ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 180, 2017-01-30 10:00

אברהם נגוסה: בוקר טוב לכולם.

אברהם נגוסה: אנחנו היום דנים בנושא יישום תכנית שילובם המיטבי של יוצאי אתיופיה במערכת החינוך, זה לפי התכנית שהתקבלה בוועדת שרים בראשות ראש הממשלה.

אברהם נגוסה: כידוע לכם לפני שבועיים קיבלנו דיווח על כל משרדי הממשלה בעניין כל התכניות, התחלתן של כל התכניות ואנחנו התבשרנו שהתכניות התחילו בשטח.

אברהם נגוסה: כמו שסיכמנו באותה פגישה, אנחנו נמשיך לדון ונעקוב אחרי יישום כל התכניות אחת אחת, משרד משרד, ואנחנו מתחילים במשרד החינוך.

אברהם נגוסה: היום אנחנו דנים על התכנית במערכת החינוך בדגש על שיתוף הפעולה עם ארגוני המגזר השלישי.

אברהם נגוסה: כידוע, האחריות בראש ובראשונה היא של המדינה, של משרדי הממשלה, יחד עם זאת אנחנו גם במדינה דמוקרטית, אזרחים שיש להם אכפתיות התארגנו דרך עמותות בהתנדבות וחלקם בעבודה והם עוזרים למשימה הלאומית, לעשייה הלאומית, ולכן אנחנו רוצים לראות איך הם, שהם נמצאים בשטח, ואיך משתלבת התכנית עם עבודה יחד, בשיתוף פעולה עם המגזר השלישי.

אברהם נגוסה: זה הנושא.

אברהם נגוסה: אני מציע שקודם כל אנחנו נתחיל בדיווח או בסקירה של הגופים או המגזר השלישי שפועלים בשטח רק במערכת החינוך.

אברהם נגוסה: אני מדגיש את זה, כי יש ארגונים שעוסקים בנושאים אחרים, אבל היום אנחנו מדברים רק על מערכת החינוך.

אברהם נגוסה: אנחנו ניתן קודם לארגונים להציג מה הם עושים בשטח, איך הם רואים את השילוב שלהם בתכנית הממשלתית החדשה ואנחנו נשמח מאוד אחר כך לשמוע את ההתייחסות של משרד החינוך לנושאים שהמגזר השלישי הציגו.

אברהם נגוסה: מוסכם על כולם אם נלך בכיוון הזה?

אברהם נגוסה: אני חושב שזה יותר טוב ללכת כך ולכן אני רוצה להתחיל.

אברהם נגוסה: התכנית כמובן מתייחסת מגן ילדים עד הצבא, כלומר עד התיכון ולאחר מכן, שילובם בתנועות הנוער וכל זה.

אברהם נגוסה: במסגרת הזו אנחנו נתחיל, למשל אם יש ארגון שפועל בקדם יסודי, אני מתכוון בשלב של גני ילדים ואז נלך ליסודי ואחר כך על יסודי ואחר כך תנועות הנוער.

אברהם נגוסה: אם יש ארגון שעוסק בעניין של קדם יסודי או גן ילדים, אני נותן את האפשרות.

אברהם נגוסה: אם אין מי שמטפל בקדם יסודי, נלך לארגון שמטפל ביסודי, מכיתה א' עד כיתה ו'.

אברהם נגוסה: יש ארגון שמטפל ביסודי?

אברהם נגוסה: אני מבין שיש שני ארגונים לפחות, נקוץ' והתחדשות בחינוך.

אברהם נגוסה: אני מציע שקודם נשמע את שושנה בן דור, מנכ"לית ארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה ולאחר מכן נשמע את דן.

<שושנה בן-דור: אני צריכה להבהיר, המנכ"לית בישראל, כי יש גם מנכ"לית בארצות הברית.

אברהם נגוסה: בישראל.

<שושנה בן-דור: אני רוצה להגיד תודה ליושב ראש ולוועדה שאפשרו לנו להציג.

<שושנה בן-דור: כיוון שאני תמיד מתרגשת במצבים כאלה אז הרבה מהמלל מופיע במצגת כדי שכולם יראו, מי שרוצה העתק אחר כך נוכל להעביר.

<שושנה בן-דור: אנחנו ארגון, כפי שאתם רואים, שהוא ותיק, הארגון קיים מ-1982 בארצות הברית, פתח את המשרד בישראל ב-1984.

<שושנה בן-דור: אתם רואים, כאשר זה היה מאתיופיה באותם הימים עד לקליטה ואחר כך שילוב בני הקהילה בישראל בימים אלה כשווים בין שווים בחברה הישראלית.

<שושנה בן-דור: בין 84' ל-93' הארגון פעל כקרן, ב-93', בעקבות החלטה, אנחנו הופכים להיות גוף מפעיל ובראש ובראשונה בגיל היסודי.

<שושנה בן-דור: מדוע בגיל היסודי?

<שושנה בן-דור: ירון מצא ציטוט מאוד יפה מהדוח של ראמ"ה, על החשיבות של ההשקעה בגיל היסודי, אנחנו מאמינים שזה בעצם טיפול מונע.

<שושנה בן-דור: ילדים שיצליחו להשתלב באופן מלא בכיתות היסוד, להגיע להישגים טובים, הם לא יחוו תסכול בהמשך, הם יאמינו בעצמם.

<שושנה בן-דור: גם מבחינת הצד של רכישת כלים וגם מבחינת הצד של הביטחון והמוטיבציה הילדים ימשיכו לתפקד בצורה המיטבית.

<שושנה בן-דור: אם אבן היסוד מדברת על סגירת פערים אנחנו בהחלט מאמינים בכך, סגירת פערים במקום צמצום, עמדנו על זה בכל הפורומים, כי זאת המטרה.

<שושנה בן-דור: התכנית שעובדת בתחום היסודי היא הלימודיות.

<שושנה בן-דור: התכנית הזאת קיימת מ-1993, התחלנו בעיר רמלה.

<שושנה בן-דור: אגב, שם קרה משהו מאוד מעניין השנה, אנחנו החלטנו שעשינו את שלנו, בתי הספר עשו את שלהם ואנחנו הקטנו מאוד, לא מתוך דאגה כספית, אלא מתוך ההכרה בכך שהילדים כבר רובם לומדים עצמאית, המשפחות יכולות לתמוך ואנחנו שם ממש בפורום מצומצם.

<שושנה בן-דור: אם כן המטרה היא, כפי שאתם רואים, הקניית כלים כדי לאפשר לתלמידים להיות לומדים עצמאיים, שיפור הישגים, שוב, זה מופיע באבני היסוד, והגעה לתפקוד כשווים בין שווים בתוך כיתות האם.

<שושנה בן-דור: מקום הפעילות, אני חושבת שאנחנו היינו בין הראשונים שדגל בעבודה בתוך בתי הספר, שתהיה המשכיות, שתהיה תקשורת מתמדת בין המחנכות לבן המורות בלימודייה, יוכלו להכין יחד את השיעורים, ואני רוצה להגיד מילה על בתי הספר.

<שושנה בן-דור: אותם בתי הספר שאנחנו ממשיכים ומתמידים לעבוד בהם אלה בתי ספר שבאמת מצאנו שיכולנו לעבוד בשיתוף פעולה, מנהלים שדואגים לבתי הספר, על כל התלמידים שבהם, וגם מורות.

<שושנה בן-דור: חלק מהמורות עובדות אצלנו בלימודייה, יש גם מורות שאנחנו מביאים מהחוץ.

<שושנה בן-דור: אנחנו עובדים במסגרת של קבוצות חד שכבתיות קטנות, עד 10 תלמידים למורה, ואנחנו מתאימים את עצמנו לכל מה שמשתמע מהשילוב של תלמידים שאינם יוצאי הקהילה.

<שושנה בן-דור: הצוות שלנו מקצועי, מורים מקצועיים, כאמור 10 שעות שבועיות של פעילות ואתם יכולים לראות את הגיוון בפעילות, במיוחד הנושא של אוצר מילים והעשרה שפתית ומתמטית, הכנת שיעורי בית מודרכת, אבל לא את כל שיעורי הבית, כי צריכים גם בבית לעשות, פעילות בחגים ועוד.

<שושנה בן-דור: יש לנו גם פרויקטים שנתיים, אחד הפרויקטים האהובים עלינו זה הסופר הצעיר, שכל ילד, החל מכיתה א', כותב ספר.

<שושנה בן-דור: לפעמים הבאנו גם סופרים לספרות ילדים, להכיר את התלמידים ושהתלמידים יכירו אותם.

<שושנה בן-דור: גם דברים כמו תבלינים, סיפורי עם שההורים הביאו מאתיופיה, לעבד אותם לתוך עברית.

<שושנה בן-דור: ועוד כמה פרויקטים שנתיים.

<שושנה בן-דור: יש לנו הערכה מתמדת של התפקוד של התלמידים וההישגים, כי זה גם תוך כדי התקשורת.

<שושנה בן-דור: בתוך כיתות האם גם ביצענו מדי פעם הערכה חיצונית, שהיא אגב די יקרה, מאוד היינו שמחים להיכנס מספיק לרשת, שגם ראמ"ה תהיה מעורבת, וכפי שרשום, 75% עד 80% מהתלמידים הם ברמת כיתת האם.

<שושנה בן-דור: אגב, בשנים האחרונות יש תלמידים, גם בבתי הספר שאנחנו עובדים באופן מלא, שכבר לא צריכים, לא משתתפים, לעומת זאת יש תלמידים מצטיינים שמאוד אוהבים את המסגרת, אז אנחנו מקדמים אותם לפי היכולות האישיות.

<שושנה בן-דור: דיברנו עם בתי הספר על הילדים האלה כדי שהם יעברו את המבחנים למצוינים.

<שושנה בן-דור: בשנה זו, וזה תוך כדי מאמצים רבים מבחינת גיוס כספים, 800 תלמידים ב-13 בתי ספר בשישה יישובים.

<שושנה בן-דור: היו יותר בעבר, אבל העניין פחות מעניין את הציבור האמריקאי, הנושא של יוצאי אתיופיה.

<שושנה בן-דור: רציתי גם להקדיש כמה מילים לתכניות האחרות.

<שושנה בן-דור: יש לנו גם תכניות של מלגות שאנחנו מעניקים לתלמידים.

<שושנה בן-דור: זה מלגות לתלמידי חטיבת ביניים ותיכון על שם אדוורד ג'י וקטור, שהוא משלם את העלויות התקציביות, חלק מהן, כדי שאנחנו נוכל להעביר לתלמידים את המלגות.

<שושנה בן-דור: התכנית התחילה ב-1996, כאשר הייתה נטייה לשלוח באופן גורף את הילדים לכפרי נוער ואמרנו, כשיש בית תומך הילד צריך להישאר בבית, צריכים לתמוך בתא המשפחתי.

<שושנה בן-דור: היו לנו גם מקרים שתיכוניסט, שאפשרנו לו ללמוד בבית ספר מקומי או סייענו לו, לימד את האח הקטן לקרוא לפני שהוא עלה לכיתה א'.

<שושנה בן-דור: אז אנחנו פשוט מסייעים בתשלומי החובה שנדרשים מההורים.

<שושנה בן-דור: בשנים האחרונות אנחנו גם יותר ויותר מסייעים לתלמידים ללמוד בבתי ספר שנחשבים ליותר יוקרתיים וכמובן שתשלומי החובה הרבה יותר גבוהים ואנחנו רוצים לתת חופש בחירה לתלמידים וכמובן שזה מתאים לאבן היסוד מספר 3, של קידום מעורבות הורים וחיזוק התא המשפחתי.

<שושנה בן-דור: התלמידים מאוד מאוד נהנים מהתכנית הזאת.

<שושנה בן-דור: כפי שאמרנו, זו הזדמנות עם אפשרות לבגרות ברמה גבוהה גם בבתי הספר היוקרתיים.

<שושנה בן-דור: התחלנו עם 18 תלמידים, כבר כמה שנים אנחנו מסייעים למעל מ-1,000 תלמידים בחטיבת ביניים ותיכון.

<שושנה בן-דור: בשנה שעברה זה הגיע ל-1,086 תלמידים שלמדו ב-75 בתי ספר ב-18 ערים.

<שושנה בן-דור: אני רוצה לספר קוריוז, כי ברור שאנחנו לא מסייעים מבחינה לימודית ולא כל התלמידים שמגיעים לבגרות היו אצלנו גם בלימודיות, אבל עשינו בדיקה מדגמית בערים שבהן יש לנו הרבה תלמידים בתיכון שמקבלים מלגות, בלוד, יבנה, רחובות, ראשון לציון, התחלנו גם את הבדיקה בירושלים, ממתינים גם בבאר שבע, אבל בינתיים מי שבדקנו, מעל ל-90% מבוגרי י"ב שקיבלנו מאיתנו מלגות בשנת הלימודים תשע"ו סיימו עם בגרות מלאה.

<שושנה בן-דור: אני לא יודעת להסביר את זה מבחינתנו, כי הסיוע היה כספי בלבד, אבל - - -

<קריאה: אפשר לשאול?

<קריאה: התלמידים האלה שמקבלים מלגות - - -

אברהם נגוסה: אני מבקש, תרשום.

אברהם נגוסה: אני גם רוצה שתנסי להזדרז, תעשו בתמצית כדי שנספיק את כולם.

<שושנה בן-דור: אז רק עוד תכנית אחת.

<שושנה בן-דור: יש שתי תכניות, אבל אני אצמצם לעוד תכנית אחת, כי אני חושבת שחלק גדול מהיושבים כאן אפילו מכירים מימיהם כסטודנט וזה תכנית 'אמץ סטודנט' על שם ברני ורחל לנדאו גוטשטיין.

<שושנה בן-דור: זו התכנית הוותיקה ביותר של הארגון, כבר מאמצע שנות ה-80.

<שושנה בן-דור: כ-400 סטודנטים בשנה נהנים מהמלגות האלה, מדובר במלגות מחיה והסטודנט מחליט מה לעשות עם הכסף הזה.

<שושנה בן-דור: המשרד שלנו בארצות הברית עושה מאמצים גדולים לגייס משפחות תומכות עם קשר אישי.

<שושנה בן-דור: לצערנו הרב, אנחנו לא מגיעים, לא יכולים לתת לכולם, כי אנחנו לא מגיעים למספיק תומכים, אבל מאז היווסדה של התכנית ישנם מעל ל-2,700 בוגרים עם תארים בתחומים שונים.

<שושנה בן-דור: יש קצת נתונים שאתם רואים בשקף הבא, על השנים האחרונות, ואנחנו היינו רוצים לעשות הרבה יותר.

<שושנה בן-דור: כפי שכתוב, שאיפתנו היא להגיע לשיתוף פעולה גם עם הגופים הרלוונטיים וזאת על מנת לתת מענה לכל מי שפונה אלינו, להעניק לו מלגה ולאפשר לו שוויון הזדמנויות ברכישת השכלה.

<שושנה בן-דור: נלווה לה ספרי ברני שאנחנו מחלקים.

<שושנה בן-דור: הסטודנטים שלנו, ברני ורחל נותנים סכום ואנחנו מחלקים ספרי ילדים לסטודנטים שלנו, שכוללים גם את הקלסיקות וגם ספרים כאלה.

<שושנה בן-דור: אגב, זו הייתה מורה אצלנו בלימודייה מתי שהוא.

<עירית בירן: היא מפקחת במשרד החינוך היום.

<שושנה בן-דור: כן, ד"ר ווביט וורקו מנגיסטו.

<שושנה בן-דור: אנחנו מבקשים מהסטודנטים או התלמידים להקריא את הספרים לילדים הקטנים במשפחות שלהם או במקומות העבודה.

<שושנה בן-דור: הם כמובן מקבלים את הספר ולוקחים הביתה, זה לא ספרייה, זה מתנה.

<שושנה בן-דור: פעילות בתחום המורשת.

<שושנה בן-דור: טוב, פה המספרים.

<שושנה בן-דור: בנושא המורשת, אני מבינה שאולי זה יהיה להזדמנות אחרת.

<שושנה בן-דור: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה, שושנה, שהצגת לנו.

<ירון יחיאס: סליחה, חבר הכנסת נגוסה, ברשותך רק להוסיף עוד, שהמלגות שאנחנו נותנים כל שנה, כי לא צוין פה הסכום הכספי, אבל זה 100 דולר לחודש לסטודנט, זה יוצא כ-6,000 ₪ בשנה ואנחנו כמובן לא דורשים התנדבות גם מהסטודנטים, לאור הניסיון שלי, כסטודנט ושל סטודנטים אחרים, כי אנחנו מאמינים שהסטודנט צריך ללמוד ולא לעשות דברים אחרים.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: זה מאוד חשוב להזכיר לכם למה אנחנו מתמקדים במגזר השלישי ובשיתוף הפעולה, כיוון שזה חלק מהתכנית של משרד החינוך.

אברהם נגוסה: אם אתם זוכרים, זה בתכנית שילוב המיטבי, מספר 1, חלק ב', 'כל התכניות הפועלות החל מגני ילדים ועד סיום החינוך העל יסודי, ביניהן תכניות המופעלות על ידי המגזר השלישי, יפעלו בהתאם לעקרונות אבני היסוד'.

אברהם נגוסה: לכן מאוד חשוב לי כשאתם מציגים להתייחס להתאמה לתכנית שמתבססת על אבני היסוד.

אברהם נגוסה: לכן מה ששושנה הציגה לנו זה בדיוק מה שהיא אמרה, שהם התאימו את עצמם למדיניות החדשה.

אברהם נגוסה: אם אני הבנתי נכון.

<שושנה בן-דור: כן, וממשיכים לעשות את זה.

<עירית בירן: הקבוצות שלהם עובדות אינטגרטיבי כמו שאבני היסוד מחייבות, בתיאום עם משרד החינוך.

אברהם נגוסה: אוקיי.

אברהם נגוסה: עכשיו, בין היתר, אתם יודעים, זה גם השיקולים האלה שנבדקים ברמת התלמיד ולא קולקטיבית, כדי לא לפגוע בסטודנטים או תלמידים שצריכים גם התייחסות פרטנית או קבוצתית.

אברהם נגוסה: זה גם נמצא בתכנית.

אברהם נגוסה: כמובן שאם רואים שיש תלמידים שצריכים התייחסות, יותר השקעה, זה גם לא פסול - - - (הפסקה בהקלטה)

<רוני אקלה: - - - גם על ידי החלטות ממשלה, ההחלטה התקבלה ב-2001 ואנחנו התחלנו את הפעילות ב-2004.

<רוני אקלה: בעקבות ההחלטה החדשה, 'הדרך החדשה', ישנן פעילויות מוגברות יותר ואנחנו פועלים בתחום של סיוע לימודי לאחר שעות הלימודים, שעות קצה.

<רוני אקלה: בתכנית העבודה שלנו פעלנו עד היום עם מספר של עד 4,000 תלמידים.

<רוני אקלה: לאור ההחלטה החדשה אנחנו הגדלנו את המספר ל-8,729, זה היעד של הפרויקט.

אברהם נגוסה: עכשיו יש 8,000?

<רוני אקלה: לא, זה היעד.

אברהם נגוסה: עכשיו כמה זה, 4,000?

<רוני אקלה: כרגע יש לנו כ-3,814 ובפועל יש לנו כ-2,650 תלמידים שמשתתפים.

<רוני אקלה: זה בעקבות ההחלטה שהתקבלה באיחור רב, אנחנו התחלנו את הפעילות ב-20.11.2016 ועם מערכות מסודרות והמורים שהיו בתכנית העבודה שלנו כבר אינם ולכן היינו צריכים למפות, או מורים חדשים, כדי שיהיו לנו גם מורים, וגם העובדים שהיו בתכנית העבודה ועל ידי הגופים המפעילים - - - דרך אגב, כשהוא אומר הפרויקט הלאומי הוא לא מפעיל את הפרויקט שלו באופן ישיר, זה בעקבות החלטת הממשלה, זה לא מלפני שנתיים, אלא בעבר.

<רוני אקלה: זה אומר שהפרויקט מפעיל את התכניות על ידי גופים מפעילים שנבחרו על ידי הנציגים שמשתתפים בוועד המנהל של הפרויקט.

<רוני אקלה: לכן הגופים המפעילים שלנו בנושא סיוע לימודי זה ברנקו - - - (הפסקה בהקלטה)

<רוני אקלה: האחריות שלנו, הפיקוח עבר למשרד החינוך ומשרד החינוך גם נותן מענה ו - - - עבור הפעילות, אבל - - -

אברהם נגוסה: אחרי זה, משרד החינוך, תתייחסו, אני רוצה לדעת מה גורלם של הילדים האלה, כשהפרויקט הלאומי התבקש להתמקד בעל יסודי, מה קרה לילדים שהיו מקבלים את השירות בפרויקט הלאומי, האם הם השתלבו במגזרים אחרים, לארגונים אחרים, או נפלו בין הכיסאות?

אברהם נגוסה: זה מה שאני רוצה לדעת.

אברהם נגוסה: תרשמו את זה ותגיבו.

<רוני אקלה: אחד מהדברים, כמו שאמרתי, מספר הילדים בגילאי 13-18 זה 18,600, מתוכם כ-3,500 נמצאים בפנימיות והשאר נמצאים ביישובי קבע.

<רוני אקלה: מתוך הקבוצה הזאת, אנחנו עשינו מיפוי, הגענו יחד עם משרד החינוך למספר של 8,900, אם אני לא טועה, שצריכים את העזרה והתמיכה.

<רוני אקלה: מתוך 8,900 ילדים, היות שיש החלטה שהפרויקט הלאומי, שעד היום נתן מענה רק לקהילה האתיופית, אבל בעקבות החלטת הממשלה אנחנו משלבים היום 20% מתכנית העבודה שלנו ללא בני הקהילה, לכן מתוך המספר שאני ציינתי, 3,814 ישנם גם 20% שאינם בני הקהילה, ואם אני מגיע ל-8,729 ילדים, אז 20% שאני מוריד אני מגיע לכלל בני הקהילה כ-7,000 ילדים והשאר לא בני הקהילה.

<רוני אקלה: לכן הצורך שיש לבני הקהילה הוא גבוה, זאת אומרת שאנחנו צריכים לתת מענה ואנחנו עושים מאמצים, זה אומר שברגע שאנחנו נקבל את גיוס המשאבים של הפדרציות היהודיות, במיוחד אלה שנותנים את המענה, אז גם נגדיל את המספר.

<רוני אקלה: אני מאוד שמח שבזה שהממשלה החליטה לשלב גם ילדים אחרים, לא בגלל שהפרויקט הלאומי הוא פרויקט, איך נקרא?

<רוני אקלה: אלא שההישגים הבגרותיים שאנחנו השגנו במהלך השנים האלה והמדד שלמעלה, זה אומר שהקפיצה, משנה לשנה זה עולה, ולכן גם בשנה שעברה אנחנו ראינו שההישגים הלימודיים שלנו עלו מעבר להישגים הבגרותיים בממוצע הארצי, הממוצע היה 68% ואנחנו הגענו ל-72%.

<רוני אקלה: לכן גם השילוב הזה והעשייה הזו ביחד, להוסיף גם ילדים אחרים, אני חושב שגם הממשלה השתכנעה שהעבודה שאנחנו עושים היא עבודה טובה והעבודה שלנו היא עבודה מאוד מאוד יסודית, שיש לה פיקוח צמוד, גם בהערכה ומדידה ברמה ארצית וגם יש לה ביקורת פנים, שמבקרת ומגיעה לוועד המנהל של הפרויקט הלאומי, וגם מה שאנחנו עושים, יש ועדה שנמצאת בכל רשות ורשות, מי שמוביל את הפרויקט הלאומי בעצם ברמת הרשות זה ראש העיר, או מישהו מטעמו, במיוחד בנושא הזה זה ראש מינהל החינוך ברמת הרשות ויש ועדות שאנחנו מקיימים אותן ושם אנחנו עוקבים אחרי כל ילד וילד, באיזה רמה הוא נמצא, איפה הוא צריך להיות בסוף השנה.

<רוני אקלה: לתכנית העבודה שלנו יש גם יעד מדיד שאנחנו רוצים להגיע אליו ואני מאוד שמח שההישגים הלימודיים הולכים וגדלים.

<רוני אקלה: אבל יש לי שתי הערות, גם נקוץ' וגם התחדשות ישראלית יכולים לענות.

<רוני אקלה: לפי המיפויים שאנחנו עשינו, זה אומר ילדים שעולים מכיתות יסודי לעל יסודי, אנחנו נתקלים בבעיה שרובם מגיעים אלינו עם הישגים לימודיים נמוכים.

<רוני אקלה: בכיתות ז' יש מדרג, יש הקבצה א', הקבצה ב', הקבצה ג', או שיש שמות שונים בכל יישוב שאנחנו מגיעים, והילדים שמגיעים להקבצה ג' המספר הוא גבוה.

<רוני אקלה: לכן אם יש סיוע לימודי בכיתות היסוד, אני מצפה - - - נכון, הם ארגונים וולונטריים שמעוניינים לתת מעצמם, אבל הם לא מגיעים, אני גם יודע, מספר הילדים בכיתות היסוד זה 17,500, מכיתה א' עד כיתה ו', אלה הנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, ולכן אם מתוך 17,500, כמו ששמענו, נקוץ' נותן ל-800 ילדים והתחדשות ישראלית נותנת ל-2,000 ילדים, אז אנחנו לא מגיעים לאותם ילדים שאני מתאר אותם כרגע.

<רוני אקלה: זה אומר, מבחינת המיפוי שלנו, היות שאנחנו אמורים לעבוד עכשיו ב-35 יישובים, ההישגים הלימודיים של כל אחד שעושה, אני חושב שצריך לעשות איזה שהיא העברת מקלות.

<רוני אקלה: כל אלה שהיו בתכניות יסוד, שיעבירו אלינו, גם כדי להמשיך את המעקב, ואני מצפה שברגע שאנחנו מסיימים - - -

<עירית בירן: רוני, הפנייה הזאת זה למשרד החינוך, זה אחריות משרד החינוך להעברות המקל האלה ולא בין הארגונים.

<רוני אקלה: מבחינתי, גם אצלנו, כשאני מסיים י"ב אני מוכן להעביר את האחריות לגופים הבאים על מנת שיעשו מעקב וגם בקרה, לאן הילדים הלכו.

<רוני אקלה: זה חשוב מאוד, המעבר בין גוף לגוף ומבחינת נתונים לנתונים, כדי שנוכל לעשות מדידה נכונה והערכה נכונה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: ממה שאתה אמרת אני רוצה גם שמשרד החינוך ירשמו את זה ותתייחסו, רציתי הבהרה, כשהוא מדבר פה על 20%, אתם מחייבים את הארגון לשלב 20% מהתלמידים שהם לא יוצאי אתיופיה, אני הולך על חישובים מבחינה תקציבית.

<עירית בירן: משרד החינוך הוסיף תקציב מיוחד לילדים שאינם בני הקהילה.

אברהם נגוסה: אני רוצה לדעת מה זה התקציב המיוחד.

אברהם נגוסה: האם מתוך ה-192 מיליון שקל לתכנית הממשלתית זה מיועד רק ליוצאי אתיופיה?

אברהם נגוסה: אם אתם עושים את זה זו בריחת תקציבים.

אברהם נגוסה: אני רוצה לדעת אם זה תקציב מעבר ל-192 מיליון.

<עירית בירן: חד משמעי.

<עירית בירן: הוספנו תקציב תוספתי, עוד 2 מיליון לפרויקט הלאומי, שצבוע לילדים שאינם בני הקהילה, במטרה לשלב.

אברהם נגוסה: הבנתי, לא מהתקציב של התכנית.

<עירית בירן: מתקציב בסיס של משרד החינוך.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: זה מה שרציתי לדעת.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב ראש, תודה על הדיון החשוב הזה.

דב חנין: אני רוצה להתחיל בברכה לכל מי שעושה, לכל מי שפעיל, לארגונים של יוצאי אתיופיה, לפעילים שמובילים ומתעסקים בנושאים האלה.

דב חנין: אני חושב שזה נושא מאוד מאוד חשוב, מה קורה עם יוצאי אתיופיה בתוך מערכת החינוך.

דב חנין: אני רוצה לשים על השולחן מילה מאוד מאוד קשה, מאוד קשה, והיא המילה סגרגציה.

דב חנין: ב-1954 בית המשפט העליון האמריקאי בפסק דין מאוד חשוב, שנתן אותו השופט וורן, בעניין מרשל נגד מועצת החינוך, קבע ש-separate but equal is not equal, נפרד אבל שווה זה אף פעם לא שווה, ומאז אנחנו מבינים שמערכות חינוך נפרדות שבהן אנחנו ממסללים אנשים לאיזה שהוא כיוון, לאיזה שהם בתי ספר, לאיזה שהם מוסדות, אפילו אם אנחנו נותנים את כל השירותים ואת כל הטיפול ואת כל התגבור ואת כל העזרה, ברגע שזה נפרד זה לעולם לא יהיה שווה וזה אף פעם לא שווה.

דב חנין: למה אני שם את המילה הקשה הזו על השולחן שלנו?

דב חנין: הרי ברור שאנחנו יותר מ-50 שנה אחרי פסק הדין בעניין מרשל נגד מועצת החינוך בארצות הברית ואף אחד במדינת ישראל לא תומך באופן רשמי בסגרגציה, אז איך הסגרגציה אצלנו בכל זאת נראית, האם היא עדיין קיימת?

דב חנין: אני טוען שהיא עדיין קיימת, היא קיימת בשתי צורות.

דב חנין: הצורה הראשונה היא 'לא בבית ספרנו'.

דב חנין: אנחנו מדי פעם שומעים על מצבים שבהם ילדים יוצאי אתיופיה איכשהו לא מתקבלים לבית ספר מסוים.

דב חנין: אנחנו שומעים על המקרים שבהם זה מגיע לתקשורת, אבל לא בכל המקרים אנחנו שומעים ולא בכל המקרים זה מגיע לתקשורת.

דב חנין: הדבר השני, הצורה השנייה של הסגרגציה, זה בתי ספר שבהם השיעור של יוצאי אתיופיה הוא מאוד מאוד גבוה וגם בתי ספר כאלה קיימים, ואז בפועל, למרות שזה לא בית ספר ייחודי ליוצאי אתיופיה, בפועל זה בית ספר שהוא בעיקרו משרת את יוצאי אתיופיה ובפועל אנחנו מדברים על הסללה למסלול נפרד.

דב חנין: עם הדברים האלה אנחנו חייבים להתמודד וחייבים להתמודד איתם בהרבה מאוד כלים.

דב חנין: יש כלים שנוסו בעולם והצליחו ויש אמצעים שאנחנו צריכים להפעיל כמערכת כדי לוודא שזה לא קורה אצלנו.

דב חנין: אני הייתי מעוניין לדעת כמה בתי ספר בישראל הם כאלה שבהם השיעור של יוצאי אתיופיה הוא באופן משמעותי מעל לשיעורם באוכלוסייה הכללית.

דב חנין: צריך לדעת את זה וכדאי לעקוב ולראות מה קורה בבתי הספר האלה, האם הם באמת בתי ספר שנותנים את התוצאות הכי טובות ואת ההצלחות הכי טובות וכדומה.

דב חנין: כדי לא לסיים באקורד המודאג הזה אני בכל זאת רוצה לציין דוגמה חיובית והיא קשורה לחינוך הלא פורמלי.

דב חנין: בחינוך הלא פורמלי קורים דברים טובים ובמקרה יושב מולי, עם חולצה כחולה ושרוך אדום, נציג הנוער העובד ואני רוצה להגיד לכם שמתוך היכרות פשוט אני נפעם ומתרגש לראות את הקבוצות ואת הפעילות שממש ממש לא תגידו, כולם ביחד, יוצאי אתיופיה ולא יוצאי אתיופיה, בתחושה משותפת, עם איזה שהוא אתוס משותף, עם התלהבות משותפת, ואני אומר לעצמי, וואלה, אנחנו צריכים ללמוד מהנוער העובד והלומד.

דב חנין: אז כל הכבוד לכם, תמשיכו ותנסו ללמד אותנו גם איך עושים את זה.

אברהם נגוסה: הם יציגו גם.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

אברהם נגוסה: מיכל אברה סמואל, מנכ"לית פידל, בבקשה.

<מיכל אברה סמואל: אני גם מברכת את - - -

<יצחק טיים: סליחה, לגבי השאלה, יש 72 בתי ספר עם ריכוז גבוה של יוצאי אתיופיה.

<יצחק טיים: יש לנו פה תשובה ממשרד החינוך שהתקבלה לפני שבועיים בערך.

<עירית בירן: בחינוך היסודי.

<יצחק טיים: מתוכם 10 בתי ספר שיש בהם למעלה מ-70%.

אברהם נגוסה: המטרה של התכנית לפזר ולשלב אותם

<קריאה: אין 10 בתי ספר - - -

<יצחק טיים: שר החינוך חתום על המסמך הזה, אני לא מתווכח.

<קריאה: אבל זה מתוך מעל 2,000 בתי ספר.

<קריאה: יש פרופורציה.

אברהם נגוסה: אתה ברשימה, אז בזמנך תדבר על זה, אם אתה רוצה להרחיב.

<יצחק טיים: השר חתום על זה.

אברהם נגוסה: לפני משרד החינוך אתה ברשימה, אתה תדבר ואז הם יתייחסו לזה.

אברהם נגוסה: כן, מיכל.

<מיכל אברה סמואל: עמותת פידל עוסקת בחינוך פורמלי ובלתי פורמלי.

<מיכל אברה סמואל: אנחנו בפידל מתמקדים בקידום ושילוב חברתי של יוצאי אתיופיה, פועלים כמעט 20 שנה בתחומי הגישור והחינוך.

<מיכל אברה סמואל: בשלוש השנים - - - (ההקלטה נקטעה)