ורועי גם מאוד אוהבים בתוך הפרויקט הזה.

יעקב מרגי: תודה.

<שלומית ליפשיץ: אפשר להוסיף הערה בבקשה?

יעקב מרגי: כן.

<שלומית ליפשיץ: רציתי לומר שרועי הוא יזם חברתי משום שהוא בעצם הפך את פרויקט הציפורים למעורבות חברתית, זאת אומרת, ממילא הם מחויבים למעורבות חברתית.

<שלומית ליפשיץ: הוא הפך את הנושא שהוא אוהב לנושא של מעורבות חברתית וזה סוג של יזמות חיובית.

<חנה ביינר: הוא פנה אלינו בסוף השנה הראשונה ואמר, איך אפשר להמשיך?

<חנה ביינר: בזכות התיכון ובזכותו באמת זה קיבל עוד תנופה.

<חנה ביינר: שלוש שנים איתנו מתנדב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, בית ספר "נירים".

<עליזה אזרזר: שלום לכולם, שמי עליזה, אני מנהלת בית ספר "נירים" במעלה אדומים.

<עליזה אזרזר: אני גם מברכת אותך על היוזמה הזאת, ולך, פרופ' יוסי לשם על זה שהזמנת אותנו לייצג את החינוך המיוחד.

<עליזה אזרזר: אני חושבת שזה מאוד חשוב.

<עליזה אזרזר: אני לא נמצאת כאן לבד.

<עליזה אזרזר: יש איתי צוות וגם תלמיד ומורה.

<עליזה אזרזר: אתן להם לדבר.

<עליזה אזרזר: בית הספר שלנו עובד עם תלמידים מכיתות א' עד ט' שמאופיינים בקשיים רגשיים והתנהגותיים, בהתפרצויות של זעם.

<עליזה אזרזר: אני אומרת את הכול על השולחן ואצלנו גם בבית הספר אנחנו מדברים על הכול, אז ככה שאנחנו לא מסתירים שום פרטים.

<עליזה אזרזר: הסתגרות, התנהגות מתריסה ומתנגדת והיעדרויות רבות מבית הספר.

<עליזה אזרזר: לרובם קשיי קשב וריכוז, היפראקטיביות ואימפולסיביות.

<עליזה אזרזר: לחלקם לקויות למידה ולכולם פערים לימודיים שנוצרו והצטברו עם השנים.

<עליזה אזרזר: הקשיים הללו גרמו לתלמידים להימנע מלמידה, לברוח מהכיתה ואפילו לשלם במחיר סטיגמטי של להיות "המופרע" של הכיתה.

<עליזה אזרזר: הם מרבים לשוטט בחצרות ובגינות בית הספר שהפכו להיות המקום הבטוח הלא מאיים, אך גם מקור להרבה סקרנות, למידה וחקר.

<עליזה אזרזר: כבית ספר כוללני היה עלינו למצוא פתרונות לאתגרים הללו והגענו למסקנה שאם לתלמיד קשה להגיע לכיתה וללמוד, הלמידה תצא אליו, למקום בו הוא מרגיש בטוח ונוח ביותר, וכך קרה.

<עליזה אזרזר: הקושי של התלמיד ללמוד פגש את הטבע וקרה משהו מופלא.

<עליזה אזרזר: הסקרנות הטבעית התעוררה, הצורך לקבל תשובות על תופעות הטבע פתח את הצורך בלמידה.

<עליזה אזרזר: השאלות והחקר הגיעו באופן טבעי והגישה ללמידה כבר לא הפחידה.

<עליזה אזרזר: תלמידנו, כפי שתואר קודם, הנרתעים מאוד מלמידה ובורחים, תרתי משמע, גם מהתמודדות וגם פיזית, רצו ללמוד ולדעת וכך רתמנו את הטבע והמגוון הביולוגי הקיים במרחב בו נמצא בית הספר, לתהליך של למידה והעצמה.

<עליזה אזרזר: בית הספר שלנו נמצא בתהליך של הסמכה לבית ספר ירוק, נכנס לתהליך שבו נעשה שימוש בצומח והחי במתחם בית הספר ומחוצה לו, למען קבלת תועלות חינוכיות, חברתיות וסביבתיות.

<עליזה אזרזר: המשאב היקר הזה הפך למקור עשיר להזדמנות להוראה וללמידה.

<עליזה אזרזר: היות ובית הספר ממוקם באזור המצוי על נתיב נדידה של ציפורים ובאזור שלנו מתקיים מגוון ציפורים גדול, בנינו את כל חצרות בית הספר שלנו על גינותיו כגינה מזמינה ציפורים, פרפרים, חרקים, ועל הדרך מצאו אצלנו הזמנה גם הקיפוד, הצב, השועל ושפני הסלע החיים באזור.

<עליזה אזרזר: הנושא פגש את התלמידים והפך להיות החומר לחקר וללמידה, ויותר מכל, המגשר בין הפחד והרתיעה מלמידה לנדרש מכל תלמיד בגילאים השונים, והצפרות הפכה להיות נושא מאוד מרכזי בבית הספר.

<עליזה אזרזר: הגינה שלנו, ואם מבקרים בה, רואים מתקני קינון והאכלה, בריכת דגים עבור השלדג, והשלדג מבקר אצלנו ויש לנו תמונות וממש תיעוד, מרחבי למידה ממש מוגדרים עם כסאות, עם אפשרות לשבת.

יעקב מרגי: כמה תלמידים יש בבית הספר?

<עליזה אזרזר: חמישים, והם ילדים עם קשיים מאוד מסוימים, ילדים מיוחדים בכל מובן.

<עליזה אזרזר: אגב, האינטליגנציה שלהם היא תקינה.

<עליזה אזרזר: הקושי שלהם הוא אחר.

<עליזה אזרזר: אני אתחבר תיכף לעבד ומאוד למה שקרה לך וקורה לתלמידים שלנו.

<עליזה אזרזר: יש לנו גם כיתה שמוגדרת ככיתת צפרות, בתוכה יש מערכת צילום שמצלמת את החצר שלנו עשרים וארבע שעות ביממה במשך שבעה ימים ומתעדת את כל מה שקורה בחצר.

<עליזה אזרזר: הכיתה כוללת גם משחקים, גם חומרי עיון ולמידה, גם דפי עבודה וכמובן הטלוויזיה שמאפשרת לראות מה המצלמה קלטה בעיניה, וזאת ההזדמנות באמת לעשות את המחקר.

<עליזה אזרזר: הגינה תוכננה ונבנתה בשיתוף כלל התלמידים, אבל גם בשיתוף הרשות.

<עליזה אזרזר: הם היו שותפים בבניית מתקני האכלה וקינון, ותלייתם, בשתילת שיחים ועצים מזמיני ציפורים, בנו בית מלון לחרקים עבור ציפורים אוכלי חרקים וכל יום הם דואגים לקחת את כל שאריות המזון, במקום לזרוק, לשים אותם באמת במתקני האכלה והציפורים מאוד נהנים.

<עליזה אזרזר: דרך העבודה הזאת באמת למדו התלמידים לתכנן, להישמע להוראות, לחקור, ללמוד, לקרוא, לכתוב ולהביע את עצמם, ויותר מכל, לא להירתע ללמידה.

<עליזה אזרזר: הערך והביטחון העצמי עלו ואיתם תחושת המסוגלות והלמידה נדדה מהחוץ אל תוך הכיתה.

<עליזה אזרזר: היום גם אם הם נכנסים לתוך הכיתה, אין להם חשש ופחד מלמידה.

<עליזה אזרזר: כמובן יש לזה ערך חברתי.

<עליזה אזרזר: אנחנו תורמים לקהילה.

יעקב מרגי: היה לי רב במועצה האזורית שלנו.

יעקב מרגי: כשהוא היה מתחיל לדרוש מהדף, היינו שמחים.

יעקב מרגי: הוא ספר את הדפים, אבל אחרי שהוא גמר לספור את הדפים, הכניס לכיס, התחיל לדבר בעל פה.

יעקב מרגי: אני רואה את הדפים, נכנס ללחץ.

<עליזה אזרזר: מה שאני רוצה גם לומר, שהלמידה באמת יצאה גם לבתים, רתמה את המשפחות.

<עליזה אזרזר: המשפחות היום עסוקות בזה ובעצם אנחנו מבינים היום שללא הציפורים, ללא שמירה על איכות הסביבה, בעצם אנחנו מערערים גם על הקיום שלנו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רואים את הלהט והחיבור שלך לדברים.

יעקב מרגי: אני לא מתפלא ואנחנו לא מתפלאים.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים שהילדים האלה הם ילדים מיוחדים.

יעקב מרגי: אנחנו מנסים להכתיב למבנה שלהם את צורת הלימודים.

יעקב מרגי: זה מה שנקרא, חנוך לנער על פי דרכו.

<עליזה אזרזר: ללכת עם הסקרנות שלהם.

יעקב מרגי: עם הכלים שלהם האובייקטיביים וזה מצליח.

יעקב מרגי: כמו שזה הצליח עם עבד, ואני מאמין שנשמע את אורי וזה בטח הצליח גם עם אורי, אז זה מצליח.

יעקב מרגי: לקחתי את רשות הדיבור, כי בימים הקרובים אנחנו מתחילים יחד עם משרד החינוך להוביל רפורמה בחינוך המיוחד, שינוי תפיסה לגמרי, גם בשילוב, גם בכיתות החינוך המיוחד, גם בבתי הספר, כמעט בכל פרמטר.

יעקב מרגי: זו רפורמה חשובה ומצאתי לנכון לומר את זה.

יעקב מרגי: אורי, אתה נמצא בוועדת הכנסת והבמה היא שלך.

יעקב מרגי: דעו לכם שחלק גדול מחברי הכנסת ובכלל מהמורים שלנו ומההורים שלנו ומהפרופסורים שלנו, יש להם בעיות אובייקטיביות של קשב וריכוז והיפראקטיביות.

<אורי בר: אני אורי.

<אורי בר: אני רוצה לדבר אתכם קצת על הנשר.

<אורי בר: הייתי באוניברסיטת תל אביב וחתמתי על האישור.

<אורי בר: רציתי להגיד לכם את תהליך של הנשר.

<אורי בר: הנשר מטיל ביצה אחת בשנה ואם הוא רוצה עוד ביצה, אז הוא נותן לאנשים שיטפלו בו ואחר כך ישחררו אותו לטבע, ואותו תהליך הם יעשו עם הביצה שלהם.

יעקב מרגי: בחרת ללכת על הנשר.

יעקב מרגי: זה מלך העופות.

יעקב מרגי: כל הכבוד, אורי.

יעקב מרגי: אני מאחל לך הצלחה.

יעקב מרגי: לי אין ספק שתצליח.

<יעל פאר: אפשר רק לסכם ולהגיד במילה?

יעקב מרגי: בבקשה, מי הדוברת?

<יעל פאר: קוראים לי יעל פאר, אני רכזת הקיימות בבית ספר "נירים".

<יעל פאר: התלמידים שלנו שמגיעים אלינו, אפשר להגדיר אותם גם כנפגעי החברה האנושית, תלמידים שחווים תסכולים ולא רק בגלל התנאים שהם מגיעים איתם מבית, אלא כי החברה שלנו לא כל כך, כמו שאמרת, משרד החינוך לא תמיד מותאם לקלוט, הכיתות הרגילות לא מותאמות לקלוט תלמידים שיש להם קצת קשיים אחרים, ואני חושבת שיש בזה דבר שהוא כל כך מרגש, שדווקא הסביבה הטבעית ודרך הסביבה הטבעית ודרך הטבע והציפורים, זה מה שמחזיר את התלמידים לחיות בחברה האנושית ולא כנתמכים, לא כנזקקים לסיוע, אלא כמובילים, כאנשים משפיעים.

<יעל פאר: התלמידים שלנו מובילים בעיר.

<יעל פאר: הם שגרירים של הנושא.

<יעל פאר: אנחנו מובילים את הנושא של הציפור העירונית.

<יעל פאר: התלמידים שלנו הם לא תלמידים שאפשר להגיד עליהם שהם בצד, בשוליים.

<יעל פאר: הם מובילים חברתיים וזה דרך הטבע ודרך הציפורים.

יעקב מרגי: חוויה אישית.

יעקב מרגי: אני הייתי בתיכון לפני ארבעים שנים, בי"ב.

יעקב מרגי: היה לנו חבר.

יעקב מרגי: כשאנחנו רצנו בהפסקות למגרש, בית הספר נבנה חדש, קצה העיר, לפני החיסול של הטבע המדברי, הוא היה יושב במורד הגבעה עם עכבישים או לטאות או פרפרים, וכשבשיעור ביולוגיה היה צריך לדבר על סוג מסוים של פרפר או לטאה או עכביש, הוא היה מרצה למורה.

יעקב מרגי: התלמיד היה חבר שלנו מהכיתה.

יעקב מרגי: היה אומר להם, זה מהזן הזה והזה ויש לו כך וכך.

יעקב מרגי: אין ספק שזה מחבר, זה מחולל שינוי.

יעקב מרגי: בהתחברות למה שאמרתי על הרפורמה, אנחנו כולנו חסידים של השילוב, אבל אף פעם לא חשבו על זה שכמה שאתה לוקח את התלמיד ומשלב אותו במערכת החינוך הרגילה, ויש נקודת שבר, אין מקום לטפל בו.

יעקב מרגי: ברפורמה יהיה חדר, וינטלציה עם מומחה לנושא.

יעקב מרגי: כל מורה במכללות להכשרת מורים יעבור השתלמות ופרק בחינוך מיוחד.

יעקב מרגי: יש מורים שמשלבים, מנהלי בתי ספר שמשלבים להם תלמידים עם צרכים מיוחדים ואפילו הם לא יודעים מה זה, אז הרפורמה היא יסודית, היא חשובה.

יעקב מרגי: זה גם דורש משאבים רבים.

יעקב מרגי: הממשלה מוכנה והשר מוכן.

יעקב מרגי: אורי, שוב תודה לך ותמשיך לחקור.

יעקב מרגי: אילנית אייזיק, בבקשה.

<אילנית אייזיק: שלום לכולם, שמי אילנית אייזיק, אני ממונה על חינוך לקיימות במחוז הצפון.

<אילנית אייזיק: מחוז הצפון מזה שמונה שנים, קיים בו יעד שהוא יעד חובה מחוזי, יעד להגברת המודעות, האחריות והתרומה למען קיימות הסביבה, אורח חיים פעיל, בריא ובטוח.

<אילנית אייזיק: כדי לממש את היעד הזה, ד"ר אורנה שמחון שהיא מנהלת מחוז הצפון, הקימה ועדה שבעצם מי שיושב שם הם נציגים ממשרד החינוך, נציגים מהמשרד להגנת הסביבה, נציגי כלל הגופים הירוקים, נציגים ממועצת התלמידים, מינהל חברה ונוער.

<אילנית אייזיק: בעצם שיתוף הפעולה מניב פעילות מגוונת והוא מוביל בקנה מידה ארצי תוכניות לחינוך לקיימות במערכת החינוך במחוז הצפון.

<אילנית אייזיק: אחת מהתוכניות שבאמת כבר מובילה במשך שמונה שנים זה מיזם "כן לציפור".

<אילנית אייזיק: זה מיזם ייחודי למחוז הצפון.

<אילנית אייזיק: מטרת המיזם למעשה היא לחנך לשמירה ואחריות על המגוון הביולוגי והסביבה באמצעות למידת חקר בתחום הצפרות, וכמובן המיזם הזה הוא בשיתוף החברה להגנת הטבע, המשרד להגנת הסביבה, רשות הטבע והגנים וקק"ל.

<אילנית אייזיק: במיזם הזה משתתפים תלמידי כיתות ד' מתשעים ושלוש רשויות ממחוז הצפון.

<אילנית אייזיק: בעצם יש לנו בית ספר שמייצג כל רשות ומתוך בית הספר כיתה אחת או שתי כיתות בשכבת ד', וזה שיתוף פעולה של כלל המגזרים.

<אילנית אייזיק: כמו שאתם יודעים, מחוז הצפון הוא רב תרבותי וזה הייחוד שלו, יהודים, בדואים - - -

יעקב מרגי: כל המדינה היא רב תרבותית.

<אילנית אייזיק: כן, זה נכון.

<אילנית אייזיק: אצלנו זה יותר, אתם יודעים.

<אילנית אייזיק: יהודים, בדואים, דרוזים.

יעקב מרגי: מה נאמר בדרום?

יעקב מרגי: מה נאמר במרכז?

יעקב מרגי: החברה שלנו היא חברה רב תרבותית.

יעקב מרגי: כך צריך להתייחס.

<אילנית אייזיק: היא רב תרבותית, אבל מה שאני מנסה לומר זה שהמיזם הזה נותן מענה לרב תרבותיות ולשיתוף הפעולה, והוא מאוד בולט בתחום הזה.

יעקב מרגי: תבורכו.

<אילנית אייזיק: נורא חשוב לספר משהו שאולי אני לפחות לא שמעתי.

<אילנית אייזיק: התוצר המסכם של התלמידים, גם עבודת חקר אבל גם אקטיביזם חברתי.

<אילנית אייזיק: התלמידים עושים כל מיני פעילויות חברתיות, קהילתיות.

<אילנית אייזיק: אתן דוגמא.

<אילנית אייזיק: במועצה אזורית מגידו הם מקיימים את המיזם להצלת הבז האדום והם עושים שם מעקב אחרי קינון הבזים האדומים, בונים תיבות קינון, משתתפים בסקרים.

<אילנית אייזיק: בסופו של יום התלמידים האלה הופכים להיות נאמני בזים וחונכים תלמידים אחרים.

<אילנית אייזיק: היום מקננים במועצה האזורית מגידו שלוש מאות בזים אדומים שמהווים את הריכוז העיקרי של הבזים בישראל.

יעקב מרגי: אתם יודעים שבכנסת יש תחנת מחקר לצפרות?

<אילנית אייזיק: נכון, אני נכנסתי לכאן וראיתי מרכז צפרות בכניסה, שזה מדהים ואני חושבת שזה אפילו איזושהי תדמית חיובית.

יעקב מרגי: הכנסת היא ירוקה, בלי שום קשר.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על קיימות.

<אילנית אייזיק: נכון, שזה מאוד יפה.

<אילנית אייזיק: סך הכול יש לנו ארבע מאות חמישים ותשעה בתי ספר עד היום, שמונה שנים במיזם "כן לציפור".

<אילנית אייזיק: כל שנה תשעים ושלושה בתי ספר.

<אילנית אייזיק: חלקם מתחדשים, חלקם נשארים.

<אילנית אייזיק: אני רוצה לומר תודה רבה ליוסי לשם שנותן לנו כתף.

יעקב מרגי: תודה רבה לך שבאת מהצפון להחכים אותנו.

יעקב מרגי: זה מראה על החשיבות.

<אילנית אייזיק: תודה רבה גם לכם.

יעקב מרגי: בבקשה, מר אבידן.

<דן אבידן: שלום, שמי דן אבידן מאגף של"ח וידיעת הארץ במשרד החינוך.

<דן אבידן: קודם כל, יוסי, אני מברך אותך על כל העשייה שלך.

<דן אבידן: התלמידים שלנו, כמאתיים ושלושים אלף תלמידי של"ח בכל רחבי הארץ מכל המגזרים, לומדים במסגרת סדנאות שהן סדנאות של לימודים בכיתה ויום סיור על כל פרק לימוד.

<דן אבידן: אנחנו קוראים לזה יום שדה משימתי.

<דן אבידן: במסגרת הזו יש לנו שתי סדנאות שבאחת מהן יוסי ממש מככב, זו סדנת מפגש טבע בארץ ישראל, שכמעט כל תלמידנו רואים את הסרט "לעוף עם הציפורים" שמדבר על כל העניין של נדידת הציפורים, התופעה הזו.

<דן אבידן: בנוסף לזה יש לנו סדנה נוספת שאנחנו קוראים לה "הבקע כגבול של שלום מתפתח".

<דן אבידן: אנחנו עוסקים בכל אורך הבקע, כשהעיסוק שלנו בידיעת הארץ, מטרתו ערכית.

<דן אבידן: אנחנו עוסקים בערכים דרך הכלי של ידיעת הארץ, ובבקע אנחנו באמת מדברים על יחסים בין מדינות, יחסים בין אנשים.

<דן אבידן: התלמידים שלנו, כבר אמרתי, הם מכל המגזרים, וכמובן שים המלח הוא נושא חשוב.

<דן אבידן: כמעט כל כיתות ט' יוצאות לטיול שנתי, אנחנו קוראים לזה מסע משמעותי היום, כי זה הופך לתהליך של כמה חודשים עד שיוצאים למסע, שהתלמידים משתתפים בו.

<דן אבידן: במסגרת הזו ים המלח הוא נושא חובה.

<דן אבידן: אתן דוגמא מעניינת.

<דן אבידן: יש לנו מסגרת מנהיגות צעירה שנקראת מש"צים.

<דן אבידן: זה כולל עשרת אלפים בני נוער, מהם מעל אלף במגזר הערבי, ובדואים ודרוזים.

<דן אבידן: זה מגיע לאלף וחמש מאות תלמידים.

<דן אבידן: כולם השתתפו בחורף האחרון, בחנוכה, במסע למדבר.

<דן אבידן: במסגרת המסע הזה דיברנו על השיגי המדינה בשבעים שנה.

<דן אבידן: אחד הדברים שראינו אותו כהישגים לדוגמא, זה מפעלי ים המלח.

<דן אבידן: מצד שני, יש פה מחירים.

<דן אבידן: דיברנו על ההישגים ועל המחירים שלהם ועל דרכים שמציעים היום לפתור את הסוגיה הזו של ים המלח, שזה לא פתרון כל כך פשוט.

<דן אבידן: שמעתי פה הרבה מומחים מטעמם שהציעו כל מיני פתרונות לים המלח.

<דן אבידן: אנחנו יודעים שכל פתרון כזה כרוך בבעיות אחרות.

<דן אבידן: את הנזק היה קל לעשות.

<דן אבידן: לתקן יהיה הרבה יותר קשה.

<דן אבידן: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: דן אלון.

<דן אלון: דן אלון, מנהל מרכז הצפרות בחברה להגנת הטבע.

<דן אלון: אני כאן בעיקר לא בשביל עצמי אלא בשביל ילדי החוגים, חוגי הצפרות שלנו, כי דיברנו על חינוך ודיברנו על חינוך במסגרות הפורמליות, אבל צריך לדעת שרוב הידע שישנו בעולם על ציפורים, הוא ידע שנאגר על ידי אנשים שמסתובבים בשטח ויש אצלם ידע עצום.

<דן אלון: יש בעולם מיליוני צפרים.

יעקב מרגי: אני לא רציתי לשאול את יוסי כשהוא אמר ארבעים ושישה אלף עגורים.

יעקב מרגי: אולי ארבעים ושישה אלף ושלוש מאות עשרים ושניים.

<דן אלון: אולי הרמת לי להנחתה, כי אני התחלתי את החיים שלי כצפר בתור מי שספר ציפורים.

<דן אלון: ספרתי כמעט עשרים שנה ציפורים והמספרים האלה שהראו כאן, כמה ציפורים עוברות בישראל, מבוססות על ידע של אנשים כמוני שישבו הרבה מאוד שעות, העבירו גם את המידע לחיל האוויר, הפרויקט החשוב שקודם דורון אלמוג דיבר עליו, ואת העגורים במקרה אני חקרתי בהחולה במשך שלוש שנים, אז ספרתי אותם אחד אחד, בזמנו.

<דן אלון: היום כבר עושים את זה אחרים, צעירים ומוכשרים ממני.

יעקב מרגי: איך סופרים?

<דן אלון: העגורים לנים בתוך אגמון החולה, למי שמכיר.

<דן אלון: אני חושב שכולם כבר מכירים.

יעקב מרגי: אז כשהם במצב סטטי סופרים אותם.

<דן אלון: לא.

<דן אלון: מחכים שהם יצאו בבוקר, מתפזרים מסביב לאגמון.

<דן אלון: כל עגור, יש לו את הכיוון שלו.

<דן אלון: יושבים בכמה חוליות וכל חוליה סופרת קטע מהחוף של האגמון וככה מחברים.

<דן אלון: כמובן שארבעים ושש חמש מאות זה יכול להיות גם ארבעים ושש, ארבע מאות חמישים, אבל זה סדר הגודל.

<דן אלון: אני כאן באמת בשביל להציג את כליל ואסף שהם שני ילדים מחוגי הצפרות שלנו, הדור הבא של הצפרים בישראל שכבר היום מסתובבים בשטח.

יעקב מרגי: כליל ואסף.

<כליל צייטלין: שלום, אני כליל צייטלין מירושלים, בן 14.

<כליל צייטלין: אני חבר בחוג הצפרות של החברה להגנת הטבע, שנמצא ממש כאן בתחנה לחקר הציפורים בירושלים.

<כליל צייטלין: רציתי לספר מה אני רוכש מהתחום הזה, מתחום הצפרות.

<כליל צייטלין: קודם כול בזכות הצפרות אני מגיע ממש לכל הארץ.

<כליל צייטלין: אני זוכה להכיר כל מיני מקומות ברחבי הארץ וללמוד עליהם יותר, להתחבר יותר לארץ שלי.

<כליל צייטלין: אני חושב שהתנסות בצפייה בציפורים זו חוויה שהיא מאוד מיוחדת.

<כליל צייטלין: אתה לומד להכיר את הציפורים, לזהות את הציפורים וגם להכיר את הטבע שיש סביב לך.

<כליל צייטלין: אתה לומד להכיר אנשים מיוחדים שעוסקים בתחום.

<כליל צייטלין: אני חושב שצפרות ממש מאחדת אנשים.

<כליל צייטלין: לצפרות אין גבולות.

<כליל צייטלין: יש בארץ צפרים גם דתיים, גם חילוניים, גם ערבים וכולם מתחברים ביחד בגלל התחום הזה, וגם בזכות הצפרות באמת הצלחתי להבין את החשיבות של שמירה על הטבע והצלחתי גם להבין מה אני יכול לעשות בשביל לשמור על הטבע.

<כליל צייטלין: זה הדבר הכי חשוב לדעתי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אסף לוירר: קוראים לי אסף לוירר, אני בן 16 מירושלים ואני גם כן חבר בחוג הצפרות של החברה להגנת הטבע.

<אסף לוירר: בעצם התחלתי להיות בחוג הצפרות בשנה הראשונה שהוקם בירושלים, אחרי זמן רב שלא היה, ומאז באמת התחיל להיות לי מאוד חשוב גם כן לעזור בפעולות שעושים למען השמירה של הצפרות והטבע בארץ.

<אסף לוירר: בעצם ככה גם התחלתי לבוא לכנסת לדיונים, השתתפתי וניסיתי לקדם כמה שיותר פעולות של בני נוער נוספים.

<אסף לוירר: כל הפעולות שאנחנו עושים למען שמירת טבע זה נורא מגוון.

<אסף לוירר: למשל, כל שנה יש תחרות, מרוץ, שהמטרה המרכזית שלו היא שמירה של ציפורים ברחבי העולם, ואני וכליל נמצאים בקבוצה אחת וכך אנחנו מגייסים כספים.

<אסף לוירר: ממש פה בתחנה לחקר ציפורי ירושלים, שזה מקום באמת מדהים ואני ממליץ ללכת אליו, אני מתנדב כבר כמה שנים ובאמת למדתי ככה מחקר ואיך עושים את זה, וזה דבר שגם כן הוביל אותי מהבחינה הלימודית שלי להתקדם וככה גם הלכתי ועשיתי עבודת גמר בנושא ציפורים.

<אסף לוירר: אני חושב שצפרות זה תחום שמאוד מחבר בין בני אדם, כי כשיש לך משהו שמחבר בתחום משותף, אז זה לא משנה מה שמסביב, כי אתם יותר מתמקדים במה שיש לכם במשותף.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: המורה שהצטרף אלינו, בבקשה.

<אבי עמיר: שמי אבי עמיר.

<אבי עמיר: יש מצגת, אפשר להראות אותה בבקשה?

<אבי עמיר: (הצגת מצגת) אני מורה לחינוך מיוחד בתיכון מקיף אזורי באר טוביה.

<אבי עמיר: מיזמי הטבע שאנחנו עושים זה כתגובה מבחינתי לפיתוח המואץ ולדחיקת המינים שיש פה.

<אבי עמיר: אנחנו דבר ראשון בשביל בעלי החיים, ככה אני רואה את זה, וכמובן יש שיתוף פעולה עם המגזר הבדואי והמגזר הערבי, שאני ארחיב על זה.

<אבי עמיר: מיזמי הטבע כוללים בתוכם את מיזם התנשמות, פרויקט חסידות, פרויקט הסברת עטלפי חרקים.

<אבי עמיר: לצד ההרצאה העיונית, בכל מפגש בין בני הנוער, מתקיימת פעילות חווייתית בהתאם לנושא המפגש, אם זה פירוק צנפות של תנשמות ולזהות את התכולה, מה הטרף שהן צדות, ואז התלמידים מזהים שזה מועיל מאוד לאדם.

<אבי עמיר: אפשר לראות פה שהם בונים תיבת קינון ביחד, לתנשמות, תיבה לעטלפי חרקים שגם אין להם יחסי ציבור כל כך טובים, אבל זה גם יצור מאוד חשוב והוא מאוד מועיל לאדם.

<אבי עמיר: הוא אוכל אלפי יתושים ועשים מדי לילה.

<אבי עמיר: עוד פרויקט נחמד זה של החסידות.

<אבי עמיר: קראתי באתר של רשות הטבע והגנים שלפני ארבעים וחמש שנה היה קינון באזור שלנו, ליד בית הספר, של החסידות.

<אבי עמיר: יוסי מכיר את זה.

<אבי עמיר: החלטנו לעשות מעשה ובאמת שמנו עמודי קינון שנה שעברה, וכולנו תקווה שבמרץ, הן כל שנה מגיעות לשם, למאגר.

יעקב מרגי: אני רואה אותן הרבה בשדה תימן.

יעקב מרגי: אתה יכול לבוא.

<אבי עמיר: כן, אבל אני רוצה ליד בית הספר.

יעקב מרגי: כל אחד רוצה לידו.

<אבי עמיר: הן שם.

<אבי עמיר: הן נמצאות שם כל שנה.

<אבי עמיר: בהינתן התנאים ההולמים, יכול להיות שהן יגיעו.

<אבי עמיר: בינתיים יש שם עורבים, בזים, חיוואי נחשים, שזה עוף דורס מאוד מרשים.

<אבי עמיר: גם החסידה מאוד עוזרת, היא אוכלת נברני שדה, שפה הוא נראה כזה חמוד, אבל הוא מאוד מזיק לחקלאות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, שחר.

<שחר שמש: קוראים לי שחר שמש.

<שחר שמש: בזכות הפרויקט אני לומדת המון על הנושא של הסביבה וחיות הבר.

<שחר שמש: זה גם מאפשר לי ולשאר התלמידים שנמצאים איתי בפרויקט להיחשף לתרבויות שונות ואנשים שונים, ואני מאוד שמחה וגאה להיות חלק מהפרויקט הזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אין דיון בוועדת החינוך שמסתיים ללא סיכום.

יעקב מרגי: למרות שזה דיון שהוא לא איזו הצעה לסדר לדיון או חקיקה או ביקורת על משרד, אז ביקשתי מיוסי שיכין לי כמה נקודות סיכום עם תובנות, אבל התיימרתי להבין כתב של פרופסור, לא הצלחתי, אז אני אתן לו להקריא את הסיכום.

<יוסי לשם: אני רוצה קודם כול בשם כולנו להודות ליושב ראש הוועדה.

יעקב מרגי: למנהלת הוועדה גם.

<יוסי לשם: ולמנהלת הוועדה, יהודית גידלי.

<יוסי לשם: יושב ראש הוועדה, אני מכיר אותה עוד מזבולון אורלב ומאברום בורג.

יעקב מרגי: היא שרדה את כל המשוגעים.

<יוסי לשם: מסכים איתך.

<יוסי לשם: אז באמת תודה בשם החברה להגנת הטבע וכל השותפים.

<יוסי לשם: תודה לכל אלה שטרחו, באו מכל רחבי הארץ.

<יוסי לשם: לסיכום, אני אמנם סובייקטיבית, אבל אם קיבלתי את הזכות לדבר בשם יושב ראש הוועדה, הנושא של הצפרות ללא ספק מחבר בין ערבים ליהודים ובין תלמידים לסביבתם.

<יוסי לשם: שניים, במיוחד יש לצפרות כוח לחבר בין תלמידים מוחלשים ולפתח גאווה ליכולתם.

<יוסי לשם: שלוש, ים המלח והתערוכה מהווים עוד חלק בחשיבות שימור ים המלח.

<יוסי לשם: ארבע, משרד החינוך חייב לתמוך ולפתח הנושא שיהווה נושא יוצא דופן במדינה שהיא בצומת של שלוש יבשות ועוברות עליה חמש מאות מיליון ציפורים וחמש מאות וארבעים מינים שונים.

<יוסי לשם: יושב ראש הוועדה ידבר אישית עם מנכ"ל משרד החינוך, מר אבוהב, לממש את הדברים היפים שאמרנו פה ויתמוך גם כספית וגם נפשית בנושא הזה.

<יוסי לשם: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.