ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 28, 2018-01-04 10:30

עליזה לביא: תיכף נעשה סבב היכרות.

עליזה לביא: אנחנו כאן רוצות קודם כל לומר תודה על הפתיחה של הבית לסיור רשמי של ועדת המשנה על המאבק בסחר בנשים ובזנות.

עליזה לביא: יש ועדה כזאת בכנסת שהתפקיד שלה הוא לטפל, לשנות, לקדם, לשמוע ולהביא את החברה שלנו למקום טוב יותר.

עליזה לביא: אנחנו עושים הרבה דיונים בכנסת בנושאים הללו וגם יוצאים לשטח, ללמוד, להכיר, להקשיב לקולות, לעדויות, לסיפורי החיים, מתוך הבנה שרק כשנמצאים בשטח אז באמת אפשר לעשות את זה טוב יותר.

עליזה לביא: לי קוראים עליזה לביא, אני חברת כנסת במפלגת 'יש עתיד' ואני יושבת ראש הוועדה, ונמצאים איתי פה שני חברי כנסת רתומים לנושא, מירב, אין סיור שהיא לא איתנו, מובילה הרבה מאוד מהפעילויות בלב הגדול שלה למקום הזה של נוער.

מירב בן ארי: של צעירים חסרי בית.

עליזה לביא: בכלל נוער ובדגש על צעירים חסרי בית.

עליזה לביא: מירב היא ממפלגת 'כולנו'.

עליזה לביא: וחבר הכנסת מוסי רז ממרצ, חבר כנסת חדש שכבר בתקופה הקצרה שהוא בכנסת ועוד קודם פעיל מאוד בנושאים הללו.

עליזה לביא: אז קודם כל תודה רבה שאתם נמצאים כאן.

עליזה לביא: ציפי, ממשרד הרווחה, שאני חייבת לומר לך שוב ושוב תודה על כל העבודה הנהדרת.

עליזה לביא: עלם, רעות וכל הצוות הנפלא הזה.

עליזה לביא: תיכף נציג את כולם, משרדי הממשלה.

מירב בן ארי: ועיריית ירושלים.

עליזה לביא: כן, עיריית ירושלים.

עליזה לביא: תיכף אני אזכיר את כולם, משרד הבריאות, עיריית ירושלים.

מירב בן ארי: לא, אולי פשוט נעשה סבב.

עליזה לביא: נעשה, אבל קודם אני רוצה לומר תודה לפרוטוקול.

עליזה לביא: משרד העבודה והרווחה, עיריית ירושלים, עלם, לשכת הבריאות.

עליזה לביא: לא פספסתי אף אחד, לפרוטוקול.

עליזה לביא: כמו שאמרו ציפי ואמל, מנהל הוועדה שלנו, הדיון הזה הוא לפרוטוקול, אבל בעילום שם, אין צילומים וגם אין שמות של מי שמוסרות ייעוץ מקצועי או חוות דעת מקצועית ואנחנו כאן להקשיב, ללמוד ולנהל שיחה דיאלוגית.

עליזה לביא: אז אנחנו באמת נפתח בסבב קצר קצר כדי שנכיר יותר טוב ונקשיב כולנו.

עליזה לביא: עליזה.

עליזה לביא: (סבב היכרות).

עליזה לביא: מירב, בבקשה.

מירב בן ארי: אז קודם כל אני רוצה לברך אותך על הביקור כאן כי זה ביקור חשוב מאוד.

מירב בן ארי: הייתי פה כבר לפני שנתיים-שלוש, הייתי כאן בסיור ממש ממש בהתחלה, כשהיו מעט צעירות, אני שמחה לראות שהמקום נראה מלא.

מירב בן ארי: בשבוע שעבר ניהלתי דיון, אני יו"ר ועדת המשנה לצעירים חסרי בית, ושמעתי שהמקום מלא.

מירב בן ארי: מה זה מלא?

מירב בן ארי: הדס תיכף תספר לכם, אני מניחה.

<קריאה: עד אפס מקום.

מירב בן ארי: מלא עד אפס מקום פלוס פלוס, שזה נותן מקום, נכון?

מירב בן ארי: גם איפה שאין מיטות מוצאים אלתורים.

מירב בן ארי: אגב, אנחנו מכירים את זה בהרבה מסגרות של עלם, הן מסגרות שמוסיפות על המכסה שלהם.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד שני דברים.

מירב בן ארי: ראשית, כל המיזם הזה, אמרה את זה ציפי, זה תקציב ייחודי, תקציב ייחודי של הוועדה שלי, הוועדה לצעירים חסרי בית, של 20 מיליון שקל שהוזרם גם לעלם, גם ל'אותות' וגם עוד למסגרות אחרות, כמובן לרשויות עצמן, כדי לתת פתרון לצעירים.

מירב בן ארי: במשך שנים מדינת ישראל חשבה שהצרות נגמרות בגיל 18, אבל הפלא ופלא, הצרות לא נגמרות אלא יותר מתעצמות ולכן באמת, אני גם מפרגנת לציפי בכל מקום, והיא יודעת את זה, עם המון המון מוטיבציה, התחילו להקים מסגרות וזה מהשלטרים לאותם הוסטלים, מהוסטלים לדירות, דיוריות ודירות מעבר עד לסיוע בשכר דירה, שגם הוא, יש לנו הרבה דיונים עליו, אבל בסוף כל הכסף הלך, וציפי יודעת, ויושבות אצלה עוד בקשות שאפילו לא סיימנו השנה ואנחנו נטפל בהן ב-2018, המטרה היא לבוא ולתת איזה שהוא פתרון הוליסטי, מהמקום של הצעירה שמגיעה אל הרחוב אל קורת הגג של מיטה ומקלחת חמה ואוכל, אל ההוסטל שייתן מסגרת טיפולית יותר, אל דירות ועד סיוע בשכר דירה, שזה קצה הרצף.

מירב בן ארי: מי ששותף ועושה כאן עבודה נהדרת, ופרגנתי להם גם, זו עיריית ירושלים.

מירב בן ארי: חשוב לומר.

מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לך שבתל אביב אנחנו תקועים ותקועים המון זמן על פרוצדורות, על שטויות משטויות.

מירב בן ארי: עכשיו שמעתי שיש סוף סוף פריצת דרך - - -

עליזה לביא: עשינו סיור בתל אביב.

מירב בן ארי: אבל תביני, עליזה, שזה שנתיים וחצי כשהכסף מחכה.

מירב בן ארי: וזה לא הממשלה, זה פשוט כל הזמן חומות בצורות של הרשות.

עליזה לביא: אני לא יכולה לשכוח את המשפט שאמרה לי המתנדבת, שהיא נאלצת לסגור בשבע בערב, גשם זלעפות, ולשלוח את הצעירים כי אין לה אישור מעבר לשעה שבע.

<קריאה: אני יכולה להתערב?

עליזה לביא: היא רק תסיים ואז ניקח את זה מסודר.

עליזה לביא: בבקשה.

מירב בן ארי: אז כן לומר על עיריית ירושלים שהיא התגייסה, עשתה כאן, באמת, יחד עם המשרד הפעלה של עלם ולקחה על עצמה את אותה מסגרת לבנים, שהם תיכף יספרו לנו.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד עוד משהו אחד על העניין הזה של צעירים חסרי בית.

מירב בן ארי: בסוף אנחנו חייבים לתת את הפתרון החירומי.

מירב בן ארי: היו כאן שלבי התאקלמות, את מכירה, דיברנו על זה, קשים, לא קלים, מתופעת ה-NIMBY, שאגב היא תופעה מוכרת לנו הרבה, אבל גם לפעמים פעילות שלא הייתה מה שנקרא, שלפעמים הצדיקה את התגובה של השכנים.

מירב בן ארי: אני שמחה לשמוע שלמרות הכתבה זה ירד מבחינה תקשורתית והנושא טופל, גם מבחינת המשרד לבטחון פנים, גם משרד הרווחה, כדי באמת לתת פתרון.

מירב בן ארי: זה ביקור חשוב, ושתדעו, כל הצעירות שנמצאות כאן, שאנחנו בשבילכן.

מירב בן ארי: הגענו לפה גם כדי להכיר את המקום, אבל גם כדי להגיד לכן שאנחנו נמצאים כאן בשבילכן.

עליזה לביא: תודה, מירב.

עליזה לביא: אז בואו נפתח את הדיון בצורה מסודרת.

עליזה לביא: אנחנו באנו קודם כל כדי לשמוע ואני אתן לך אחר שנשמע.

מוסי רז: כן, אין בעיה, אני רוצה לשמוע.

עליזה לביא: אז אנחנו קודם כל נשמע.

<קריאה: אני רוצה להתייחס קודם כל.

עליזה לביא: בצורה מסודרת.

עליזה לביא: אני אתן לכולם, גם אני אדבר, קודם כל אני רוצה שנשמע חוות דעת מקצועית.

<רעות גיא: את רוצה על המקום?

עליזה לביא: אני רוצה גם את המנהלת של המקלט וגם עדות.

<רעות גיא: אז יש לנו את הדס שיכולה לתת קצת נתונים ומספרים על המקום, יש לנו את - - -

עליזה לביא: קודם כל לאן הגענו, איפה אנחנו נמצאים, מי נמצאות, כמה, את חוות הדעת המקצועית ואחרי זה אנחנו נפתח.

<רעות גיא: אני רעות גיא והדס שמדברת, הדס גול, אחר כך זה בחיסוי שם.

<הדס גול: בעצם קצת היסטוריה.

<הדס גול: ה'גלגל' נפתח בשנת 2002, נתן מענה חלקי במשך ארבע שעות כל יום, פחות או יותר, ב-2008 נפתח שלטר לצעירות שעבד גם במתכונת חלקית, מעשר בלילה עד עשר בבוקר, ביוני האחרון עברנו דירה למבנה הזה ומאז בעצם תוך כמה שבועות התחלנו להפעיל את המקום הזה 24 שעות ביממה.

עליזה לביא: כמה בנות יכולות להיות כאן?

<הדס גול: ב-2017 פגשנו כאן 85 צעירות שונות.

עליזה לביא: בזמן נתון כמה יכולות להיות כאן?

<הדס גול: כעיקרון יש לנו 16 מיטות, אבל אם צעירה דופקת בדלת בלילה ואין לה איפה לישון והיא חסרת בית ובגיל אז אנחנו לא משאירות בחוץ.

<הדס גול: היו פה גם לילות עם 20 צעירות וגם מעבר לזה.

<הדס גול: אנחנו מוציאות מזרונים ומלינות אותן, אבל בגדול יש פה 16 מיטות.

<הדס גול: כמו שאתן רואות, המצב הוא מאוד דינמי, יש שעות ביום שיש באמת 20-30 צעירות ויש שעות שהבית קצת מתרוקן.

<הדס גול: אנחנו רואות שמאז שהרחבנו את הפעילות ל-24 שעות ביממה אז יש הרבה יותר צעירות שמצליחות לקום בבוקר, ללכת לעבודה, ללימודים ולהתחיל לעשות איזה שהוא תהליך של יציאה מהרחוב.

<הדס גול: זה שהמבנה פתוח 24 שעות ויש פה צוות ונותנים להן מענים סביב כל שעות היממה, זה באמת מאפשר להן להתחיל לצאת מהעולם הזה ולהתחיל איזה שהיא דרך חדשה.

עליזה לביא: דופקת בחורה בדלת, את פותחת לה את הדלת, היא נכנסת.

עליזה לביא: מה קורה עם חובת היידוע של ההורים?

<רעות גיא: מעל גיל 18.

עליזה לביא: שנייה, רגע.

עליזה לביא: אני יודעת, אני מכירה וגם מכירה את המצוקות.

עליזה לביא: אני רוצה לשמוע סיפור חיים, בבקשה.

עליזה לביא: דופקת בחורה בדלת, את שואלת אותה בת כמה היא?

עליזה לביא: מה קורה?

<הדס גול: כן, אנחנו מנסות להבין במי מדובר.

<הדס גול: אם מדובר בצעירה מעל גיל 18 שבאמת אנחנו יכולות לתת לה מענה, אז אין בעיה, אנחנו לא צריכות אישור ולא צריך לדווח לאף אחד.

<הדס גול: במידה שמדובר בקטינה אנחנו מפנות אותה למקומות המתאימים לקטינים.

עליזה לביא: אתן מלוות אותה לאותו מקום, אם קטינות מגיעות לכאן?

<הדס גול: אנחנו עושות חיבורים.

<הדס גול: יש פה את אתנחתא בירושלים שאת הרוב אנחנו מעלות על מונית לשם, מתאמים את הקליטה שלה שם.

<הדס גול: זה מה שקורה בדרך כלל עם קטינות, להוציא מקרים נדירים ומיוחדים מאוד שעליהם יש לנו אישור ספציפי להלין כאן, אבל זה באמת מקרים בודדים.

עליזה לביא: אישור ממי, מעיריית ירושלים?

עליזה לביא: מול מי את עובדת?

<הדס גול: יש לנו הסדר עם - - -

עליזה לביא: הרווחה?

<הדס גול: כן.

<ציפי נחשון: אנחנו הגענו לקבלת אישור מיוחד של קטינים מתחת לגיל 18, בגלל המורכבות והבריחות מהבית והנתק מההורים, שאנחנו יכולים להלין אותם ללא אישור והסכמת הורים עד שבוע ימים.

עליזה לביא: תודה, לפרוטוקול בבקשה.

עליזה לביא: כי זו פריצת דרך.

עליזה לביא: אני רוצה את זה לפרוטוקול כי זה לא היה בסיור הקודם וזה תיקון שנעשה ולכן שאלתי את השאלה.

<ציפי נחשון: נכון, בדיוק.

<הדס גול: אני יכולה להגיד בגדול שצעירות שמגיעות לכאן זה באמת צעירות חסרות בית שנאלצות לחיות ברחוב ומהרחוב משתמשות באסטרטגיות הישרדות שאנחנו מכירות מהרחוב.

<הדס גול: לעניין הוועדה, חלק מזה זה גם שהן נמצאות איפה שהוא על רצף הזנות, כל אחת והסיפור שלה.

<הדס גול: אני חושבת שאולי יהיה מתאים לדבר פה על זה שיש הבדלים, בירושלים הזנות נראית אחרת מבערים אחרות, מתל אביב, חיפה, אילת, מהמקומות האחרים.

<הדס גול: היא נראית כאן אחרת, היא מדוברת בצורה אחרת, אבל זה אולי אפשר לשמוע מהבנות יותר טוב ממני.

עליזה לביא: תודה רבה.

עליזה לביא: מי נותנת לנו ייעוץ מקצועי?

<רעות גיא: אולי קצת על המתנדבים, היקף הצוות והמתנדבים.

<הדס גול: אז יש לנו כרגע 10, עוד מעט יהיו 11 עובדות בשכר ופול של 40 מתנדבות ומתנדבים שמגיעים לכאן בימים קבועים, בשעות קבועות, אחת לשבוע, ובעצם זה הצוות שמחזיק את המקום הזה.

<הדס גול: הוא מחולק לצוות יום וצוות לילה, צוות היום עובד פה מעשר בבוקר עד עשר בלילה, וצוות לילה מעשר בלילה עד עשר בבוקר ובסופי שבוע.

עליזה לביא: מי מבשל, מנקה?

עליזה לביא: יש פה תורנות?

<הדס גול: כולנו ביחד, יש תורנויות שהצעירות עושות, בין פעמיים שלוש ביום, תלוי במצב של הבית, ויחד עם הצוות והמתנדבות מבשלות ועושות כל מה שצריך.

מירב בן ארי: אבל מנקה, ראיתי שיש פה - - -

<הדס גול: יש גם מנקֶה שמגיע - - -

<רעות גיא: מקפידים על איזון מגדרי פשוט.

עליזה לביא: מגיעה לכאן צעירה, יש הגבלת זמן?

עליזה לביא: הכוונה?

<הדס גול: זה מאוד תלוי בסיפור של אותה צעירה ובצרכים שלה.

<הדס גול: כשמגיעה לכאן צעירה חדשה אנחנו קודם כל נותנות קצת זמן להכיר, להתחבר, מאפשרות לה לבחור עם מי מהצוות היא רוצה ליצור קשר ואז בעצם מתחילות לבנות איזה שהיא תכנית, כל אחת לפי המקום שלה והמצב שבו היא נמצאת.

<הדס גול: הכוחות שלה, הרצונות שלה, זה ממש כל אחת סיפור אחר.

<הדס גול: יש צעירות שמגיעות לכאן לתקופה מאוד קצרה, של איזה שהיא התארגנות, שצריכות קצת עזרה במיצוי זכויות, או בחיבורים למסגרות אחרות ויש צעירות שהמצב שלהן הוא קצת יותר מורכב ומצריך יותר זמן ויותר סבלנות וצעדים יותר איטיים.

עליזה לביא: יש תמיכה נפשית?

<רעות גיא: למי?

<רעות גיא: לצוות?

עליזה לביא: גם וגם.

<קריאה: יש גם וגם.

<הדס גול: חלק מהצוות הן עובדות סוציאליות, חלק מהצעירות מטופלות כאן, אם הן רוצות הן יכולות להיות בקשר טיפולי עם עובדת סוציאלית כאן וחלקן אנחנו מפנות לטיפול בחוץ.

<יהודית גבאי: גם חלק שמגיעות מבחוץ ושאנחנו מפנים לרשות, אז אנחנו ממשיכים לטפל בהן והן נמצאות פה.

מירב בן ארי: איך אתם מטפלים בהם כרשות?

<יהודית גבאי: מה זאת אומרת?

מירב בן ארי: זאת אומרת העובדת הסוציאלית - - -

<יהודית גבאי: העובדות הסוציאליות שלי מפנות לכל השלטר, הן מגיעות אלינו לטיפול, גם הליווי הכוללני, והן נמצאות פה ויש כמובן קשר עם הצוות פה.

מירב בן ארי: ויש לכם עובדות סוציאליות של ית"ד כבר?

<יהודית גבאי: כן.

<יהודית גבאי: שלוש.

<ציפי נחשון: מתוך חמש.

מירב בן ארי: יהיו חמש עובדות, זה נהדר.

<יהודית גבאי: וכבר ידיהן מלאות.

<יהודית גבאי: מלאות.

<יהודית גבאי: יש לנו עשרות על עשרות של פניות חדשות והן פשוט מלאות.

מירב בן ארי: ית"ד זה מגיל 18 עד?

<יהודית גבאי: 18-25.

מירב בן ארי: הן בתוך העירייה?

<ציפי נחשון: ברור.

עליזה לביא: הדס, תודה.

עליזה לביא: אנחנו בטח עוד נחזור אלייך בשאלות.

עליזה לביא: את יכולה לשתף אותנו?

<מ': אני אספר קצת מהחוויה שלי, אני עבדתי - - -

עליזה לביא: בת כמה את?

<מ': אני בת 25.

<מ': אני עסקתי בזה בעבר, במשך שני פרקי זמן בחיים שלי.

<מ': אומרים כאילו, יש איזה אמירה כזאת שאין זנות בירושלים.

<מ': אני, מאיפה שאני הגעתי והייתי שם, אני חושבת שזה לא נכון בכלל.

<מ': זה שזה לא כמו בתל אביב, שאת עוברת ואת רואה את זה ברחוב ויש לך מקומות שהם פחות או יותר ידועים למי שקצת מתאמץ לחפש, הוא יודע שפה יש דירה כזאת, פה יש מכון, פה יש לי זה, יש לי איפה למצוא את זה, פה בירושלים זה עצמאי.

<מ': זה פחות עם הקטע שיש את מי שאחראי עלייך ואת כאילו עובדת אצלו.

<מ': זה יכול לקרות בהרבה מקומות, זה גם יכול לקרות ברחוב, זה כן יכול לקרות בגנים ציבוריים וכאלה, אבל זה בשעות הלילה המאוחרות, שלא באמת אנשים עוברים שם.

<מ': לא רואים את זה והרבה פעמים זה לא - - - אני חושבת שברצף הזנות, לכן אומרים רצף, כי זה לא באמת זנות, זה לא רק אני באתי, עבדתי, קיבלתי על זה, רצף הזנות, אני חושבת שהוא גם לקבל לאו דווקא כסף, אם זה לקבל מיטה לילה, זה לקבל חום ואהבה, מדומים אמנם, אבל זה - - - לכן זה נקרא רצף זנות ויש את זה המון, המון המון המון, וזה נמצא בירושלים.

<מ': אני יודעת על עצמי שהייתי בזה, זה היה המון, אני יודעת מחברות שיש לי, שגם היום עדיין נמצאות בזה.

<מ': זה לא נכון המשפט שאין זנות בירושלים.

עליזה לביא: אני גם אומרת את זה המון זמן ואני שמחה מאוד שעיריית ירושלים החליטה להכיר בזה סוף סוף, כי הרבה מאוד זמן בירושלים הטענה הייתה ש'אין לנו את זה', וגם בוועדה אצלי לא כל כך מופיעים מעיריית ירושלים, לכן אנחנו, בפעם הראשונה כוועדה, מגיעים לירושלים.

עליזה לביא: אבל את יכולה קצת לשתף אותנו בסיפור החיים שלך?

עליזה לביא: איפה נולדת, איפה למדת?

<מ': אני נולדתי בעיר חרדית, אני לא רוצה לציין בגלל - - -

עליזה לביא: בסדר בסדר.

<מ': אני בגיל 18 עזבתי את הבית, התגלגלתי בכמה מסגרות, הייתי קצת ברחוב.

<מ': קצת אחרי שעזבתי את הבית בגיל 18 התחלתי לעבוד בזה.

<מ': בהתחלה זה לא היה בתור, באמת כמו שאמרתי, נראה לי שזה בסקלה של רצף הזנות, שהסוף זה לקבל על זה כסף, זה היה בהתחלה בשביל מקום, בשביל דברים מדומים שהיה נראה לי שבאמת מעניקים לי ועם הזמן החלטתי שלמה אני לא אקח על זה כסף, כי אני כאילו כבר עושה את זה אז אני יכולה להרוויח על זה כסף והייתי בזה תקופה די ארוכה.

<מ': בסוף עזבתי את זה, המשכתי להתגלגל במסגרות והגעתי לשלטר בפעם הראשונה לפני בערך שלוש שנים.

<מ': הייתי פה וחזרתי - - -

עליזה לביא: איך הגעת לשלטר?

עליזה לביא: איך שמעת על השלטר?

<מ': שמעתי, הייתי באחת המסגרות לפני והייתה מישהי שהייתה פה והיא סיפרה לי וזה נשאר לי בזיכרון ואז הגעתי למצב שאין לי עם מי להיות וניסיתי.

<מ': חיפשתי באינטרנט, ידעתי שקוראים לזה 'גלגל', חיפשתי, הגעתי, התקשרתי, אמרו לי כן, אמרו לי את תנאי הקבלה, שזה הגילאים, הסבירו לי באמת בטלפון, זו הייתה רננה, היא הסבירה לי שהמקום הזה מכיל דברים שגם יהיו מאוד קשים, כמו זנות, כמו זה.

<מ': אמרתי לה בסדר, הכול בסדר והגעתי, וחזרתי.

<מ': כשהגעתי לשלטר הייתי פתאום במצב שאין לי עבודה, אין לי כלום, אין לי איך לכלכל את עצמי ובחרתי לחזור למה שהיה מוכר לי, כסף קל, והייתי בזה גם תקופה יחסית ארוכה.

<מ': מה שקרה, בסוף הפסקתי את הכול, כל הדברים הלא טובים, כמו שאומרים, חזרתי לנורמה ולפני בערך תשעה חודשים חזרתי לפה שוב, כי שוב פעם מצאתי את עצמי חסרת בית.

<מ': ואני רוצה להגיד שלפעמים יש מחשבה, אני חושבת שגם אם אני הייתי מבחוץ הייתי יכולה לחשוב אותה, שאנשים נמצאים פה כי נוח, כי יש פה תנאים, יש פה מיטה, יש פה אוכל, את לא באמת צריכה לשלם כלום, אבל זה ממש לא נכון, כי להיות פה זה לא ה-, וגם לא פחות מזה, להיות פה זה דורש ממך המון כוחות שאת לא תמיד צריכה להשקיע אותם אם יש לך מקום יותר נורמטיבי.

<מ': מקום שהוא לא מקלט חירום, שהוא לא מענה חלקי.

<מ': אני חושבת שאני לא כל כך מבחירה פה כרגע, כי אני מחכה הרבה זמן לקהילה תומכת, נפלתי בין הכיסאות, אני מחכה שתהיה דירה.

<קריאה: סל שיקום.

<מ': שזה אומר שאני מחכה למעלה מחצי שנה כבר לדבר הזה - - -

עליזה לביא: ומה את עושה בינתיים?

<מ': אני עובדת, אני כל יום יוצאת מפה לעבודה, חוזרת.

עליזה לביא: מי עזר לך למצוא עבודה?

<מ': מישהי שהכרתי.

<מ': יש פה מתנדבת שהכירה לי מישהי שעזרה לי מאוד מאוד למצוא את העבודה.

<קריאה: איפה את עובדת?

<מ': אני לא כל כך רוצה, כי - - -

<רעות גיא: כן, שלא יזהו, אבל עבודה מהממת.

מירב בן ארי: אז אם את עובדת למה - - -

<מ': אני אענה על זה.

<מ': טכנית היום יש מצב שאני יכולה לשכור לעצמי חדרון קטן.

<מ': אני לא עושה את זה משתי סיבות, סיבה אחת, כי אני לא בטוחה בעצמי עדיין בעבודה הזאת.

<מ': כאילו אני מאוד רוצה להמשיך בה, אבל לאור ניסיונות העבר, שהייתי מתחילה עבודה וזה היה נפסק.

מירב בן ארי: כמה זמן את עובדת שם?

<מ': מספטמבר התחלתי לעבוד שם.

מירב בן ארי: לא רע.

<מ': נכון, עדיין אין לי את הביטחון הזה, ודבר שני, אני בחיים לא שכרתי דירה באופן עצמאי, כך שזה ממש מפחיד אותי.

<מ': אני הייתי רוצה להתחיל משהו יותר - - -

עליזה לביא: בטוח.

<מ': כן, עם תמיכה יותר, שיהיה לי את הביטחון לצאת ממנו - - -לשכור דירה לעצמי.

<קריאה: שלב ביניים.

מירב בן ארי: רגע, אבל אני חייבת להתמקד.

מירב בן ארי: שלב הביניים שלך.

מירב בן ארי: קודם כל את מדהימה - - -

<רעות גיא: אתן כבר מכירות.

מירב בן ארי: כן, כבר היית אצלי בוועדה.

מירב בן ארי: אני רוצה להבין משהו אחד, גם עליזה לא סתם התרשמה מהיכולות, באמת, בסוף יש לך אפשרות, אני יודעת, מבחינה טכנית, ששלב הביניים הזה יהיה מהשלטר כאן לעבור לדירת מעבר או לדירה - - - לפני הסיוע בשכר דירה, איפה מבחינת המעבר שלה לדירת מעבר - - -

<קריאה: היא ממתינה - - -

<רעות גיא: היא בהמתנה.

<רעות גיא: חצי שנה המתנה, היא מחכה לפתרון הדיור שלה.

<ציפי נחשון: חוק השיכון של משרד ה - - -

מירב בן ארי: טוב, אבל אם לא, אפשר להתחיל לעבור ל-2018 לסיוע בשכר דירה.

<מ': אני לא זכאית לסיוע בשכר דירה של הרווחה, כי אני אמורה לקבל ביטוח לאומי, את הסיוע בשכר דירה.

<מ': זה לא הסיפור, אמרתי לכם, מבחינה טכנית כלכלית יש לי אפשרות לשכור איזה חדרון קטן, משהו הגיוני לעמוד בזה.

<מ': אני לא חושבת ש - - -

<קריאה: כן, את צריכה את התמיכה.

עליזה לביא: כן, אבל זה גם משהו של תמיכה מ - - -

<רעות גיא: היא צריכה את התמיכה, לא את הסיוע, לשכור היא יכולה גם מהשכר שהיא מרוויחה היום בעבודה שהיא עובדת.

עליזה לביא: את ממש צודקת.

עליזה לביא: פעם ראשונה למצוא מקום משלך זה קשה, מאוד קשה.

עליזה לביא: אני רואה את הילדים שלי, זה מאוד קשה.

<רעות גיא: המעברים הם לא פשוטים.

עליזה לביא: מאוד מאוד.

עליזה לביא: 'אמא, התפוצץ לי צינור', 'אמא'.

עליזה לביא: אני הפכתי להיות שרברבית, חשמלאית.

<מ': לא, לא מבחינת זה, אני לא פוחדת מהדברים הטכניים של דירה, זה לא מפחיד אותי.

<מ': מפחיד אותי להיות לבד ממקום שהוא - - - אני חייתי במסגרות הומות יחסית למשהו שאת גרה עם עצמך או עם שותפה.

<מ': זה קצת מפחיד אותי מה יקרה עם הלבד הזה, כי אני חוויתי ממנו דברים לא כל כך טובים בעבר.

<מ': וגם אין לי ביטחון כלכלי, כי לאור ניסיונות העבר אני יודעת שאני לא תמיד החזקתי בעבודה, אני לא יכולה להתחייב על משהו שייפול לי ואז איך אני אשלם?

<רעות גיא: אני חושבת שמה שנדיר זה לא יכולת ההתבטאות, כי זה יש להרבה, אבל באמת המודעות לאיפה אני נמצאת בכל שלב וגם כל הזמן אנחנו מראות את זה, וזה באמת אולי יותר קל לראות את זה כשהוועדה באה לכאן מאשר כשאנחנו מנסות להביא את הדברים לוועדות, שהדברים לא קורים בלחיצת כפתור.

<רעות גיא: זה לא קורה בהוקוס פוקוס, זה תהליכים איטיים, סיזיפיים, הם לא לינאריים, יש רגרסיות, יש נפילות.

<רעות גיא: אני חושבת שפה להצליח לייצר רשת תמיכה זה דבר מדהים, אבל זה לא נגמר כאן, יש עוד עולם שלם בחוץ, יש עוד דברים שקורים בחוץ.

<רעות גיא: ובאמת כאילו להגיע לרמה כזו של קשר, גם אינטימי, ולסמוך אחד על השני, ולדעת לתמוך את זה וללוות את זה בעדינות, כי זה שנים על שנים על שנים שהליווי לא היה מותאם, בוא נגיד את האמת, והמענים לא היו.

<רעות גיא: אז גם לדעת לבנות את זה מכאן זה באמת מעשה אמנות.

עליזה לביא: מרשים, תודה.

<ענבל דור קרבל: אני יכולה להתייחס?

עליזה לביא: כן, בבקשה.

<ענבל דור קרבל: קודם כל אני מאוד שמחה שבאתם, לא הייתה לי הזדמנות להגיד את זה, אבל זה מאוד מאוד חשוב, כי את יודעת שאנחנו מגיעים המון לוועדות ויש לזה המון משמעות שאתם פה.

<ענבל דור קרבל: אני רוצה לחזק את הדברים, גם של מ' וגם של רעות, ולהגיד שככל שאנחנו יותר מעמיקים את העבודה ועוברים, אם אתם מדברים על הסיור שהייתם אצלנו, זה באמת היה נורא נורא קשה כי הגענו בסוף משמרת וראינו בעצם איך סוגרים את הדלת והצעירים והצעירות יורדים לרחוב להתארגן לשינה.

<ענבל דור קרבל: אני חושבת שככל שאנחנו מרחיבים את הפעילות, אם אמרנו שיש פה הרבה מאוד מיטות, אין פה מספיק מיטות, יש פה הרבה מאוד צעירות, אנחנו מגלים עוד ועוד צרכים.

<ענבל דור קרבל: וזה הדיאלוג שאנחנו כל הזמן עושים, גם עם ציפי, ואני חושבת שככל שנעמיק את העבודה, אם מ' אומרת 'אני צריכה עוד שלב ביניים', זאת אומרת ככל שאנחנו עובדים אנחנו נותנים מענה מאוד מותאם ונקודתי לנקודת הזמן הזו, אבל אנחנו עוד ועוד מגלים את הצרכים המרובים שיש לצעירים ולצעירות חסרי בית במסגרות ההמשך שהם בעצם צריכים.

<ענבל דור קרבל: לפעמים זו לא המסגרת הקיימת אלא זה משהו מאוד מאוד ייחודי ואני חושבת שככל שנעמיק, מירב קודם דיברה על הפתיחה בתל אביב, אז אני חושבת שככל שנעבוד עם יותר ויותר צעירים וצעירות חסרי בית, הצרכים יותר ויותר יעלו.

<ענבל דור קרבל: מה שידענו עד הנקודה הזאת, שפתחתנו את השלטרים, זה לדעת לתת איזה שהוא מרכז יום של מזעור נזקים.

<ענבל דור קרבל: היום אנחנו מסתכלים כבר בצעדים הרבה יותר גדולים קדימה, אנחנו מדברים פה על מקום של שיקום, של ליווי, של מה צריך ביום שאחרי ואני חושבת שזה כמו גלגל, שעולים, פתאום יש עלייה בנתונים של חסרי בית.

<ענבל דור קרבל: עלם רואה את העלייה פשוט בגלל שהמענים שלה גדלו והם יותר רחבים.

עליזה לביא: את באמת הצגת, בוועדה האחרונה שקיימנו, את הפנייה שלכם לעיריות, עיריות שלא הסכימו לשתף פעולה או דחו את שיתוף הפעולה והפריסה היום נמצאת ב-14 רשויות.

מירב בן ארי: אבל זה משהו אחר, זה לא שלטר.

עליזה לביא: כן, אז תעשי לנו סדר.

<ציפי נחשון: כשאנחנו מדברים על אוכלוסייה בקצה הרצף אז אנחנו מחלקים את אלה שגם כבר נמצאים על רצף הזנות וגם כאלה שעדיין לא.

<ציפי נחשון: לגבי אלה שעדיין לא, אז יש לנו כרגע כמה הלנות חירום מהדגם הזה, אחת שכבר פועלת בירושלים שנתיים, שזה לצעירים שהם יוצאים בשאלה ואז הם נמצאים בסיכון וחסרי קורת גג על רקע זה שהם עוזבים את הבית החרדי מעכשיו לעכשיו.

<ציפי נחשון: אנחנו פותחים, הצלחנו למצוא בית כבר בתל אביב להלנת חירום לאוכלוסיית להט"בים, שזה ממש אמור להיפתח בימים הקרובים.

<ציפי נחשון: פה נפתח בממוקד - - - האמת, כשבאנו בהצעה לעיריית ירושלים אז חשבנו אולי לפתוח שתי מסגרות בירושלים, אחת לתחילת הרצף, שזה עדיין לא על רצף הזנות ואמרנו לא, נתחיל באחד ואז נראה מי מגיע, נראה באמת את הכמויות שמגיעות ויכול להיות שמפה יתפתח לעוד הלנת חירום, שאחת תהיה על רצף הזנות והשנייה תהיה עדיין ללא רצף זנות בכלל, כדי למנוע את זה.

<ציפי נחשון: מבחינת הלנת חירום נוספת, שכבר עובדת, שזה לבנים בירושלים, סוף סוף נמצא מבנה לצעירים בקצה הרצף ללא זנות בתל אביב וזה מתווסף להלנת חירום של צעירות וצעירים שהם כן ברצף הזנות בתל אביב.

<ציפי נחשון: ובחיפה אנחנו אמורים להקים לצעירים על רצף הסיכון ללא הזנות.

<ציפי נחשון: במקביל לזה, ב-14 רשויות מקומיות אנחנו עובדים ממש בהגדרה של תכנית, של מרחב שהוא מיועד לאתר, למזער נזקים ולטפל גם בקטינות וגם בצעירות שהן כבר ממש ברצף הזנות.

<ציפי נחשון: אז אנחנו עובדים במה שביקרתם, שזה הלב 24 בתל אביב, ששם יש את הלנת החירום.

<ציפי נחשון: מתוך ה-13 שנשארו יש לנו בארבע רשויות שאנחנו פותחים תכנית שזה עם הלנת חירום והלנה חירום היא לא תהיה קבועה כמו פה, בגלל הממדים היותר קטנים, היא תהיה הלנת חירום בהתאם לצרכים, כי יכול להיות שלילה אחד יבואו נערות וצעירות שלא זקוקות להלנה, כי הן הולכות הביתה או למסגרת שהיא מוגנת, אבל אם לא יהיה להם את המקום לישון, בנוסף לזה בשמונה רשויות אנחנו פותחים מרחב שפתוח שלוש פעמים בשבוע, כדי לאתר, לזהות ולטפל בהם, שזה ממש ייעודי כבר לקטינות ולצעירות שהן ממש ברצף הזנות.

<ציפי נחשון: אנחנו ב-2018 התחלנו את המשך הזיהוי שלנו ברשויות מקומיות ומי שעונה לנו ש'יש לה אוכלוסייה', אנחנו מיד פותחים לה מרחב כי אנחנו ב-2018 קיבלנו תוספת תקציבית.

<ציפי נחשון: אתמול בערב גם התקשר אליי מנהל אגף התקציבים ואמר 'אני עכשיו בונה תקציב ל-2019, אם יש לך צורך להמשך פיתוח מסגרות על רצף הזנות, בשמחה אנחנו נעזור לך להגדיל את התקציב'.

עליזה לביא: יפה מאוד, אז באמת תודתנו על המודעות.

עליזה לביא: אני רק חייבת לשאול, שמענו כאן מעבר לעברית המשובחת באמת גם מודעות, יש עבודה פה על המודעות במרחב הזה?

<רעות גיא: כן.

עליזה לביא: את יכולה להרחיב קצת?

<רעות גיא: אני חושבת שכל תורת ההתערבות שלנו מלכתחילה מושתתת על הדבר הזה, על זה שכשאני פוגשת צעירה, ובדרך כלל אנחנו פוגשים אותן, כי העבודה שלנו לא מתחילה ונגמרת רק במבנה הזה, אנחנו עושים גם הרבה עבודת רחוב, יוצאים לרחוב, יוצאים לאיפה שהם מסתובבים, יוצאים לזירות שהם נמצאים שם ובעצם עושים את השילוב הזה של בין מה שקורה ברחוב לבין המעבר לתוך איזה שהוא מבנה, שזה גם לא תמיד טריוויאלי ולוקחים נשימה ארוכה מה שנקרא, ובעצם בכל תכנית ההתערבות אנחנו שותפות לדרך, אנחנו לא מכתיבים לצעירות, לא כמו מ' ולא גם כאלה שמתבטאות פחות, איזה שינוי הן צריכות לעשות ומתי הן צריכות לעשות אותו.

<רעות גיא: אנחנו מקבלות על עצמנו את התכתיבים שלהן בנוגע לזמן שהן רוצות לעשות את השינוי, לקצב שלהן.

<רעות גיא: זה דבר דרמטי, זה דבר שקשה לפעמים לתפוס אותו ולהבין אותו, אבל הזמן הזה הוא זמן הכרחי.

<רעות גיא: ויותר מהזמן, עליזה, מה שהכרחי זה שבאופן הזה אנחנו מחזירות לצעירות את השליטה על החיים שלהן.

<רעות גיא: זאת אומרת שאם עד היום הן בעיקר, ושמעתם גם פה, היו נתונות למסגרות כאלה ואחרות, עוברות ממסגרות כאלה ואחרות, צריכות להתאים את עצמן לתכתיבים של המסגרות או לכללים או לא משנה מה, פה אנחנו רוצות קצת לשנות, להפוך את התקליט קצת, להגיד 'את לא רק מדברת יפה, את לא רק מודעת למצבך' את גם חזקה ויש לך גם כוחות כי אם את שרדת, ואני, סליחה, אני אומרת את זה תמיד במלוא הצניעות, אני לא שורדת רבע שעה בחיים שלהן ואני תופסת מעצמי אדם חזק, אבל עדיין, את החיים שלהן אני רבע שעה לא שורדת בלי הביטחון המינימלי שיש לי בסוף יום לחזור לבית.

<רעות גיא: אז אנחנו רוצות להעביר להן את המסר החזק הזה, שכמו שהן הצליחו לשרוד מצבי חיים באמת בלתי אפשריים יש להן גם כוחות לצאת משם, עם כל התמיכה שבעולם וכל האהבה שבעולם, אבל, תראי, גם הדבר הזה לוקח לו זמן, לייצר את הקשר, לייצר את האמון, פעם אמרה לנו אחת הצעירות, 'אם כל החיים אומרים לך שאתה דפוק אז אתה מאמין שאתה דפוק'.

<רעות גיא: זו לא בדיחה, הן באמת לא מאמינות בעצמן, יש פה דימוי עצמי מרוסק, יש פה ביטחון עצמי שצריך לבנות אותו מאפס ומחדש.

<רעות גיא: איך אני אתן לה הרגשה שהיא שווה משהו?

<רעות גיא: איך אני אתן לה את ההרגשה שהיא ראויה, שהיא לא צריכה לשרוד באמצעות זנות או באמצעות עבריינות, שהיא יכולה לקבל קורת גג כמו שכל אדם זכאי מעצם היותו אדם?

<רעות גיא: אלה דברים שקשה להעביר אותם אחרי שנים שהעולם לימד אותך אחרת.

<רעות גיא: אז ברור שזה דבר שהוא נבנה פה, זה דבר שהוא קצת רוחני, קשה אולי לתפוס אותו, אבל - - -

עליזה לביא: מהניסיון של החיים, כלומר עוד מעט, כשצעירה עוזבת ויוצאת לדרכה, הליווי ממשיך?

<ענבל דור קרבל: בתפיסה שלנו אנחנו אף פעם לא בנקודת הזמן שצעירה יצאה מפה, מוצאת עבודה, מ' תיכף תמשיך הלאה אז אנחנו עוצרים.

<ענבל דור קרבל: זה חלק מהתפיסה שלנו גם כעלם וגם עם המתנדבים שלנו.

<ענבל דור קרבל: כשיש לנו ליווי אז אנחנו באמת נשארים איתם בקשר ולפעמים קשר ארוך טווח, רק כדי לראות, כי הצעירה סיפרה פה גם איך היא חזרה, היא הייתה ואחרי זה היא עזבה לתקופה מסוימת והיא חזרה.

<ענבל דור קרבל: הקשר נשמר.

<ענבל דור קרבל: מבחינתנו גם אם לא היא לא חלק מהשלטר וגם אם היא עברה לחיים עצמאיים הליווי שלהם הרבה פעמים, גם באמצעות המתנדבים שלנו, שנמצאים בקשר אישי ממשיך ו - - -

<רעות גיא: לא רק זה, יש לנו גם פרויקט שממשיך - - -

<ענבל דור קרבל: כן, פרויקט שממשיך, של משפחות.

<ענבל דור קרבל: אני רוצה להוסיף עוד משהו על מה שרעות אמרה.

<ענבל דור קרבל: צריך לקחת בחשבון שפעולת החיזור והאיתור לפעמים היא לוקחת הרבה יותר זמן ממה שלוקח לנו להביא אותן למסגרות שלנו.

<ענבל דור קרבל: כלומר הקשר מתבצע ברחוב, הקשר מתבצע במקום שהן נמצאות ולכן גם אחרי זה הקשר ממשיך להיות מחוץ למסגרת, בתפיסה שלנו.

<רעות גיא: יש לנו גם פרויקט המשך שאנחנו מתכננים ונמצאת פה גם אורטל שהולכת ללוות את זה, אז אולי היא תגיד על זה מילה, כי זה פרויקט חדש וכיפי.

<ענבל דור קרבל: מקימים אותו בימים אלה.

<אורטל: נכון.

<אורטל: אז נעים מאוד, קודם כל.

<אורטל: באמת נורא מרגש שאתם פה, אנחנו הרבה מדברים על הצרכים שמתחילים עוד בגילאים מאוד מאוד קטנים ונטמעים בצעירות ונמצאים פה, וגם כשהיא מוצאת את הכוחות לצאת החוצה אנחנו רואות ככה, בהסתכלות אחורה, שאחד הדברים הכי קשים שהן נתקלות כשהן יוצאות והן בדרך, במרכאות אני אומרת, לשיקום, ולהשתלבות מחודשת בחברה ובקהילה, זה סופר קשה, כי הבדידות קשה, כי לא יודעים הרבה, כי צריך ללמוד הכול מאפס, כי הדפוסים שטבועים בנו, צריך ממש את הכול מחדש.

עליזה לביא: את בהכשרתך עובדת סוציאלית?

<אורטל: לא, אני אהיה.

<רעות גיא: זה לא חובה אצלנו, אבל אנחנו מקבלות גם עובדות סוציאליות.

<אורטל: אבל באמת, מתוך ההכרה בצורך המאוד גדול הזה ושאי אפשר לבד ושהליווי הזה, גם אחרי שהן יוצאות מפה, זאת אומרת הן יוצאות מהדלת הזאת ואנחנו לא אומרות 'אוקיי, זהו, מספיק, סיימתן', זה עובר.

<אורטל: יש צורך מאוד מאוד גדול במין קביים כאלה שיעזרו בלימוד הזה מחדש, אז אנחנו ממש בימים אלה יוצרים פרויקט חדשים, פרויקט בוגרים, שהמטרה שלו ללוות צעירות חסרי בית שהן בשלב אחד קדימה, בבין לבין הזה לקראת חיים עצמאיים, לקראת השתלבות בקהילה.

<אורטל: אנחנו מגייסים משפחות מלוות, מתנדבים יחידים, שייצרו קשר, כי ברגע שיש קשר עם הצעירות שם בחוץ, וזה כבר לא סביבה - - - כמו שיש פה הרבה, דיברתם על מצבי חירום והמשאבים פה וזה, בשנייה שהן יוצאות מהמסגרות האלה ופתאום הן בחוץ אז אנחנו עושים וי, כאילו הצלחנו וזה עבד, אבל זה לא המצב, כי בשנייה שהן יוצאות מפה הליווי הזה לא צריך להיפסק, עד הרגעים שבהם יש להן מספיק כוחות ומספיק ביטחון כדי להמשיך לבד.

<אורטל: זה מה שאנחנו יוצרים היום, זה מורכב, אבל זה קריטי, בעיניי, בעינינו, כדי שיהיה את שלב המעבר הזה לרגע שבו כן אפשר לבד.

<ענבל דור קרבל: אני רוצה להגיד על הפרויקט הזה, שזה משהו שאנחנו למדנו ש - - - משהו שקרה, התנסינו בו, שמשפחה ליוותה צעיר וצעירה וראינו שזה פרויקט שעובד, ואמרנו שאם זה עושה כל כך טוב לצעירים, אולי ננסה להרחיב את היריעה ולהכניס אותו כפרויקט - - -

עליזה לביא: מי שמגייס את המשפחות זה עלם?

<ענבל דור קרבל: כן, מתנדבים.

<ענבל דור קרבל: במקום מתנדבות שנמצאות פה תהיה משפחה מלווה שתחכה לצעירים ולצעירות.

<אורטל: אם אתם מכירים משפחות רלוונטיות אנחנו בימים אלה מגייסים אותם.

עליזה לביא: אני רוצה מעיריית ירושלים, לפני שאתן מדברות, אני רוצה לשמוע מה נשמע אצלכם.

עליזה לביא: לשמחתי אני פוגשת אתכם עכשיו פעם ראשונה, כל הפניות שלנו אליכן להגיע לוועדה, לדיונים השונים בנושאים השונים, נותרה רק בקשה, אתם לא מגיעים, אף אחד מכם.

עליזה לביא: אל"ף, אני רוצה לדעת למה, בי"ת, אני שמחה מאוד על ההשתתפות שלכם בכלל וגם המחמאות שקיבלתם וגימ"ל, ללמוד מה קורה בעיריית ירושלים, אבל גם מה לא קורה בעיריית ירושלים.

<ציפי לפלר: אני אתחיל ממה קורה בעיריית ירושלים.

<ציפי לפלר: קודם כל אנחנו עכשיו בתקופה מאוד רעה בעיריית ירושלים כי אנחנו בתהליך - - -

עליזה לביא: עזבי את זה.

<ציפי לפלר: לא, זה משמעותי.

עליזה לביא: לא, זה לא משמעותי.

עליזה לביא: אני מבקשת, אנחנו אחרי זה נדבר על מה קורה בעיריית ירושלים, אני רוצה ללמוד מה קורה במחלקה שלך.

<ציפי לפלר: המחלקה שלי מושפעת ממה שקורה בעיריית ירושלים, כחלק מזה זה גירעונות תקציביים אדירים שעיריית ירושלים משקיעה.

<ציפי לפלר: למשל אם אני אקח גם את השלטר הזה וגם את השלטר של הבנים, עיריית ירושלים השקיעה קרוב למיליון וחצי שקל בשני השלטרים, אפילו יותר, גם לשכירות, גם לשיפוצים, גם להצטיידות.

עליזה לביא: מתי זה היה?

<ציפי לפלר: השנה, ב-2017.

עליזה לביא: ולפני זה?

<ציפי לפלר: לפני זה לא היו שלטרים.

<ציפי לפלר: אנחנו בהחלט שמחים לחיבור הזה עם עלם.

<ציפי לפלר: יש לנו חיבורים נוספים עם עלם, אבל בהחלט שמחים על החיבור עם עלם ולפתיחת שני השלטרים ובאמת מאוד התגייסנו לעשות את המקסימום.

מירב בן ארי: אני חייבת להגיד, אמנם הן לא באות אלייך, אבל אצלי הן באות כל הזמן לוועדה של צעירים חסרי בית ואני - - -

עליזה לביא: אני לא - - -

מירב בן ארי: לא, אין בעיה, חשוב גם ללמד על אנשים זכות.

מירב בן ארי: יכול להיות שזה - - - לעומת מה שקורה לי בעיריית תל אביב זה אור בקצה המנהרה.

עליזה לביא: הכול בסדר ויש לי הרבה כבוד, גם ראש העיר וגם עיריית ירושלים עושה עבודה משובחת, אבל בכל מה שקשור לרצף של הזנות התשובה היא 'אצלנו זה לא קיים', רק לפני כמה חודשים, ולא משתפים פעולה.

עליזה לביא: ואנחנו באנו היום במסגרת של הכובע של הוועדה שאני עומדת בראשה, יש עבודה מבורכת בנושאים אחרים, לא רק בנושא שאת מקדמת, אלא בנושאים נוספים, עם עיריית ירושלים, אבל - - -

מירב בן ארי: אין בעיה, אני רק אומרת שאצלנו זה - - -

עליזה לביא: אני מכירה ואני מוקירה, אבל אנחנו היום באנו בנושא של הוועדה שאני מופקדת עליה, זאת המשמרת שלי.

מירב בן ארי: אין בעיה, רק אפשר גם ללמד זכות על מי שכן עובד.

עליזה לביא: מירב, אני אפשרתי לך גם לדבר בהתחלה וגם עכשיו, אין לי בעיה, מבחינתי זו פעם ראשונה, לפרוטוקול, שאני נפגשת עם נציגי עיריית ירושלים שמכירים בעובדה, כמו ששמענו כאן, שקיימת זנות בירושלים.

עליזה לביא: זה קודם כל לפרוטוקול.

עליזה לביא: ועכשיו אני מבקשת ללמוד מה קורה.

<ציפי לפלר: אנחנו היום במספר תהליכים.

<ציפי לפלר: האחד, הפתיחה של השלטר הזה, שבהחלט אנחנו מאוד מעורבים, גם מקצועית וגם כספית.

<ציפי לפלר: אותו דבר במקביל יש גם זנות של גברים ואנחנו בהחלט מטפלים גם בעניין הזה.

<ציפי לפלר: אנחנו עומדים לפתוח את השלטר של הבנים, השלטר נפתח במקום זמני, הוא עומד לעבור, עבר שיפוץ מאוד מאוד רציני במבנה שעיריית ירושלים שכרה בעזרה קלה של משרד הרווחה לשכר הדירה והוא עומד להיפתח.

<ציפי לפלר: מקום מאוד מאוד מאוד יפה בתלפיות.

<ציפי לפלר: במקביל אנחנו עובדים על פתיחת מסגרת של נשים שעוסקות בזנות מעל גיל 25 ואנחנו בעצם ביקשנו לפתוח, גם היינו בסיור בתל אביב, מאוד מרשים ומאוד רצינו ללכת על הדגם הקיים בתל אביב.

<ציפי לפלר: נכון לעכשיו אושר לנו - - -

עליזה לביא: את מדברת על הדגם של סלעית?

<ציפי לפלר: כן.

<ציפי לפלר: רצינו גם לפתוח את דירת החירום וגם הוסטל וגם מסגרת יומית, כרגע אושר לנו לפתוח רק מסגרת יומית.

עליזה לביא: אוקיי, זו כבר בשורה נהדרת.

<ציפי לפלר: ואני מדברת עד גיל 25, כשלצערי בעיר ירושלים יש לנו בעיה קשה ביותר של מבנים.

<ציפי לפלר: אני אגיד על זה שתי מילים, אם אני לוקחת גם את המבנה הזה וגם את המבנה ששכרנו בתלפיות, שזה באזור מסחרי, אני כבר הייתי בוועדה, הגענו ל- - - הייתי בוועדה במשרד הפנים כשהסוחרים במקום כבר הגישו ערר, הם הולכים להוציא לנו צו מניעה.

<ציפי לפלר: פה היו סיפורים מאוד מאוד מאוד קשים עם השכנים, הייתה הירתמות של כל אגפי עיריית ירושלים, כולל המשטרה, כולל משרד הרווחה, של עלם, באמת של כל העולם ואשתו, המצב קצת נרגע, אבל הוא נרגע כי נכנס לפה מאבטח משש בערב עד שבע בבוקר.

עליזה לביא: שהעירייה מממנת?

<ציפי לפלר: אנחנו ביקשנו מימון ממשרד הרווחה, בינתיים לא קיבלנו תשובה, אנחנו מנסים לארגן, בינתיים עלם מממנת את זה.

<רעות גיא: 17,000 שקל לחודש.

עליזה לביא: בתל אביב יש לכם מאבטח?

<רעות גיא: לא, פה זה בגלל השכנים והדרישות של בעל הנכס.

<ענבל דור קרבל: בגלל הבעיות שהיו בעצם העמדנו שומר והוספנו תקציבים.

<ציפי לפלר: ואת אותה בקשה ביקשנו גם לגבי השלטר של הבנים.

<ציפי לפלר: ברור לנו שאנחנו צריכים לפתוח גם, המסגרת הזו, ודיברנו וציפי הזכירה את זה, לפתוח מסגרת נוספת לבנות שהן לא על רצף הזנות ואני מקווה שנוכל להרים את זה.

<ציפי לפלר: באותה מידה בהחלט ברור לנו היום שאנחנו צריכים לפתוח משהו מתחת לגיל 18.

<ציפי לפלר: זה גם עניין תקציבי, שוב אני מדברת על מבנים שלא קיימים בעיר לצרכי רווחה, אין לעיריית ירושלים מבנים לצרכי רווחה כמעט, יש לנו בעיה קשה מאוד.

<ציפי לפלר: חלק מפרויקטים, לא רק בתחום הזה, נופלים בגלל מבנים.

<ציפי לפלר: אני רוצה לציין עוד דבר, שאנחנו נכנסנו בגדול לתכנית ית"ד, תכנית ית"ד היא בעצם טיפול וליווי של צעירים בגילאי 18 עד 25, כך שאחד המענים האפשריים זה הליווי אחרי.

<ציפי לפלר: זאת אומרת זה בהחלט כוח אדם נוסף שקיבלנו, כולל תקציב מאוד יפה לתכניות, שאנחנו בהחלט נכנסים לזה עכשיו - - -

<יהודית גבאי: כולל פתיחת דיוריות ודירת מעבר שמתוכננת להיפתח בשנה הזו.

עליזה לביא: בואי תספרי לנו על הדיוריות.

<יהודית גבאי: כרגע יש דיורית אחת שפועלת באמצעות עמותת 'אותות', זו איזה שהיא מסגרת שהם הקימו אותה, לבנות מרקע דתי, יש רשימות המתנה כבר שם.

עליזה לביא: מה זה, זה דירה?

מירב בן ארי: דירה, זה אחרי השלב, הן עוברות את השלב הזה, הן כבר עובדות, חלק בוגרות שירות לאומי, חיילות בודדות.

מירב בן ארי: במקרה של ירושלים זה בנות דתיות, חלק חרדיות לשעבר.

מירב בן ארי: בתל אביב אני פגשתי בנות שהשתחררו מהצבא והיו חיילות בודדות.

מירב בן ארי: זה ממש שלב שהוא יותר גבוה מבחינת שיקום.

מירב בן ארי: יש דיורית כזאת בירושלים, יש בתל אביב וגם נפתחה בבאר שבע.

מוסי רז: השאלה מה זה הדיורית הזאת.

מירב בן ארי: זה נהדר.

<יהודית גבאי: זה נמצא באוניברסיטה, במעונות שם.

מוסי רז: אז זה במעונות הסטודנטים?

מירב בן ארי: כן.

<קריאה: במימון משרד הרווחה.

עליזה לביא: אני באופן אישי, הבת שלי הייתה בשירות לאומי שנתיים ב'אחוזת שרה' ואז היא חזרה שבת אחת הביתה והיא אמרה לי 'אמא, את לא מאמינה, מגיעות לכאן כל שבת בנות שסיימו והן ישנות כאן, הן חיילות, הן בנות שירות, אין להן איפה להיות'.

עליזה לביא: זה היה כבר לפני חמש שנים או משהו כזה ואז החלטנו שאנחנו בונים מרחב לבנות הללו, היינו כמה אימהות, גייסנו כספים ויש דירה במקום מסוים שהבנות ממשיכות שם.

עליזה לביא: פנינו לרווחה, אף אחד לא הכיר את זה.

<קריאה: לא אליי.

<ציפי נחשון: פעם ראשונה שאני שומעת על דבר כזה.

<רעות גיא: יש עוד כמה עובדים במשרד הרווחה.

<ציפי נחשון: צעירות?

<ציפי נחשון: אני הכתובת.

עליזה לביא: זה היה לפני כמה וכמה שנים, לפני כל - - -

<ציפי נחשון: אני שבע שנים ב - - -

עליזה לביא: שנייה.

עליזה לביא: ואז קיבלנו תשובה שלא מכירים במסגרות הללו.

עליזה לביא: יש היום בישראל הרבה אנשים טובים, שאם זה עוד מוסד ילדים שקנה דירות לבוגרים שלו, אני מקבלת הרבה מאוד - - -

<קריאה: גם אנחנו מקבלים פניות כאלה.

עליזה לביא: נכון.

עליזה לביא: אז אני רק רוצה לנצל את זה כדי ללמוד על העניין הזה.

עליזה לביא: מה שאנחנו עשינו, אני יכולה להגיד לך מהשטח, היינו אימהות שראינו את הילדות שלנו בוכות ואמרנו שאנחנו מרימות את זה.

עליזה לביא: אחרי זה אני אגיד לך איפה זה.

עליזה לביא: אז הלכנו לראש העיר, הוא פטר אותנו מארנונה, פטר את - - - הרמנו את זה.

עליזה לביא: אספנו כסף לחמש שנים.

עליזה לביא: במהלך הזמן הזה, ואני יודעת שיש עוד דירות כאלה שקמות, עמותות, אנשים, מה קורה היום עם דירות כאלה?

עליזה לביא: מה המענה של המדינה?

עליזה לביא: איפה זה הוסדר?

עליזה לביא: כי אני יודעת שבאחרונה כן מדברים על זה.

<ציפי נחשון: לא רק מדברים, גם עושים.

עליזה לביא: אז אני מבקשת - - -

<ציפי נחשון: אז אני אגיד.

<ציפי נחשון: מבחינת מענה דיור לצעירים וצעירות, גילאי 18-25 אנחנו מדברים על רצף של מענים.

<ציפי נחשון: אנחנו מתחילים בהלנת חירום, שזה מהדגם הזה, שזה בדרך כלל בין יומיים, שלושה, לארבעה-חמישה חודשים כדי לעזור באבחון, ביצירת אמון ובניית תכנית שיקום והלאה.

<ציפי נחשון: אחר כך אנחנו עוברים למודל שהוא יותר שיקומי, שזה הוסטל, שבעצם זה בנוי על 12 דיירים בבית, לא יותר, כדי לא להפוך את זה למוסד, והצעירים והצעירות בהוסטל יכולים לצאת למקום עבודה הדרגתי.

<ציפי נחשון: הם עוד לא בשלים להחזיק משרה מלאה, עובדים באופן הדרגתי.

<ציפי נחשון: הם יכולים להיות במסגרת של הוסטל בין 8 חודשים לשנה וחצי, הם לא משלמים שקל, מקבלים הכול, מעטפת.

עליזה לביא: כמה הוסטלים יש כיום?

<ציפי נחשון: יש לנו כרגע ארבעה הוסטלים, אנחנו עכשיו רוצים לצאת מכרז על עוד שניים ייעודיים, לצעירות עם הפרעות אכילה - - -

<קריאה: בירושלים יש - - -

<קריאה: ושניים זה החרדים.

<ציפי נחשון: יש לנו למגזר הערבי.

<ציפי נחשון: יש לנו ארבעה.

עליזה לביא: כשאת אומרת ארבעה זה בירושלים.

<ציפי נחשון: לא, ההוסטל הוא ארצי, כי באים מכל הארץ.

<ציפי נחשון: כמו פה, זה לא ירושלמיות מגיעות.

עליזה לביא: אז ארבעה הוסטלים ומי נמצא - - -

<ציפי נחשון: ארבעה הוסטלים - - - הלנת חירום.

<ציפי נחשון: אני מדברת איתך על מסגרות שהן במימון משרד הרווחה.

<ציפי נחשון: אנחנו כרגע יוצאים למכרז לעוד שלושה הוסטלים נוספים, עוד הוסטל לצעירות במרכז הארץ, כי יש לנו פה בירושלים, עוד הוסטל לצעירות שיש להן בעיות והפרעות אכילה, אבל לא מתממשק עם אוכלוסייה של משרד הבריאות שצריכות אשפוז, ועוד הוסטל לנפגעות תקיפה מינית.

<ציפי נחשון: מההוסטל אנחנו צועדים לדירות מעבר כשיש לנו שני דגמים של דירות מעבר.

<ציפי נחשון: דירת מעבר שיש שם מדריכה שישנה איתם בלילה ויש עובדת סוציאלית שמלווה בשעות היום.

עליזה לביא: כמה כאלה יש?

<ציפי נחשון: רגע, בדירת מעבר זה בין ארבע לשש דיירות מקסימום, כדי לייצר תחושה של שותפות.

<ציפי נחשון: ויש לנו דגם של דירות מעבר ללא מדריך לילה.

<ציפי נחשון: בדגם של עם מדריך לילה, כרגע יש לנו עשר דירות כאלה שפועלות באמצעות הרשויות המקומיות.

עליזה לביא: שזה מה שהיא מחכה?

<ציפי נחשון: לא, היא מחכה בסל שיקום לדירות של משרד הבריאות.

עליזה לביא: שעוד לא שמענו אתכן, משרד הבריאות.

<ציפי נחשון: בדגם הזה של עם מדריך לילה אנחנו בימים הקרובים יוצאים למכרז נוסף להפעיל עוד 40 דירות כאלה ברחבי הארץ.

<קריאה: שזה הפרויקט שלנו אמור להיכנס אליו.

<ציפי נחשון: יכול להיות שהפרויקט שלך יכול להתאים לו.

<ציפי נחשון: בנוסף לזה אנחנו יצאנו למכרז על 50 דירות מעבר נוספות, בדגם שבלי מדריך לילה, שמי שמתאים לדירות בלי מדריך לילה זו אוכלוסייה של בוגרי פנימיות שהם כבר יותר מתפקדים, יותר לוקחים עצמאות, אז הם לא צריכים את המדריך שיישן - - -

עליזה לביא: שכמה כאלה יש?

<ציפי נחשון: 50, יצאנו למכרז.

עליזה לביא: 40 ו-50?

<ציפי נחשון: בדיוק.

<ציפי נחשון: כרגע פועלות דירות 30 דירות לבוגרי פנימיות, במימון משותף של ילדים בסיכוי ואנחנו, אנחנו גייסנו תקציב, אנחנו יצאנו למכרז וההפעלה תהיה בלי מיזם משותף, זאת אומרת העמותות לא צריכות להשתתף במימון, כבר זכו שלושה מפעילים על ה-50 דירות, ארגון אחד זכה ב-30 דירות, ארגון אחד ב-10 דירות וארגון אחד בעוד 10 דירות.

עליזה לביא: שהם הגורם המפעיל?

<ציפי נחשון: שהם יהיו הגורם המפעיל עבור משרד הרווחה.

עליזה לביא: ואתם המפקחים.

<ציפי נחשון: בוודאי.

<ציפי נחשון: אני מאוד מקווה שהגורם הרביעי, שלא קיבל, כי במכרז היה כתוב שמקסימום אפשר לקבל 30 דירות ומינימום 10, ושמעתי אתמול שהגורם הרביעי, שלא קיבל, הולך להוציא צו עיכוב.

<ציפי נחשון: משם אנחנו עוברים לאוכלוסייה של בנות שירות לאומי, יש לנו שירות לאומי ייעודי, שמיועד לצעירות במצבי סיכון, שהן באות לשירות לאומי, הן משרתות רק 4 ימים בשבוע, כי יש להם יום מעטפת והעשרה והעצמה פעם בשבוע ועל כל 15 בנות אנחנו מממנים חצי משרה של עובד סוציאלי.

<קריאה: אני הייתי ב - - -

<ציפי נחשון: הנה, היא הייתה בתכנית כזאת, כי התכנית הרגילה של שירות לאומי זה על כל 60 בנות יש עובד סוציאלי אחד.

<ציפי נחשון: אצלנו כל 15 יש עובד סוציאלי.

עליזה לביא: כמה כאלה יש?

<ציפי נחשון: יש לנו 600 תקנים כאלה.

<ציפי נחשון: מתוך ה-600 150 בנות יכולות לקבל מקום לינה, זאת אומרת שזה תקן עם דיור שמשרד הרווחה מממן אותו.

<ציפי נחשון: משם אנחנו צועדים לתקציב שאנחנו מקבלים ממשרד השיכון, אנחנו מקבלים סיוע בשכר דירה ל-200 צעירים בשנה, שאני מאשרת את זה, שזה בעצם למישהו שכבר יכול להיות שעבר חלק מהמסגרות, או רק מסגרת אחת והוא באמת כל כך עצמאי, אבל הוא מרוויח רק 4,000 שקלים, הוא לא יכול גם לשכור דירה, גם להחזיר חובות וגם לחיות.

<ציפי לפלר: אני רוצה שנייה.

<ציפי לפלר: קודם כל אני מאוד מעריכה את כל הפיתוח ובאמת, ציפי, אני מורידה בפנייך את הכובע על כל הפיתוח של התחום, יחד עם זה התעריפים לא מאפשרים להפעיל את המסגרות בצורה נאותה.

<ציפי נחשון: אני לא מסכימה, אבל בסדר.

<ציפי לפלר: התעריפים, גם התקצוב פה הוא תקציב מאוד חלקי, עלם שם פה 50% מה - - -

<ציפי נחשון: כי עלם רצו להיות שותפים ו - - -

<ציפי לפלר: זה בסדר גמור שעלם רצה להיות שותף, אבל עדיין - - - אני לא מדברת רק על המסגרת הזאת, אני מדברת על כלל המסגרות.

<ציפי לפלר: התעריפים לא מספיקים, ואני יודעת שאת נלחמת על זה, ציפי, על התעריפים, שכר הדירה לא מספיק, כמות כוח האדם לא מספיקה, אין אפשרות - - - בעייתי.

<ציפי לפלר: אם מנהל מתוקצב ב-145,000 שקל לשנה כשמצופה ממנו, מנהל עם השכלה ועם יכולות אדירות, עובד סוציאלי היום מתחיל, אצלנו הוא מתוקצב ב-155, עלות מעביד אני מדברת.

<ציפי לפלר: לא יכול להיות.

<ציפי לפלר: התעריפים לא מספיקים ואני מדברת על המכלול.

<ציפי לפלר: אם אני צריכה על כל מסגרת שלי להוסיף תקציבים מהעירייה אני לא יכולה לפתוח את המסגרות.

<יהודית גבאי: אני רוצה להגיד רק שני משפטים, אני רוצה לומר שאנחנו תכנית ית"ד, לראשונה קיבלנו תקנים ממשרד הרווחה לעבוד עם צעירים ואנחנו בונים ועושים ראייה עירונית, לא רק של אגף הרווחה, אלא גם של השירותים העירוניים כמו קידום נוער, כל העמותות ביחד, עברנו תהליך בשנתיים האחרונות כדי באמת להתייחס לכל העניין של מחוסרי קורת גג, נוער וצעירים, ובנינו איזה שהוא רצף, גם בנינו שפה משותפת, מטרות, יעדים ותכניות.

<יהודית גבאי: אנחנו עובדים ביחד, באמת הראייה היא ראייה עירונית, גם מי שמרכז אצלי את ית"ד, בעצם הראייה היא לבנות איזה שהוא רצף של תכניות טיפוליות בתוך הקהילה וגם מסגרות.

<יהודית גבאי: ביחד עם מורן אנחנו עושים את זה, ממשרד הרווחה, ובאמת כל השותפים שלנו.

<יהודית גבאי: אני רוצה להגיד משפט אחד, דיברת על - - - חשוב לי מאוד מאוד להדגיש, אני מנהלת שירות של עובדים סוציאליים ועובדות סוציאליות שעובדים בכל התחום, במגזר הערבי, החרדי והכללי, הדתי וכו'.

<יהודית גבאי: אנחנו עובדים עם נערות וצעירות במצבים מאוד מאוד קיצוניים, גם על רצף הזנות, הליווי הוא מאוד אינטנסיבי, שנים, זה - - - כמה פעמים בשבוע, מאוד סיזיפי, זאת אומרת חשוב לי להדגיש שאנחנו פה במסגרת מאוד משמעותית ומאוד חשובה, היא חלק מתוך מכלול המענים שקיימים, העבודה שהעובדים עושים היא באמת ממש עבודת קודש ויש הרבה שירותים ומענים נוספים שקיימים.

<יהודית גבאי: אני אתן לדוגמה, יש לנו למשל, במרכז הפעמון, דרך תכניות נוח"מ חברנו שם לעבודה עם נערות - - -

<ציפי לפלר: נוח"מ זה קידום לנוער חרדי מנותק.

<יהודית גבאי: כן, אז יש לנו עבודה עם נערות שנמצאות על רצף, חרדיות שמגיעות, יש שם זולה שפתחנו ואנחנו מפעילים אותה ופוגשים שם את הנערות בכל מיני אופנים ובכל מיני מצבים.

<יהודית גבאי: אז יש באמת רצף של מענים, גם טיפוליים, שנעשה בקהילה בעיר באגף הרווחה אצלנו, וחשוב לי להזכיר את זה במעמד הזה.

עליזה לביא: לא, יש לי הרבה הערכה, רק שאלתי, בסיור בתל אביב שמענו איך צוותים יוצאים לשטח לאתר.

עליזה לביא: האם זה קיים גם אצלכם?

<יהודית גבאי: אז פה בעיר ירושלים יש גם חלקים כאלה, יש לנו גם את יחידת האיתור.

<ציפי לפלר: יש את עובדי קידום נוער.

<יהודית גבאי: יש עובדי קידום נוער שנמצאים פה, שהם עושים גם את האיתורים, יש לנו גם ניידות, גם בנוח"מ יש לנו מדריכים שנמצאים בשכונות ומאתרים בני נוער, גם עובדות וגם עובדים, כדי לאתר בני נוער מהמגזר החרדי שנמצאים במצבי ניתוק.

<יהודית גבאי: זאת אומרת שבאמת יש עבודה מאוד מאוד רחבה.

<יהודית גבאי: יש עוד צרכים ואנחנו באמת כל הזמן חושבים מה עוד צריך ומה עוד חסר בתוך הראייה העירונית.

<מארה שכטר: אני צריכה לצאת, אבל רק רציתי להעיר שאני מציעה לצרף למענים שנבנים גם מסל שיקום, גם כרצף הטיפול וגם - - -

עליזה לביא: רגע, אם את צריכה לצאת, אנחנו לא נתנו למשרד הבריאות לדבר, אז בואי רגע נשמע.

עליזה לביא: כי אני רוצה להבין למה היא מחכה חצי שנה.

<מארה שכטר: לענות על מה שקורה בתוך סל השיקום אני לא יכולה לענות, אבל אני יכולה בהחלט לקשר אותה עם הדמות המובילה שם - - -

עליזה לביא: על מה את כן יכולה לענות?

עליזה לביא: מה התפקיד שלך?

<מארה שכטר: אני מרכזת את הנושא של אלימות במשפחה ופגיעה מינית במחוז - - -

עליזה לביא: במחוז ירושלים במשרד הבריאות?

<מארה שכטר: אני בשמחה יכולה ליצור את הקשרים האלה עם סל שיקום, אני חושבת שהם צריכים להיות חלק מהמענים שניתנים ולצרף אותם לוועדת היגוי שעובדת על הנושא.

<קריאה: לחסרי קורת גג, יש לנו לשיקום גם כן.

<רעות גיא: אנחנו עובדים עם סל שיקום.

<ציפי נחשון: אני מציעה לכם שתהיו חברים בוועדה.

<ציפי נחשון: און ליין, הכי טוב.

עליזה לביא: קדימה, בשביל זה אנחנו יושבים ביחד.

<מארה שכטר: אני מאמינה ש - - -

<קריאה: עם מי את חושבת שאנחנו צריכים לעבוד?

<מארה שכטר: אני מציעה לפנות לרכזת של השירות, שזו פמלה פרלמן.

<קריאה: אבל, רגע, היה לנו את מירב שהעבודה הייתה, היא באמת עזרה ותרמה, היא בחופשת לידה.

<קריאה: הדר, את רוצה להגיד?

<הדר: אני הדר, אני עובדת רחוב של קידום נוער במימון של משרד החינוך והעירייה, בתוך פרויקט משותף, אני עובדת גם פה בשלטר.

<הדר: ואני אגיד בהקשר למה שאת אומרת, עלו פה המון המון נושאים, אבל זה נראה לי הנושא הכי חם, שהכי מעסיק אותנו כרגע.

<הדר: התחיל פרויקט מדהים, יש רצון בשיתוף פעולה, ופותחים בשבח, אז משרד הבריאות הוא שותף שלנו, רוצה להיות שותף שלנו.

<הדר: מה שלא קורה בפועל זה שאין לנו כרגע עדיין מענים.

<הדר: יש לנו ערוץ תקשורת, יש רצון משותף, עדיין הדברים עובדים נורא לאט.

עליזה לביא: כמו מה?

עליזה לביא: מה חסר לך?

עליזה לביא: תני לי דוגמה.

<הדר: פסיכיאטר זמין - - -

עליזה לביא: זה מה שאני שואלת כל הזמן, תמיכה תמיכה תמיכה.

עליזה לביא: זה אנחנו חייבים לפצח, לכן שאלתי, מה אנחנו עושים?

עליזה לביא: איך אנחנו מקצרים תהליכים?

<מארה שכטר: אז אני מציעה לשבת יחד עם פמלה ויש גם את הפסיכיאטר המחוזי שאפשר לשבת איתו.

<מארה שכטר: זה ברמה המחוזית.

<מארה שכטר: ברמה הארצית, אני אתן - - - להתייחס לזה.

<מארה שכטר: יש גם מישהו ברמה הארצית שאפשר לפנות, אני מדברת על המחוז.

עליזה לביא: הבנתי שלא קיבלתי תשובה.

<רעות גיא: לא, אנחנו בקשר איתם.

עליזה לביא: אני רוצה לשמוע ממך.

<רעות גיא: הקשר זה לא מה שחסר.

עליזה לביא: אני רוצה לשמוע ממך, מה הקשר שאת מרגישה שחסר לך?

<הדר: אנחנו בקשר עם פמלה, אני ישבתי עם המחליפה של מירב - - - אני בקשר עם מירי ורד שהיא מנהלת את - - - שהיא מחליפה של הפסיכיאטרית, שבחופשת לידה גם כן.

עליזה לביא: ברוך ה'.

<הדר: אנחנו בקשר עם כולם, אנחנו יודעים להשמיע את הקול שחסר לנו, כי הוא אקוטי, הוא קריטי, אין לנו מענים.

<הדר: זה לא מספיק להיות בקשר ולשבת בשולחנות עגולים וזה לא תמיד מועיל, וגם הפסיכיאטר המחוזי, כשאין פסיכיאטרים, אז אין לו פסיכיאטר לתת לנו.

<הדר: וגם ל - - - הרופאה, אין פסיכיאטר וגם לפמלה, אז הן איתנו והן שותפות והן יצרו גם - - -

עליזה לביא: הבנתי.

עליזה לביא: אנחנו נוציא פנייה לראש השירות, אנחנו נוציא פנייה לפסיכיאטר - - -

<קריאה: מי שאחראית על סלי השיקום ו - - - זאת רונית דודאי במשרד הבריאות.

<קריאה: מה שקרה זה שאני פגשתי את רונית דודאי לפני שבוע, לא באופן פורמלי, וקבענו פגישה בדיוק על כל מה שמעלים פה מהשטח, פה ובתל אביב, אנחנו נלך עם רעות כדי לדבר - - -

<ציפי נחשון: זה לא לגבי הפסיכיאטר.

<קריאה: לא יודעת, סלי שיקום.

עליזה לביא: אז סל שיקום, פסיכיאטר.

עליזה לביא: מה עם ייעוץ פסיכולוגי?

עליזה לביא: מה עם השירות הפסיכולוגי?

<קריאה: יש פה גם את העניין שהטיפולים של בריאות הנפש - - -

עליזה לביא: מה קורה עם טיפול בקטינים?

עליזה לביא: אנחנו רוצים לפתוח 'הלב' בירושלים.

<יהודית גבאי: אני רק רוצה להגיד משהו, שבעצם כולנו עברנו תהליך, אני חושבת שגם משרד הרווחה וכל השירותים, בעצם בתפיסה של איך אנחנו תופסים זנות וגם ההגדרה התרחבה על הרצף הזה, כי באמת לנו, אני מודה, היה קשה להגדיר נערות ונערים שאנחנו מטפלים בהם וגם הם לא הגדירו את עצמם במקומות האלה.

<יהודית גבאי: עכשיו אני אגיד שגם הטיפול בהם, כמו שאמרתי, מעבר להחזקה המאוד אינטנסיבית שלנו, היא הרבה פעמים לא מחייבת איזה שהיא מסגרת נפרדת, כלומר הרבה מהם מגיעים למסגרות של הוסטלים, למסגרות אחרות.

<יהודית גבאי: זאת אומרת מבחינתי באמת חשוב שיהיה כל הרצף, מסגרת כמו 'הלב' זו שאלה שאנחנו באמת חושבים לגביה.

<יהודית גבאי: נכון, נתאים לכל עיר גם בהתאם למענים האחרים הקיימים, זה משהו שאנחנו חושבים ובוחנים, אבל כן אני אגיד - - -

עליזה לביא: היה איזה דיון בעניין של 'הלב'?

<יהודית גבאי: כן, אנחנו דנים בנושא של הזנות, יחד עם משרד הרווחה, יחד עם השירותים האחרים, גם הדס - - - כלומר כן עשינו דיונים לגבי מה האופי ומה נכון שיפעל.

עליזה לביא: רגע, אני רוצה לשמוע אותך.

עליזה לביא: דברי.

<ר': לא, אני לא רוצה לדבר.

מירב בן ארי: ר' תשמח לדבר.

מירב בן ארי: את מכירה את ר', עליזה?

<ר': מה את רוצה שאני אגיד?

<קריאה: לא, היא לא - - -

מירב בן ארי: למה?

מירב בן ארי: היא לא צריכה להיות מוכנה, היא יודעת לדבר תמיד.

<רעות גיא: לא, על זנות אין לה מה להגיד.

עליזה לביא: את רוצה להגיד?

עליזה לביא: מה שאת רוצה.

עליזה לביא: אנחנו תיכף יוצאות לסיור.

מירב בן ארי: היא כוכבת.

עליזה לביא: אז כוכבת אני רוצה להכיר.

עליזה לביא: מה את רוצה לשתף אותנו?

מירב בן ארי: תספרי קצת על השלטר.

<ר': אני מכירה את השלטר מגיל 12, אני חושבת.

<ג': אני מכירה את השלטר מגיל 13.

<ר': אני והיא נכנסנו בין הראשונות בשלטר.

<ג': אני קודם הייתי בהתקף טראומה, בהתקף חרדה.

עליזה לביא: זה בסדר, זה קורה לכולנו.

<ג': יש התקפי חרדה מכל החיים האלה.

<ג': תמשיכי, דברי.

<ר': אז הכרתי את השלטר בגיל 12 או 13, אני לא זוכרת, זה הרבה שנים כבר, שבע שנים.

<ר': אז - - -ברח לי חוט המחשבה.

מירב בן ארי: לא יכול להיות.

עליזה לביא: שמעת בגיל 12 או 13 על השלטר.

<ר': הכרתי את השלטר, ככה וככה וככה, הכרתי אותו כשהוא היה בשיא שלו, הוא היה כזה קטן, פיצי, כשלא היה בכלל מענה לכלום.

<ר': ואז, כשהם עברו, כבר לא הייתי, נכנסתי לפנימייה, הייתי שם כמה שנים ובסוף בסוף בסוף, לפני שנתיים או שלוש שנים חזרתי.

עליזה לביא: אבל שמעתי שאמרת שהיית בשירות לאומי במסגרת.

<ר': אז הייתי בשירות לאומי במסגרת, דווקא זה ממש ממש ממש עודד אותי לעשות את השירות הלאומי.

<ר': היום האחד הזה בשבוע נקרא יום הכשרה, שזה מין מסגרת, איך קוראים לזה?

<ר': שכחתי.

עליזה לביא: איך שמעת על המסגרת הזאת של השירות הלאומי?

<ר': הייתי בפנימייה ודרכה, היא הייתה באה הרבה גם ל - - - אותה אני מכירה הרבה זמן.

עליזה לביא: לא, ציפי, יש כמה ציפיות, היא נמצאת בהרבה מקומות.

<ר': את ציפי, אני אישית מכירה אותה עוד מאז, לפני שבע שנים, כשהיא הייתה באה להוסטל הזה.

<ר': אז היא הייתה באה הרבה פעמים, יכול להיות שממנה, לא יודעת, ממנה לדעתי.

עליזה לביא: אז שם היית שנה?

<ר': אז הייתי שם שנה ולא יכולתי להמשיך לשנתיים.

<ר': מבחינה כלכלית זה נורא נורא נורא קשה, זה 700 שקל בחודש, לא הכרתי את קצבת ילד נטוש, לא ידעתי על הדברים האלה.

עליזה לביא: לא דיברו איתך על הזכויות שלך?

<ר': לא, לא ידעתי.

<ר': לא עניין אותי גם, היה לי הכול.

<ר': לא הייתי זקוקה לזה.

עליזה לביא: ואז סיימת שנת שירות?

<ר': ואז סיימתי שנת שירות, עשיתי עוד שנה - - - כאילו זו דירת בוגרות, שהיא בעצם לשנתיים, או לשנה שירות ועבודה או לשנתיים שירות, אז אני בחרתי לעשות עבודה, לעבוד.

<ר': זו עבדתי שנה, פדיחה להגיד.

<ר': במפעל BOB, הייתי מזווגת דבורים.

<ר': בקיבוץ, עבדתי בקיבוץ.

<רעות גיא: כשישאלו אותך מה העבודה הכי מוזרה בעולם תגידי מזווגת - - -

מירב בן ארי: מזווגת גורים.

<ר': דבורים.

<ר': גור לא יכול להיות בהיריון, מירב.

עליזה לביא: טוב, אוקיי.

עליזה לביא: ואז?

<ר': סיימתי את העבודה שם ואז זהו, נגמר שם הזמן.

<ר': אז חזרתי לפה.

<ר': באתי, למדתי פה במזכירות רפואית במכללה פה ואז ככה גרתי בדירה.

<ר': כל הכסף שחסכתי הוצאתי על בתי מלונות וכאלה ולגור, כדי לא לחזור לשלטר.

<ר': אני לא אשכח את זה.

<ר': מרוב שהכרתי את כל המקומות ממש טוב.

<ר': ואז הייתי מטופלת בקידום נוער, הביאו לי שם מלון שאני לא אהיה בשלטר ובסוף חזרתי לשלטר כמו גדולה.

עליזה לביא: וכמה זמן את פה?

<ר': על הרצף?

<ר': כבר שמונה חודשים.

<ר': רצף רצף, יושבת פה כל יום.

עליזה לביא: שמונה חודשים.

עליזה לביא: ואת מצליחה ללמוד?

עליזה לביא: את ממשיכה ללמוד מזכירה רפואית או שסיימת?

<ר': - - -

עליזה לביא: יפה מאוד.

מירב בן ארי: קיבלת את הסיוע ואז הבעיה היה בעל הדירה, נכון?

<ר': לא, הכול טוב.

מירב בן ארי: נפתר?

<ר': נפתר.

<קריאה: היא קיבלה סיוע בשכר דירה.

מירב בן ארי: אז למה את לא אומרת?

מירב בן ארי: רק את הדברים הרעים.

מירב בן ארי: ר', אין לה סיוע בשכר דירה כי - - -

עליזה לביא: טוב, נשמע את חבר הכנסת מוסי רז ואנחנו נעשה סיור.

מירב בן ארי: סליחה רגע, יש לה עוד רגע שיא בקריירה של ר'.

<ר': קודם כל לא, אני אסביר משהו, אני הייתי יושבת בוועדות עם מירב בן ארי, היא קוראת לי בת טיפוחיה לפעמים, היא גם לקחה אותי לפנינה, הכרתי אותה.

מירב בן ארי: לקחתי אותה לפנינה רוזנבלום.

מירב בן ארי: זה היה חלום שלה, אמרתי לה 'מה החלום שלך?' היא אמרה לי 'אני רוצה קרם פנינה רוזנבלום'.

<ר': לפני שלוש שנים זה היה.

<ר': אז זהו.

<ר': ישבנו בוועדות ובאמת קיבלתי סיוע בשכר דירה, שהוא לא אושר כי - - - הוא אושר אבל לא נכנס לי לחשבון בנק, הוא נכנס לבעלי הדירה ישירות וכשניסינו לברר אני והדס בדירות ראינו שאף בעל בית לא מוכן לקבל את הכסף, כי יש כאלה שלא רוצים לדווח על דירות.

<ר': זה ממש תקע אותי ותקע אותי עוד כמה חודשים טובים ואז השארתי למירב הודעה, מה זה הודעה, ישבתי עם עצמי, כתבתי, היא אמרה 'חכי, אני אטפל בזה'.

<ר': אחר כך יום אחרי זה שלחתי לציפי הודעה, התקשרתי אליה - - -.

עליזה לביא: רגע, אני חייבת לשאול אותך, לפני זה, איך אנחנו עוזרים לעוד ילדות ונערות וצעירות שתדענה שהן יכולות לפנות?

עליזה לביא: איך עושים את זה?

<קריאה: לפנות אלינו?

עליזה לביא: איך, מהניסיון שלך, מהמקומות שאת היית בהם, מהבנות שאת מכירה, א' ו-ר', איך אנחנו יכולים להגיע לעוד בנות.

<א': הבנות?

<א': בואי נגיד לך, בתקופה הזאת אין, עכשיו בתקופה הזאת אין בנות כאלה.

<א': הבנות, הן לא בורחות באזורי ירושלים או באזורי תל אביב, שאתם בכיוונים האלה, הבנות שבורחות כשקשה להן - - - בואי אני אגיד לך איך מגיעים לבנות האלה, זה בנות של רווחה, זה דבר ראשון.

<א': ברגע שיש בנות של רווחה שמגיעות למסילה, לצופיה ולפנימיות והן בורחות מהמסגרות האלה, זה בדרום.

מירב בן ארי: לא, לא, יש בירושלים.

עליזה לביא: רגע, אנחנו שומעות את א' עכשיו.

<א': מאיפה התחלתי?

<א': מהדרום.

<א': מהדרום התחלתי בזנות, מהדרום, משם משם משם.

<א': אני חושבת, לפי דעתי, שלא צריך את מסילה ולא צריך את צופיה וזהו.

<קריאה: כמה זה עזר לך?

<א': אני חושבת שצריכים כאילו קצת להיות יותר - - - לא יודעת, אני אחשוב על מה יש להגיד, אחרי זה אני - - -

<א': אני חושבת שההחלטה של הכנסת, באמת להסתכל לעיניים ולראות שבעצם מי שמידרדרת לחיים שהיא מוכרת את הגוף שלה והיא מגיעה למצב שהיא צריכה להרגיש שזה מה שיש לה, לפחות ראיתם שהיא באמת הקורבן פה, והיא לא - - - ובאמת עשיתם את זה כאי הפללה וכדי לעזור לה, שאם במקרה - - -

<ר': אבל הילדה הזאת, היא עושה את עצמה - - -

<א': כן, ברור, זו בחירה שלה, ועדיין, אישה מול גבר, לא משנה.

<א': וכך אם היא נפגעת או משהו, אז היא מרגישה יותר בטוח באמת לבוא ולטפל בזה.

<א': למשל אני עברתי - - - לא משנה, למרות שזה היה מאנשים שהכרתי, אבל דרכם הכרתי אנשים שלא רציתי לעשות איתם דברים ובזכות זה שידעתי שיהיה אי הפללה ולא פחדתי להגיד 'כן, אני עובדת ככה וככה', יכולתי באמת להגיד שהם עשו לי ככה וככה ושהם נתנו על זה את הדין בלי להרגיש שאני כאילו לא יכולה לבוא ולומר.

<א': ועל זה אני מברכת, שבאמת עשיתם את הצעד הזה לפחות, את הצעד הקטן הזה, להוציא אותנו מ - - -

עליזה לביא: כמה זמן את פה, א'?

<א': שנתיים.

<א': אני חושבת, ברגע שאתם מרגישות, בנות בורחות מפנימיות, בנות מתחילות לברוח ממסילה וצופיה, זה הבנות האלה, הם צריכים ישר לתפוס אותם ולא לתפוס אותם ולקשור אותם.

מירב בן ארי: אז איך?

<א': לתפוס אותם ולהגיד להן 'תקשיבו, בנות, אתן פה, יש בנות שהיו במצב שלכם פה ותראו אותן איפה הן'.

עליזה לביא: אולי אם הן ידברו איתך, למשל, זה יעזור, את חושבת?

<א': אני מאוד אשמח לדבר עם בנות, בכיף, למרות שאני לא כזה חזקה מבפנים וכשרה - - -

<קריאה: לאט לאט, את בדרך.

<ר': אם להיות קשורה - - - למקום הזה, אני יכולה להגיד על השינוי, אני חוויתי את השעות של הלילה ברחוב ועד לפה, שאני בכלל בכלל בכלל, זה שינוי דרמטי, קודם כל זה 24 שעות, יש לך איפה לישון פה, יש לך איפה להיות כל היום, עד לפני חצי שנה לא היה את הדבר הזה, לא הייתה את ההכרה הזאת.

<ר': זה דבר שלדעתי אותי זה שינה ברמות שאני לא יכולה לתאר אפילו, לטובה.

<ר': אם את שואלת מה ההמלצה, זה באמת לעשות תכניות כאלה שהן באמת ל-24 שעות, בלי יותר מדי חוקים וגבולות, לתת לבן את האדם את העצמאות שלו, בלי טיפולים יותר מדי, בלי שום דבר, כל אחד לעצמו.

<ר': ברגע שהוא רוצה שהוא יפנה מעצמו.

<ר': לא חושבת שצריך לעשות מקום טיפולי, לא צריך - - - כאילו זה באמת מה שאנחנו רוצים, המקום הזה, שהוא 24 שעות וזה בעצם גרם לי להעלות את עצמי למעלה.

<א': - - -

עליזה לביא: תודה, תודה.

עליזה לביא: חבר הכנסת מוסי רז, אתה רוצה להגיד?

מוסי רז: אני רק רוצה להגיד קודם כל כל הכבוד, תודה שערכתם את הסיור הזה, עליזה ומירב, תודה.

מוסי רז: אני חושב שזה מאוד מרשים והעבודה שנעשית פה היא עבודת קודש.

מוסי רז: אני לא בטוח ש - - - יש דבר אחד שחסר לי, כהשלמה לדבר הזה בעתיד, היקף הבעיה.

מוסי רז: כמה נערות וצעירות יש כאלה שיש להן בעיות דומות, אבל שלא זוכות לפתרון מסוג השלטר הזה, אין לי מושג ואני לא יודע אם יש מחקרים אמינים על זה.

עליזה לביא: יש לנו.

מוסי רז: וכמובן שכל הנושא של הבעיות התקציביות שהוצגו פה, טוב שיש את אלה, אבל זה המדינה והעירייה צריכות לעשות את זה ולא צריכות לעשות את זה עמותות.

מוסי רז: העמותות כאן פשוט עושות מעשים כל כך חשובים שהתפקיד של המדינה והעירייה לעשות אותם ולא מספיק.

מוסי רז: למרות שאני שומע, יש תכניות חדשות - - -

מירב בן ארי: כן, זה המדינה.

מירב בן ארי: עלם מפעילה והכסף של המדינה.

מוסי רז: בסדר.

מירב בן ארי: מיזם משותף.

מירב בן ארי: בתל אביב זה אמור להיות.

מוסי רז: לדוגמה על השומר וכל הדברים האלה, אלה דברים שצריך להתמודד איתם וטוב שיש תכניות כאלה חדשות.

מוסי רז: אני מאוד שמח לשמוע על הדיור ודברים מהסוג הזה, שלאט לאט, אני לא יכול להגיד פותרים את הבעיה, אבל עוזרים לצעירות וגם צעירים להתמודד עם בעיות מהסוג הזה.

מוסי רז: אז אני ממש מודה לכם שהבאתם אותי לפה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: אני רוצה לסכם לפני שנצא - - -

מירב בן ארי: רגע, אנחנו לא מתכנסים אחרי זה שוב פעם?

עליזה לביא: לא.

מירב בן ארי: אז אני יכולה גם להגיד מילת סיכום?

מירב בן ארי: אחרייך אנחנו יוצאים לסיור, נכון?

עליזה לביא: כן, אנחנו נצא לסיור.

מירב בן ארי: אז אני רוצה קודם כל להגיד לכם תודה, לכל הצעירות שנמצאות כאן, כי זה ממש מרגש אותי לשבת פה.

מירב בן ארי: פעם שעברה שהייתי פה ככה גם ר' לא הייתה ואי אפשר לעשות סיור בלעדייך.

מירב בן ארי: את משהו.

מירב בן ארי: באמת.

<קריאה: הסיור הבא לא יהיה איתה.

מירב בן ארי: ברור, כי היא כבר תהיה, תיכף היא תהיה מדריכה.

<ר': לא רוצה להיות מדריכה, זה שפל שבשפלים.

מירב בן ארי: אוקיי, בסדר.

<קריאה: - - -

מירב בן ארי: רגע, אני רוצה להגיד תודה רבה.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד תודה לעליזה, שבאת לפה, זה מאוד חשוב.

מירב בן ארי: את יודעת, אנחנו יכולות לדבר על זה, אבל אם לא באים לפה ולא שומעים את זה ולא מעלים את זה לסדר היום הציבורי, כמה אני יכולה לדבר על השלטר?

מירב בן ארי: בסוף הנוכחות שלך פה זה מאוד מאוד חשוב, את יושבת כאן, שומעת את הבנות וזה נהדר.

מירב בן ארי: הפעילות היא פעילות של משרד הרווחה, חשוב לומר, עם עמותת עלם, כאן זה מיזם משותף, אני מאוד מקווה שתעזרי לי ונפעיל לחץ שוב על עיריית תל אביב, אנחנו כל הזמן לוחצים אותם, מקום שהכי חשוב במדינה מורח אותי, ואת יודעת שלא קל למרוח אותי, מורח אותי כבר שנתיים פלוס.

מירב בן ארי: מילה אחרונה, אני מאוד מאוד מקווה שיום אחד לא נצטרך את המקום הזה, שנשת

מירב בן ארי: מש בו כאיזה שהוא לא יודעת מה, אכסניית נוער, אבל כל עוד צריך אנחנו כאן.

מירב בן ארי: אמרתי את זה בהתחלה ואני אומרת את זה בסוף.

מירב בן ארי: תודה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: אז אני אסכם עכשיו ואני אקרא גם את הסיכום שלנו בהחלטות ונצא לסיור, אבל לפני הכול אני רוצה לומר תודה גדולה, לא תמיד יש את ההזדמנות לומר אותה והרבה פעמים גם נשמעת ביקורת, אבל היא ממקום משותף לכולנו, כל מי שנמצא כאן, ויש פה גם סטודנטיות, וכל מי שבחר להקדיש את חייו לסייע, לעזור, לתקן, לתרום, כל אחת ואחד עם סיפור החיים שלו, ואני יודעת גם שיהיו בנות שגדלו כאן והן תמצאנה את עצמן במקומות חזרה של תרומה לקהילה.

עליזה לביא: אתן יכולות להגיע רחוק מאוד, זכיתן לקבל תמיכה, סיוע, עזרה, שבתקופות קודמות כמו שאתן יודעות והעדתן בפנינו, זה לא היה.

עליזה לביא: ואנחנו כל היום במקום של לשנות ולתקן.

עליזה לביא: ואני רוצה לבקש מכן לספר לנו, לשתף אותנו.

עליזה לביא: היום אפשר דרך הטלפון להגיע לאי-מייל, לפייסבוק, לטלפון, אנחנו מאוד מאוד נגישים, הרבה דברים אנחנו לא יודעים, גם כאן לעובדי הרחוב, הרבה דברים אנחנו לא יודעים.

עליזה לביא: לא צריך בבירוקרטיה לפנות למעלה, אלא תשתפו אותנו, תעדכנו אותנו.

עליזה לביא: זאת אחת הסיבות שאנחנו באמת יוצאים לשטח, לבוא, לשמוע, כי איך אמרה לי כאן הדר?

עליזה לביא: אני מכירה את פמלה ואני מכירה ואני מכירה, הבעיה היא זאת וזאת וזאת.

עליזה לביא: חבל לי על הזמן הזה, אני רוצה לשמוע ובזה אני רוצה לטפל.

עליזה לביא: תרגישי נוח לכתוב לוועדה, לכתוב לי, לכתוב לאמל, לחברי כנסת נוספים, אנחנו פה בשבילכם.

עליזה לביא: העבודה שלנו היא לתקן, היא לשנות וזה התפקיד שלנו.

עליזה לביא: אז אני קודם כל רוצה להודות.

עליזה לביא: דבר שני, נקודתי, לעיריית ירושלים.

עליזה לביא: את יודעת, הרבה מאוד פעמים אני מקבלת תשובות מראשי ערים, 'עליזה, עד שאני מצליח להרים את העיר שלי, מה את באה לי עכשיו עם בעיות בזנות?

עליזה לביא: זה מקלקל לי את השם, זה הורס לי את המוניטין, אין לי כזה דבר.

עליזה לביא: את רוצה?

עליזה לביא: בואי נעשה סיור את ואני לבד בלילה'.

עליזה לביא: זה לא בושה, אני אומרת לך, אנחנו כולנו באותו מקום.

עליזה לביא: אני מבקשת שכשמגיע זימון, אני מבקשת שתמסרו את זה הלאה, אני גם עם ניר ברקת בעניין.

עליזה לביא: אני מכירה את המצוקות ואת הבעיות, עכשיו הזמניות, שיש לעיריית ירושלים, אני מקווה מאוד שהן תיפתרנה ואני מחזקת את ידי ראש העיר בעבודתו המבורכת.

עליזה לביא: העיר ירושלים היא לא עיר רגילה, צריך לבוא ולתת מענה.

עליזה לביא: קודם כל היא עיר בירה והיא עיר שיש בה אוכלוסיות שצריך לתת להם מענה מיוחד.

עליזה לביא: אז אני קוראת מכאן לבוא ולסיים בהקדם את המצוקה שנקלעה אליה עיריית ירושלים.

עליזה לביא: אבל לנושא שלשמו הגענו, אני קוראת מכאן לשיתוף פעולה מלא של עיריית ירושלים בכל מה שקשור לרצף הזנות, לנוער חסר בית, אני יודעת שאתן באמת עושות עבודת קודש, אבל צריך להדק וצריך לבוא ולראות איך מאמצים מודלים שכבר קיימים, נעזרים בניסיון שקיים ומתקדמים קדימה.

עליזה לביא: באשר למשרד הבריאות, אני קוראת לשיתוף פעולה הרבה יותר הדוק עם משרד הבריאות על האפשרויות השונות שבו.

עליזה לביא: אנחנו את שלנו נעשה, נפנה גם לפסיכיאטר המחוזי וגם למנכ"ל משרד הבריאות כדי לבוא ולראות איך מהדקים את זה בצורה חד משמעית.

עליזה לביא: משרד הרווחה עשה פה עבודה וקפיצת דרך נהדרת ואני רוצה לברך, גם אותך, ציפי, וגם את המנכ"ל ואת השר באמת על עבודה בזמן אמת, כלומר רואים, מתקנים, משנים.

עליזה לביא: אני עוד לא רואה את זה עם משרד הבריאות.

עליזה לביא: למשרד הבריאות יש גם את היכולות, הוא חולש על תקציבים, יש לו עבודה ייעודית שצריכה להיות בממשק הנכון, כולל השינויים, ואת צודקת, כשאני נכנסת לכיתה נורמטיבית ואומרות לי בנות 'אנחנו לא מקבלות תורים לפסיכיאטר' זו בעיה ארצית ואנחנו צריכים לבוא ולראות איך אנחנו נותנים מענה, כי חלק מלבוא ולראות איך מונעים זה לתת את המענה לפני בכלל שזה קורה.

עליזה לביא: אז אנחנו גם לכך ניתן ונידרש.

עליזה לביא: אני שוב רוצה להודות לעלם על העבודה המבורכת בתיקון עולם, לחזק אתכם ולקרוא - - -

<א': שניהם, תראי, נוריד מיליונים ולא יותר ממיליונים גם, יותר גם כאילו הכוונה, בגבהים ואת השמים ואת הכוכבים ואת אלוהים גם, אם צריך.

עליזה לביא: ואת מנהלת השלטר, על האירוח ה - - -

<א': השלטר זה החיים שלי, זה העולם שלי, גם כשאני אהיה בת 26 אני באה לפה להיות עובדת.

עליזה לביא: את יודעת שאת יכולה לעבוד בחברת לובי, עוד מעט נראה אותך בכנסת.

<א': אני לא עוזבת אותם פה, בחיים לא.

עליזה לביא: על האירוח החם והלבבי.

עליזה לביא: גם לך.

עליזה לביא: תרגישי נוח לפנות, להפנות, להתארח, גם בוועדה של מירב, גם בוועדה שלי, בכלל, ואנחנו פה משתפים פעולה באמת בצורה יוצאת דופן כי כל המציל נפש אחת כאילו הציל עולם מלא.

עליזה לביא: אני רוצה לחזור ולהודות לכם, חבריי היקרים, חבר הכנסת מוסי רז, חברת הכנסת מירב בן ארי, אמל, מנהל הוועדה, העוזרים שלנו שאיתנו, שמאוד מאוד רצו להצטרף לסיור הזה, אין כמוהם, כמי שדוחפים בתוך הלשכות את התעדוף.

עליזה לביא: כולנו יודעים שמה שקשור בנוער מקבל תעדוף גבוה, כמובן אצל חברי הכנסת שהופיעו כאן.

עליזה לביא: אז אנחנו נצא לסיור ואם יש מישהו או מישהו שרוצים להגיד לנו דברים גם לא לפרוטוקול, אתם מוזמנים.

עליזה לביא: תודה רבה.