ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 525, 2018-01-03 09:05

יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתנצל על הצרידות.

יעקב מרגי: למזלי את הישיבה ינהל פרופ' בר-אשר, אז אני רק את דברי הפתיחה אומר.

יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ה-3 בינואר 2018, ט"ז בטבת תשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא: הלשון העברית במערכת החינוך וברשות הרבים – לציון יום השפה העברית ו-65 שנה לאקדמיה ללשון העברית.

יעקב מרגי: אתם יודעים, כשהולכים ללמוד משפטים, לומדים את יסודות המשפט וקורות המשפט.

יעקב מרגי: כשמלמדים ילדים ב"חדר" או תורה, אז קודם כול מתחילים אותה במשנה "משה קיבל תורה מסיני ומסרה ליהושע", את המקורות.

יעקב מרגי: אני חשבתי שהשפה זה דבר שהוא מאוד מדע מדויק.

יעקב מרגי: ככה קיבלנו אותה ובכלל למי יש רשות לחדש בה משהו?

יעקב מרגי: מסתבר שכל שפה, כפי שכתוב, כל לשון שואלת מילים מלשונות אחרות ומשאילה להן מאוצרה".

יעקב מרגי: מאות רבות של מילים שאלה העברית כבר בתקופותיה הקודמות, תקופות המקרא וחז"ל, אשר היו בהן שמות, מוסדות נכבדים ומקומות ציבור, ולא נמנעו מכך אנשי הדורות וחכמיהם, הסנהדרין.

יעקב מרגי: מילים כגון אצטדיון, אכסניה, פרדס, לקחתי את זה רק מהויקיפדיה, שלא תפרגנו לי.

יעקב מרגי: סנגוריה, מוזיאון, תיאטרון וכו' וכו', אפילו אקדמיה.

יעקב מרגי: ממשלת ישראל הכריזה על כ"א בטבת, תאריך יום הולדתו של אליעזר בן יהודה כיום הלשון העברית.

יעקב מרגי: גם הכנסת מציינת היום את יום השפה העברית בדיון הזה כאן בוועדת החינוך, התרבות והספורט.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי, לאחר דברי הפתיחה אני אעביר את רשות הדיבור לידידנו, פרופ' משה בר-אשר.

יעקב מרגי: כאן בכנסת גם נענינו ונחשפנו לחידושי הלשון מפרי עיטם, פרי ידה של האקדמיה, הנישאים בשלטי הכניסה למליאה.

יעקב מרגי: כניסת חברי הקואליציה בשלט הנושא את המילה "יחדה", כניסת חברי האופוזיציה בשלט הנושא של המילה "נגדה".

יעקב מרגי: אני תהיתי אם האופוזיציה עניינית, למה היא צריכה להיות נגדה?

<משה בר-אשר: "נגדנה נא לכל עמו".

יעקב מרגי: זה נתפס כאילו זה נגדה, אבל נגדנה נשמע "נגיד".

יעקב מרגי: וכן השימוש הנפוץ שעושים הפוליטיקאים ובמיוחד בשבועות האחרונים, את פגעיהם אתם שומעים בנאומים והצהרות בעלי אופי המונאי או המונאות, מה שנקרא פופוליזם.

יעקב מרגי: על הדרך, השבוע בהכנה לדיון חיפשנו מילה לפיליבסטר, אז הנה אתגרנו אתכם.

יעקב מרגי: אם ישנה, תאמרו אותה.

<משה בר-אשר: מישהו הציע אתמול לקרוא לזה "תעכיב".

יעקב מרגי: לסיום, תרשו לי להתרפק קצת עם ה"תעכיב" ועם ה"יחדה" ו"נגדה" ועוד שלל המילים.

יעקב מרגי: אני עדיין מתעקש כפי שאמרתי בפתיחה, להתרפק על מקורות השפה העברית.

יעקב מרגי: בחרתי בשבילי ובשבילכם, אם תרשו לי, לומר בית אחד או שניים משיר שאני אוהב אותו כי הצלילים של המילים שלו נעימים לאוזן.

יעקב מרגי: הוא מיוחס לרבי שלמה אבן גבירול.

יעקב מרגי: "שבעים הם הגיבורים ויכחידום תשעים שרים.

יעקב מרגי: שבתו שירים כי פי שרים מלא מים.

יעקב מרגי: ככלות ייני תרד עיני".

יעקב מרגי: כשלמדתי אותו בילדותי, אמרו לי, זה שיר השיכור, אבל יש בזה מן האמת כי השיר הזה נכתב בגלל שתיית יין שמהלו אותו במים וכל השיר מלא רמיזות ועקיצות יפות.

יעקב מרגי: אמרו לי שמזל עקרב אוהב לעקוץ.

יעקב מרגי: כנראה בגלל זה אני אוהב את השיר הזה.

יעקב מרגי: כולו עקיצות וגימטריות וחרוזים.

יעקב מרגי: כפי שהבטחתי, את הדיון הזה ינהל נשיא האקדמיה, פרופ' בר-אשר.

יעקב מרגי: אני אעביר לו את רשות הדיבור, הוא יתפוס את כיסאי.

יעקב מרגי: אני אשב לשמאלי עד שאקפוץ לדיון אחר.

יעקב מרגי: אתן את ברכת הדרך.

יעקב מרגי: בבקשה אדוני.

<משה בר-אשר: ידידיי, יושב ראש הוועדה, מכובדי הרב מרגי, ידידי הטוב, יושב ראש הנגדה.

יצחק הרצוג: ידיד האקדמיה.

<משה בר-אשר: חבר הכנסת הרצוג, אדוני אוהב האקדמיה, מר יוסי שרעבי, מנכ"ל משרד התרבות והספורט שהאקדמיה חוסה בצילו, חברי האקדמיה ללשון העברית, אני רואה ארבעה, ועובדי האקדמיה, תלמידי בית הספר התיכון פלך, המפקח על הוראת הלשון, ידידנו הנודע אבשלום קור.

<משה בר-אשר: אני כבר נכשלתי בזה שאני מזכיר אנשים בשמם, ואני רוצה להזכיר את מנכ"לית האקדמיה ואת סגניתה, טלי בן-יהודה ודורית לרר, המזכירה המדעית, חבריי המכובדים, כבוד הוא לכנסת שביוזמתה פנתה אלינו לקיים את המושב הזה בכנסת בסמוך ליום הלשון העברית וגם ציון של שנת ה-65 לכינונה של האקדמיה, באלול תשי"ג.

יעקב מרגי: ברשותך, אני פספסתי משהו.

יעקב מרגי: מייד אחזיר לך את רשות הדיבור.

יעקב מרגי: נמצאת איתנו סגנית מנהלת הוועדה עד לפני כמה ימים, הגברת רבקה וידר.

יעקב מרגי: היא לקחה את זה כפרויקט וליוותה גם אחרי שפרשה לפני מספר ימים, באה.

יעקב מרגי: מודים לך.

<משה בר-אשר: באמת הפנייה הראשונה הייתה מרבקה אלי, ונפעמתי שהנה ועדת החינוך זכרה את שני התאריכים, גם את יום הלשון וגם את 65 שנה לאקדמיה.

<משה בר-אשר: אני הייתי רוצה, אמנם יש תחלופה בכנסת, שזה יהפוך להיות אירוע קבוע כדי שהכנסת תכבד את הלשון העברית ואולי יהיו בה גם חברים שיתחילו לשפר את לשונם.

<משה בר-אשר: יש ביניהם יודעי לשון, אבל יש ביניהם משחיטי לשון, כמו אנשים ביישוב.

<משה בר-אשר: החלטנו להקדיש את המושב היום ללשון העברית ברשות הרבים והלשון העברית במערכת החינוך.

<משה בר-אשר: לא הייתי רוצה להרבות דברים.

<משה בר-אשר: האקדמיה איננה משרד החינוך.

<משה בר-אשר: האקדמיה, אחד התפקידים שלה זה הכוונת הלשון, כלומר בכל מה שנוגע לחידושי המילים הנצרכות וקביעת התקן במערכת החינוך, כלומר ענייני הכתיב, ענייני הדקדוק וכדומה.

<משה בר-אשר: אנחנו נפעמים מדבר אחד: מאות אלפי אנשים נדרשים בקביעות למה שהאקדמיה עושה, וזה מלמד שאותם מעטים שמקלקלים את לשונם ורוצים לקלקל את הלשונות של אחרים, דעתם איננה נשמעת ורוב הציבור, יש לו עניין בלשון העברית.

<משה בר-אשר: אני בזה רוצה לחתום את דבריי, רוצה לבקש ממר הרצוג ומיוסי שרעבי לומר דברים, ואחר כך תהיה הרצאה של חברת האקדמיה.

<משה בר-אשר: בבקשה, חבר הכנסת הרצוג.

יצחק הרצוג: אני מבקש אדוני היושב ראש וגם ידידי היושב ראש, להודות לכם על הכינוס הזה של הוועדה.

יצחק הרצוג: אני בא לפה מכיוון שאני חושב שהלשון העברית היא כל כך יפה וכל כך מיוחדת במינה, שפת עבר, שפת הקודש, שתמיד אני מצטער צער רב שאנשים לא יודעים לדבר עברית בצורה ההולמת והנאותה, לכן השליחות שלכם היא עצומה.

יצחק הרצוג: האקדמיה עושה מלאכת קודש בלתי רגילה בשימור, טיפוח וחידוש השפה, ואנחנו כאן כדי גם לחגוג אבל גם להיענות לאתגר.

יצחק הרצוג: בהצלחה.

<משה בר-אשר: תודה רבה.

<משה בר-אשר: יוסי, בבקשה.

<משה בר-אשר: מר שרעבי, מנכ"ל משרד התרבות.

<יוסי שרעבי: תודה רבה, בוקר טוב.

<יוסי שרעבי: בהחלט יום חגיגי.

<יוסי שרעבי: תודה לפרופ' בר-אשר, נשיא האקדמיה.

<יוסי שרעבי: אני רוצה בהזדמנות הזאת להביע הערכה לפרופ' בר-אשר, נשיא האקדמיה, שמוביל את הדגל של הנחלה ושימור הלשון והשפה העברית.

<יוסי שרעבי: הוא עושה את זה עם הרבה נחישות, ואני אומר את זה גם ממקומי כמנכ"ל משרד התרבות והספורט, עם הרבה מחויבות ובשנים האחרונות גם עסוק מאוד בהקמת מנווה האקדמיה ללשון עברית, משימה שהיא משימה מאוד חשובה ושאנחנו גם כמשרד תומכים בה מאוד, משרדי הממשלה עומדים מאחוריה, משימה שדורשת תקציבים לא קטנים ואני מקווה שתימצא הדרך לממש את החזון הזה, שהנוכחות הפיזית של בניין כזה שיש לו חשיבות בפני עצמה, כי יש בזה אמירה של מדינת ישראל לגבי החשיבות שהיא מייחסת לשימור של הלשון העברית.

<יוסי שרעבי: אני בכל זאת בהזדמנות הזאת רוצה לומר שאנחנו במשרד התרבות והספורט בראשות השרה מירי רגב עושים במהלך השנה לא מעט פעילויות חינוכיות ותרבותיות כדי להנגיש, לשמר ולהפוך את השפה העברית לשפה שהיא שגורה בפיהם של ילדי ובני הנוער והציבור הישראלי כולו.

<יוסי שרעבי: אני רק רוצה לציין מספר דברים שאנחנו עושים כמשרד, שאני חושב שחשוב לומר אותם, וזאת ההזדמנות גם כן קצת לחשוף אותם.

<יוסי שרעבי: אנחנו ימים ספורים לפני האירוע של כנס ראש הממשלה לשפה העברית שמתקיים כבר באופן מסורתי בראשון לציון, אנחנו שותפים לזה, גם האקדמיה שותפה לזה.

<יוסי שרעבי: מדי שנה אנחנו מחלקים את פרס ראש הממשלה ללשון עברית על שם אליעזר בן יהודה, פרס על סך 70,000 שקלים.

<יוסי שרעבי: הזוכים שזוכים כל שנה, אני חושב, מקרינים יוקרתם ומעמדם על הפרס הזה.

<יוסי שרעבי: אחד מהם נמצא כאן איתנו, ד"ר אבשלום קור שזכה בשנים האחרונות בפרס הזה.

<יוסי שרעבי: אנחנו בשנים האחרונות מגדילים לא באופן שאני חושב שפרופ' בר-אשר היה רוצה, אבל מגדילים גם את התקציב לאקדמיה העברית ואני מקווה שנוכל לעשות יותר בשנים הקרובות.

<יוסי שרעבי: אנחנו גם כמובן תומכים בתמלוגים לסופרים שמשאילים את הספרים שלהם בספריות הציבוריות.

<יוסי שרעבי: 520 סופרים ומשוררים נהנים מהתמלוגים הללו.

<יוסי שרעבי: אני רוצה לומר שבספריות שלנו יש עדנה גדולה, יש צמיחה גדולה מאוד של כמות הקוראים, כמות המשאילים.

<יוסי שרעבי: יש 1.6 מיליון מבקרים השנה בחדרי העיון בספריות, 1.25 מיליון קוראים פעילים.

<יוסי שרעבי: זה מספרים שדרך אגב אני שמח לציין אותם, כי הם מעידים על העובדה שמי שחשב שבעולם הדיגיטלי יעלם מקומן של הספריות הציבוריות, דווקא מגלה אחרת.

<יוסי שרעבי: חוק הספריות תרם לזה לא מעט.

<יוסי שרעבי: סך הכול מתקיימים גם לא מעט פעילויות תרבות.

<יוסי שרעבי: היום הספרייה היא גם מרכז תרבות, היא לא רק ספרייה להחלפת ספרים, היא גם מרכז פעיל שיש בו הרבה מאוד פעילויות תרבותיות.

<יוסי שרעבי: אנחנו יכולים לומר שקרוב ל-23,000 פעולות תרבות מתקיימות בספריות השונות ברחבי הארץ.

<יוסי שרעבי: אנחנו מדברים על 680 ספריות שמתקיימות.

<יוסי שרעבי: כמובן אנחנו גם כן מעודדים מצוינות בכתיבה ופעילות שיש בה כדי לתרגם את השפה העברית לשפות זרות.

<יוסי שרעבי: אני יכול לציין גם את פרס ראש הממשלה לסופרים עברים.

<יוסי שרעבי: יש 14 זוכים מדי שנה, את הפרס של שרת התרבות ליצירה ספרותית.

<יוסי שרעבי: כמובן יש גם תרגומים לשפות שונות.

<יוסי שרעבי: יש לנו שיתוף פעולה למשל עם ממשלת גרמניה, לפרס של ספרות יהודית גרמנית, עברית גרמנית, כמובן פרס על שם עמיחי, על שם עגנון ועוד הרבה מאוד פרסים.

<יוסי שרעבי: אנחנו גם משקיעים היום בשינוי בתיקונים שאנחנו עושים בתוך התקנון של הספרות.

<יוסי שרעבי: אנחנו מקדמים גם ספרי ביכורים.

<יוסי שרעבי: חלק מהמסקנות והפקת הלקחים שלנו כתוצאה מביטול חוק הספרים שבוטל כאן בוועדה ברשות היושב ראש, חבר הכנסת מרגי, היה שיש צורך בלעודד סופרי ביכורים וסופרים בתחילת דרכם, וגם את זה אנחנו עושים ומקצים לזה לא מעט כספים, וכמובן חודש הקריאה.

<יוסי שרעבי: חודש הקריאה הוא חודש שאנחנו מקיימים אותו במשך כמעט שלושה שבועות.

<יוסי שרעבי: אנחנו עושים את זה מתוך כוונה להנגיש באופן אחר, ידידותי, מעניין, לא משמים, את השפה העברית באמצעות סופרים ומשוררים ואומנים בכל רחבי הארץ, בשווקים, בספריות, במרחב הציבורי, בהיכלי תרבות וכן הלאה.

<יוסי שרעבי: בסך הכול נעשית עשייה שמדינת ישראל משקיעה בה עשרות מיליונים מדי שנה כדי להפוך את השפה העברית לא כשפה מדוברת אלא כשפה חיה, נושמת, בעלת ערך גדול מאוד, ואנחנו שמחים לציין את זה בהזדמנות הזאת.

<יוסי שרעבי: אסיים בזה שאני, שוב, רוצה באמת לברך את האקדמיה ללשון העברית שעושה עבודה נפלאה מדי שנה.

<יוסי שרעבי: בהזדמנות הזו אני מייחל שאכן המנווה יתחיל לנוע.

<יוסי שרעבי: תודה רבה.

<משה בר-אשר: תודה רבה.

<משה בר-אשר: עכשיו נשמע הרצאה קצרה של הסופרת וחברת האקדמיה, גיל הראבן, בבקשה.

יצחק הרצוג: מותר להצהיר על ניגוד עניינים?

יצחק הרצוג: אנחנו קרובי משפחה, אדוני, כבוד נשיא האקדמיה.

יצחק הרצוג: אנחנו משפחת הראבן ממוצא, שטיינברג.

יצחק הרצוג: יש לנו זכויות משותפות.

<גיל הראבן: בוקר טוב, מזה עשרים שנה בערך אני מנחה סדנאות כתיבה.

<גיל הראבן: בתוך כך אני זוכה להכיר אנשים בגילאים שונים, אנשים בעלי ניסיונות חיים שונים שדבר אחד משותף לכולם.

<גיל הראבן: יש לנו סיפורים שהם משתוקקים לספר.

<גיל הראבן: למה אנשים רוצים לספר סיפורים?

<גיל הראבן: אין על זה תשובה אחת.

<גיל הראבן: ככלל, הייתי אומרת שבכוח המילים אנחנו מנסים להבין משהו או לתת איזשהו סדר בתוהו ובוהו של הקיום.

<גיל הראבן: דרך הספרות אנחנו יוצרים משמעות ודרכה אנחנו גם יוצרים קשר עם אחרים, מנסים להבין את הזולת ומקווים שאם רק נספר היטב, הזולת ייטיב להבין אותנו.

<גיל הראבן: אני כאמור, מלמדת קבוצות שונות ודרך קבע אני פוגשת אנשים שדלות לשון מונעת מהם לעשות את הדבר שהם כל כך רוצים לעשות.

<גיל הראבן: הם רוצים לספר משהו אבל לשונם מעלה רק סיפור דל.

<גיל הראבן: הם רוצים לתעד את הייחודי, את האישי, את הפנימי שלהם, אבל מתוך הדלות עולות בעיקר קלישאות, צירופים שחוקים שהם למדו מהטלוויזיה או ברשתות החברתיות.

<גיל הראבן: שוב ושוב אני רואה איך נפש מבקשת ליצור תקשורת משמעותית עם נפשות אחרות, ונכשלת.

<גיל הראבן: היא נכשלת בגלל עוני השפה שלה.

<גיל הראבן: לסדנאות כתיבה, כאלה שאני מנחה, יש היום ביקוש גדול.

<גיל הראבן: רבים מאוד רוצים לכתוב ואני מוצאת שיש בזה משהו מעודד.

<גיל הראבן: נראה שגם בעידן הטוויטר והאינסטגרם עם הספר איכשהו ממשיך לכבד את הספר.

<גיל הראבן: אנשים ממשיכים לכבד את הספר, אבל היכולת לקרוא יצירה בעלת ערך, היכולת לכתוב טקסט נהיר, היכולת לנהל תקשורת מדויקת, נראה שהיכולות האלה הן היום נחלתו של מיעוט.

<גיל הראבן: אני אציג ברשות

<גיל הראבן: כם דוגמאות אחדות וכולן תחת כותרת אחת, הכותרת היא, מה מרגיש הציבור, או נכון יותר, איזה רגשות מסוגל הציבור לבטא.

<גיל הראבן: כמעט מדי יום אני שומעת מאנשים שהם בדיכאון.

<גיל הראבן: אני משערת שאני לא היחידה ששומעת את זה.

<גיל הראבן: אתם שואלים אדם לשלומו ואם התשובה איננה "סבבה", סביר מאוד שהיא תהיה "דיכאון", לפעמים גם "דיכאון היסטרי".

<גיל הראבן: "מה המצב?

<גיל הראבן: דיכאון היסטרי".

<גיל הראבן: דומה שאין סביבנו עוד אנשים מדוכדכים, עגמומיים, עצובים, נכי רוח, שפופי רוח ושאיש גם לא מתענה ביגון.

<גיל הראבן: כולם בדיכאון.

<גיל הראבן: בתוך דלות הלשון, הדבר המדאיג באמת שקורה, זה שאובדים לנו הסולמות, האבחנות והדקויות, ואובדן הסולמות הוא בעיניי עניין שיש לו השפעה ניכרת על השיח הציבורי.

<גיל הראבן: באין אבחנות, באין סולמות, באין דקויות, השיח שלנו נעשה גס, מוקצן ודיכוטומי.

<גיל הראבן: דיכאון או סבבה.

<גיל הראבן: אין אפשרות אחרות.

<גיל הראבן: רק למשל, לעיתים נדירות מאוד אנחנו שומעים ממישהו שהוא עבר חוויה מביכה, חוויה מצערת, חוויה בלתי נעימה.

<גיל הראבן: במקום זה אנשים חוזרים ומספרים לנו שהם עברו חוויה טראומטית, בין אם זה פיגוע, שיחה עם הבוס, שיעורי בית קשים במתמטיקה.

<גיל הראבן: הכול טראומה.

<גיל הראבן: כשכל מצוקה מתוארת כטראומה, ברור גם שכל מי שגורם לנו מצוקה ולו מצוקה קלה מאוד, נתפס מייד כאויב, כפושע.

<גיל הראבן: ברור לגמרי כי הוא גרם לנו לטראומה.

<גיל הראבן: בדומה לכך, נדיר היום למצוא בשיח הציבורי שלנו אבחנה בין למשל חשש קל, קורטוב של דאגה, דאגה קלה, דאגה מטרידה, פחד, בהלה, שלל רגשות שכל אחד מהם מזמין למעשה תגובה אחרת, מתכנס היום לאבחון אחד: חרדה.

<גיל הראבן: זה חרד ממלחמה וההוא עמד בבוקר מול הראי והוא חרד מכך שקו השיער שלו הולך ונסוג.

<גיל הראבן: אנשים חרדים, אנשים שמכירים רק את החרדה, את ה"אני ממש בפאניקה" או את המשפט הידוע, "יש פה היסטריה", ברור שהם מגיבים זה על זה בלי פרופורציה.

<גיל הראבן: דוגמא אחרונה אולי תחת אותה כותרת של מה מרגיש הציבור.

<גיל הראבן: הרושם הוא שחלק גדול של הציבור שרוי בהלם מתמשך וחש שהעולם סביבו מהמם אותו.

<גיל הראבן: הוא מהמם אותו עד כדי כך שקשה לו לומר משהו משמעותי על מה שקורה מסביב.

<גיל הראבן: הביקור באושוויץ מהמם, מסיבת בת המצווה, גם היא הייתה מהממת.

<גיל הראבן: נשאלת השאלה באמת לאיזה עומק או לאיזו דקות אפשר לצפות בשיח בין אנשים המומים.

<גיל הראבן: עיקרו של דבר או אם תרצו, קיצור מנהלים, חשוב אולי להבין שדלות לשון איננה בעיה אסתטית כמו שלשון עשירה איננה סתם לבוש להתנאות בו.

<גיל הראבן: לשון היא כלי שדרכו אנחנו חווים את המציאות ובונים את המציאות, ולשון היא גם הגשר שלנו אל הזולת, אל נפש הזולת.

<גיל הראבן: אני נוטה להאמין שדלות לשון היא שעומדת לא פעם מאחורי אבחנות קיצוניות, שיח טיפשי, שיח שטחי ותקשורת דלה בין בני אדם.

<גיל הראבן: זכינו ואנחנו חיים בעברית.

<גיל הראבן: זכינו ולרשותנו עומד עושר של 3,000 שנה.

<גיל הראבן: זכינו באושר ולכן קשה מאוד להבין למה רבים כל כך חיים בדלות.

יצחק הרצוג: שכחת את "דרמה", "חדשות הכי דרמטיות", "פריצת דרך דרמטית", הכול גם דרמה.

<משה בר-אשר: תודה רבה.

<משה בר-אשר: תדבר עכשיו בבקשה המזכירה המדעית של האקדמיה, רונית גדיש.

<משה בר-אשר: היא תתמקד ברשות הציבור, נדמה לי.

<רונית גדיש: בוקר טוב, אני רואה את עצמי קודם כול מורה ללשון.

<רונית גדיש: עשיתי את זה לא כל כך הרבה שנים, אבל עשיתי את זה באינטנסיביות ואני קודם כול מורה ללשון.

<רונית גדיש: אני רוצה מכאן לברך את המורים ללשון העברית שעמלים במשך כל השנה, עומדים מול התלמידים שהעברית שלהם היא מכל מיני רמות.

<רונית גדיש: יש בעיקר היום פרצופים שמחליפים את העברית ואת השפה בכלל, והם אלה שמתמודדים עם הנוער.

<רונית גדיש: אני חושבת שצריך גם לחשוב על הסגל החדש של המורים ללשון.

<רונית גדיש: אין היום מורים ללשון, אנשים שרוצים ללמד את המקצוע הזה.

<רונית גדיש: אם לא יהיו סוכני התיווך האלה, אנא אנו באים?

<רונית גדיש: האקדמיה בעצם מיום הקמתה שמה לה במרכז העיסוק שלה את נושא המחקר.

<רונית גדיש: מחקר שבא לידי ביטוי במפעל המילון ההיסטורי.

<רונית גדיש: על התשתית הזאת שהיא בעצם כל מה שממנו אנחנו יוצאים, נבנות החלטות האקדמיה בדקדוק למיניהן, כתיב, פיסוק, דקדוק וכיוצא בזה.

<רונית גדיש: בעשרים השנים האחרונות הצלחנו בשעה טובה לכנס את כל החלטות האקדמיה.

<רונית גדיש: הן נמצאות עכשיו נגישות לציבור באתר האקדמיה, בחוברות וכיוצא בזה.

<רונית גדיש: בעשור האחרון אנחנו מקדישים את מרב המרץ שלנו להפוך את אתר האקדמיה למרכז מידע מקוון שיש בו שפע באמת עצום של חומר שיכול לשרת גם כל אדם באופן פרטי, גם את המורים, ואכן בשנים האחרונות בעיקר סביב יום העברית אנחנו מקבלים יותר ויותר תמונות של מורים ומורות גם מבתי הספר היסודיים, גם מבתי הספר התיכוניים, המבקשים את עזרתנו להכין תוכניות ופעילויות בבתי הספר עם התלמידים, דברים שלוקחים את הנושא הזה של עברית מהעולם הפורמליסטי של כן, מה השורש של המילה, מה הבניין, מה הנושא, מה הנשוא של המשפט, לפעילות שמשלבת את הידע הלשוני עם העולם של העברית החדשה.

<רונית גדיש: למשל, אחד המיזמים שמגיעים אלינו, פונים אל התלמידים שהם יציעו חידושי מילים.

<רונית גדיש: דרך המיזם הזה התלמידים בעצם לא רק לומדים מה השורש, מה הבניין או מה דרך התצורה של איזושהי מילה, אלא הם מנצלים את הידע הזה של שורש ובניין, שורש ומשקל, צורנים סופיים לבנות בעצמם מילים בעברית, להבין את המבנה הפנימי של העברית.

<רונית גדיש: האקדמיה כיום שואפת להפוך בין יתר הפעילויות שלה, להקים בית למורים לעברית.

<רונית גדיש: אנחנו חושבים שיש באקדמיה גם הרבה מאוד ידע וגם הרבה מאוד אנשים שיכולים להעביר את הידע הזה ולהפוך את האקדמיה למשהו שדומה למכון דוידסון במכון ויצמן, שמוסד המדע המרכזי בארץ שנותן מהידע הבאמת מתקדם שלו גם לעולם החינוך.

<רונית גדיש: אנחנו חושבים שאנחנו יכולים לספק את המקום הזה שיכול להביא מורים, להעשיר אותם, להעצים אותם כמו שאומרים היום, ואנחנו בשיתוף פעולה עם משרד החינוך, מנסים להתקדם לכיוון הזה בייחוד על רקע זה שהיום 30% מתוכנית הלימודים היא בעצם נתונה למורים עצמם.

<רונית גדיש: האקדמיה יכולה לסייע למורים אף על פי שאנחנו לא משרד החינוך, להציע מיזמים שימלאו בתוכן מרתק בתחום חידושי המילים, בתחום המילונאות את ה-30% האלה שאנחנו היום צריכים למלא.

<רונית גדיש: אנחנו נשמח לשיתוף פעולה בהקדם.

<משה בר-אשר: אבשלום קור, אתה לא רצית לדבר בחום על ענייני העברית?

<אבשלום קור: אני אשמח לדבר.

<משה בר-אשר: בבקשה, דבר בחום.

<אבשלום קור: ראשית, יש לי העונג או הכבוד להיות בגוף שנותן את ההכשרה הרצינית ביותר לשדרנים.

<אבשלום קור: אין שום גוף כבר שנים שנותן שישים שעות הכשרה לאנשים לפני שהם מגיעים למיקרופון, אלא גלי צה"ל.

<אבשלום קור: אני כאן כנציג גלי צה"ל, כלומר זה גם הקורס וגם המעקב הצמוד מ-6 בבוקר עד 1 בלילה.

<אבשלום קור: אני מדבר עם כתבים לפני שידור, מעיר להם בעקבות שידור.

<אבשלום קור: כל אחד מהיושבים כאן יכול לומר את מספר הטלפון שלי שהוא גלוי.

<אבשלום קור: אני אשמח מאוד לקבל הערות שאומרים את שם השדרן ומה הוא אמר.

<אבשלום קור: לא צריך להסביר לי מה לא בסדר, אבל השידור נקרא "רשת", יש בו הרבה חורים, אז צריך לעזור לסתום את החורים.

<אבשלום קור: אשמח מאוד לקבל תיקונים.

<אבשלום קור: אם אנחנו בכנסת, אדוני יושב ראש הוועדה, אני מציע שני דברים שיכולים להיות בתחום העיסוק שלכם: אחד, לנסות שחברי הכנסת יחזיקו יומיים בלי להגיד "אוקי".

<אבשלום קור: הקדוש ברוך הוא ברא את העולם, הוא אמר, "טוב".

<אבשלום קור: אין הצדקה שבכנסת אנשים יגידו אותיות של אנגלית כדי להביע את חוות דעתם על המצב.

<אבשלום קור: הקדוש ברוך הוא, הוא ברא את העולם, הוא אמר, "טוב".

<אבשלום קור: למה אומרים פה "אוקי" בבניין הזה?

<אבשלום קור: יומיים לנסות.

<אבשלום קור: אם זה יצליח, יהיה גם יום שלישי לעניין ויהיה פעמיים כי טוב.

<אבשלום קור: עוד כשהיה יצחק נבון שר החינוך ודן מרידור שר המשפטים, השנה הייתה תש"נ, זה היה 100 שנה לוועד הלשון.

<אבשלום קור: ביקשתי שתהיה חקיקה לעניין השילוט בחוץ.

<אבשלום קור: אי אפשר להסתפק בכך שהכנסת מארחת אותנו, שזה יפה מאוד.

<אבשלום קור: זה חלום של הסבים שלי שנרצחו, לא זכו לו, ובכל זאת יש דברים מעשיים כמו שהשילוט בחוצות איננו בעברית.

<אבשלום קור: אני לא פוסל שמות לועזיים, אני לא פוסל אותיות לועזיות, אבל לא יתכן שיש ריבוי של אותיות לועזיות בחוצות.

<אבשלום קור: החוק שאז ביקשתי משני השרים הנכבדים האמורים לעשות ולא עשו דבר בעניין, היה שיהיה חוק שאומר שלא תהיה אות גדולה מן האות העברית בשילוט, זאת אומרת, אם בן אדם כותב "SONY", ליד זה יהיה כתוב באותו גודל אותיות – "סוני", בכל עניין שהוא.

<אבשלום קור: זה לא מונע את חופש הדיבור, זה לא פוגע בדמוקרטיה, בחופש ההבעה, אבל אנחנו מבזים את העברית בחוצותינו.

יעקב מרגי: זה יפגע בקופירייטרים.

<אבשלום קור: רעיונאי.

יעקב מרגי: הכוח שלהם יותר גדול משלנו.

<אבשלום קור: אני יכול להגיד לך בעניין הזה, אני לא רוצה לגזול את זמנם של אחרים.

<אבשלום קור: אני רוצה להגיד את תולדות עם ישראל בקצרה כפי שאני רואה אותו.

<אבשלום קור: היינו על אדמתנו, עזבנו את העברית, אחר כך איבדנו את אדמתנו.

<אבשלום קור: עברו 1,700 שנה, חזרנו אל העברית, רק אחר כך חזרנו לאדמתנו.

<אבשלום קור: הדוגמאות הן ממש גלויות.

<אבשלום קור: אנחנו מדליקים נרות שמונה לילות בשנה לכבוד החשמונאים.

<אבשלום קור: מדוע הן נעלמו?

<אבשלום קור: הן נעלמו כי במקום הבנים של מתתיהו, הבכור יוחנן והשלישי יהודה, אחרי שני דורות יהודה הוא יהודה אריסטובולוס, יוחנן הוא יוחנן הורקנוס.

<אבשלום קור: עזבנו את העברית, אחר כך איבדנו את אדמתנו.

<אבשלום קור: הייתה כנסת הגדולה.

<אבשלום קור: זה משנה א' של פרק א' במסכת אבות.

<אבשלום קור: יום אחד אין כנסת הגדולה.

<אבשלום קור: חכמי עם ישראל בארץ ישראל קראו לעצמם סנהדרין.

<אבשלום קור: בושה וחרפה.

<אבשלום קור: מי אני הקטן שאעיר לארזי הלבנון שעיצבו שיטה שהיא קיימה אותנו פזורים בכל העולם וחזרנו על - - - בזכות השיטה הזאת, ובכל זאת קשה לי שבפרק א' של מסכת אבות הלל אומר דבר אחד בעברית, משנה י"ב, דבר שני בארמית, משנה י"ג.

<אבשלום קור: לא הייתי שם.

<אבשלום קור: אני לא יודע מי היו הנסיבות, אני רק אומר שיש פה מה שבא להזהיר אותנו.

<אבשלום קור: אם מפעל הפיס ועיריית ירושלים הקימו היכל ספורט וקוראים לו "ארנה", אם מי שהיה מפקד חיל האוויר, ניהל אחר כך את אל על והקים חברת בת שנקראת "אפ", אמרתי לעולם ה-אפ, והוא באמת דגול מרבבה.

<אבשלום קור: לעולם לא אעשה לעם ישראל את כל הטוב שהוא הרעיף עלינו.

<אבשלום קור: אמרתי לו, למה אפ?

<אבשלום קור: הוא אמר לי, הפרסומאי אמר.

<אבשלום קור: אמרתי, מה הפרסומאי?

<אבשלום קור: היית מפקד חיל האוויר.

<אבשלום קור: הכבוד לעברית יכול להתחיל בבית הזה.

<אבשלום קור: כמו שאמרתי, גם חקיקה על שילוט, שחייבת להיות בו אות עברית, וגם שחברי הכנסת, הרי הגויים על סדר א-ב הם לא אומרים, ABC Order, הם אומרים Alphabetic Order.

<אבשלום קור: הם מכבדים אותנו, רק אנחנו לא מכבדים אותנו.

<אבשלום קור: שחברי הכנסתי יפסיקו לומר "אוקיי".

<אבשלום קור: עד כאן.

<אבשלום קור: תודה.

יעקב מרגי: רק את זה הם יפסיקו לומר?

<אבשלום קור: יש לי הרבה, אני חי את העניין יומם ולילה, ושיקראו את המחקרים של בר-אשר.

<משה בר-אשר: עובד האקדמיה, יהונתן רוסן ממן, הוא גם מורה במערכת החינוך וגיבש תוכנית מעניינת, כדאי שתשמע עליה, ויוסי, כדאי לשמוע מה שבחור צעיר עשה ביוזמתו.

<משה בר-אשר: יהונתן, הרשות נתונה לך.

<יהונתן רוסן-ממן: תודה רבה.

<יהונתן רוסן-ממן: זה כבוד גדול לשבת כאן.

<יהונתן רוסן-ממן: אני אתחיל בכך שדבר בהוראת כל שפה הוא הוראת האוצרות התרבותיים של אותה שפה, בד בבד עם הוראת הדקדוק והוראת הלשון.

<יהונתן רוסן-ממן: פה בארץ הועמדה הוראת הלשון על איזשהו מינימום דקדוקי שהוא באמת הכרחי והוא באמת חיוני, אבל התחושה היא שהעברית איננה זוכה למעמד הראוי לה כמקצוע ראשי שאפשר להרחיב בו להיקף של 5 יחידות לימוד תוך התעמקות בטקסטים היסודיים של תרבותנו כקומה נוספת על גבי הידע הדקדוקי, על גבי הבנת הנקרא.

<יהונתן רוסן-ממן: אם בצרפת נלמדים בנזק, דקרט ולשון צרפתית בחדא מחתא, שזורים כמעשה חושב, לא תהא כוהנת כפונדקית?

<יהונתן רוסן-ממן: המגנה העל האזורית המוצעת נועדה בראש ובראשונה לאפשר לימודים לפי האסכולה הראשונה שהזכרתי, של אלפרד נורת' וייטהד, למעוניינים בכך.

<יהונתן רוסן-ממן: מה התוכנית?

<יהונתן רוסן-ממן: תלמידי כיתות י' יגיעו אלינו ללמוד ספרות עברית, היסטוריה של עם ישראל, מחשבת ישראל או פילוסופיה עברית על בסיס מיומנויות לשוניות טקסטואליות, הרמנויטיות במסגרת 30% הערכה החלופית מתעודת הבגרות.

<יהונתן רוסן-ממן: בכיתה י"א ימשיכו המעוניינים בכתיבת עבודות גמר בעברית בהיקף של 5 יחידות לימוד לפי המודל התלת שלבי של רנזולי.

<יהונתן רוסן-ממן: בכיתה י"ב יודרכו הממשיכים במגמה כיצד לשמש עוזרי הוראה ועוזרי מחקר בבתי הספר שלהם ברוח פרוייקט ברקן.

<יהונתן רוסן-ממן: מהניסיון שלי כמורה גם בבתי ספר למחוננים וגם בבתי ספר תיכוניים, יש ביקוש לדבר כזה.

<יהונתן רוסן-ממן: במשך שנתיים הנחיתי קבוצות של תלמידים מצטיינים בכיתה י' בכתיבת עבודות חקר בין תחומיות בבתי הספר "נווה שמואל" ו"דרך אבות" של אורט תורה באפרת.

<יהונתן רוסן-ממן: דוגמא לנושאים שנחקרו: לשון שירת ספרד, חקר תרגומי גטא לעברית, תחביר ככלי עזר פרשני להבנת המקרא.

<יהונתן רוסן-ממן: מגמה על אזורית בחסות המוסד העליון לחקר השפה העברית גם תקנה מיומנויות יסודיות חיוניות בשפה העברית למי שמעוניין בכך.

<יהונתן רוסן-ממן: היא גם תקנה מיומנויות מחקריות אקדמיות והיא תעמיד דור המשך של אקדמאים, של חוקרים במדעי הרוח בכלל, לא רק בעברית, והיא גם תהיה מעט המחזיק את המרובה ותסלול את הדרך למגמות עבריות נוספות אולי בכל רחבי הארץ.

<יהונתן רוסן-ממן: בעניין שותפינו לדרך, אז קודם כל התוכנית הובאה לידיעתו של המפמ"ר היושב כאן וקיבלה את ברכתו, אם יורשה לי לומר.

<יהונתן רוסן-ממן: היא מלווה מבחינה פדגוגית על ידי שני מוסדות חינוכיים חשובים: בתי הספר "אופק" ו"אפיקים" למחוננים, "אופק" בירושלים, "אפיקים" בגוש עציון, וכן צריך להדגיש שהתוכנית שהתבצעה ב"נווה שמואל" ו"בדרך אבות" התבצעה אז בליווי הצוות הפדגוגי שם, ולעניות דעתי ואני באמת לא אומר את זה כנחתום המעיד על עיסתו, כי זאת לא עיסתי, זה פרויקט של הרבה נחתומים, אני חושב שמה שהתבצע שם מעיד על כך שיש ביקוש, יש פוטנציאל ואולי יהיה כאן דבר בעיתו.

<משה בר-אשר: תודה רבה.

<משה בר-אשר: נמצאים פה חברי הדוקטור בדרך, פרופ' עלי וטד, חברי מימי הלימודים באוניברסיטה, ובכריה.

<משה בר-אשר: בבקשה, אני נותן לכל אחד מכם, נתחיל בבכריה ואחר כך עלי.

<יסמין בכריה: שלום לכולם, שמי יסמין בכריה.

<יסמין בכריה: לשפה העברית יש מקום מאוד מיוחד בחיי.

<יסמין בכריה: אני התחנכתי בתוך מערכת חינוך יהודית כערבייה מוסלמית וזה עיצב את הזהות שלי בכל מישור שהוא.

<יסמין בכריה: במהלך שנות לימודיי בתיכון הבנתי שהשפה הערבית היא דווקא פחות מונגשת ופשוט הלכתי עם מה שהיה שם, עם העברית.

<יסמין בכריה: כשסיימתי, הבנתי שבעצם כחלק מהרעיון אולי לצמצם פערים, זה לנסות לקדם את הדיאלוג בתוך המרחב המשותף, אז אני מגשרת במקצועי ואין ספק שלשפה העברית ובכלל לשפה יש השפעה ישירה גם על השיח שלנו כאן בתוך החברה הישראלית.

<יסמין בכריה: אני שמתי לב משיחות שלי גם עם מכריי וגם עם אנשים אחרים שאני פוגשת, שהשפה העברית כפי שנלמדת כיום במערכת החינוך הערבית היא לא מספיקה לדעתי, מה שהוביל אותי בעצם לפתח איזושהי תוכנית שנקראת "שפה בחברה", "אילורא אלשמעיה", את זה עדיין לא היה לכם ביום לעברית, במטרה באמת לתת יותר כלים ולהעשיר את השפה בקרב תלמידים שסיימו בית ספר והם עדיין לא מספיק חזקים בשיח העברית.

<יסמין בכריה: הם עדיין מאוד מתקשים, אוצר המילים שלהם הוא דל.

<יסמין בכריה: גיל קודם דיברה על כך שדלות השפה הרבה פעמים גם פוגעת באינטראקציה שלנו והיא בעצם מהווה גשר, אז כחלק מהרעיון באמת ליצור גשר, אני פיתחתי את התוכנית הזאת שנקראת "שפה בחברה" ואני באמת חושבת שאם אנחנו כבר חושבים על חידוש של מילים בעברית, אז אולי כדאי כן לקשר את זה ולמצוא איזושהי זיקה גם למילים שלקוחות מהתרבות הערבית או למילים שהן מילים ערביות בעצם.

<משה בר-אשר: רק סליחה, יושב הראש נקרא ויחזור מייד.

<משה בר-אשר: הוא מתנצל שהוא צריך לצאת.

<יסמין בכריה: מה שבעצם אמרתי, זה שעל מנת שנוכל להשתמש בשפה, להנגיש אותה גם לקהילות ערביות ולראות בה באמת כאיזשהו אמצעי מחבר, מגשר, שמאפשר לנו כאן בתוך החברה הישראלית ליצור קשרים ויחסים וחיבורים, אנחנו כן צריכים למצוא איזושהי זיקה גם למילים שהן לקוחות מהשפה הערבית.

<יסמין בכריה: אני יכולה לומר שמהניסיון שלי, התכנים שמועברים כיום גם בבתי ספר שהם יהודיים וגם בבתי ספר ערביים הם לא מספיקים וצריך למצוא אולי איזשהו אפיק שהוא בלתי פורמלי או איזושהי תוכנית שתעשיר גם את העברית המדוברת, כי אני מכירה הרבה אנשים שהם מאוד מנסים ומשתדלים מאוד לדבר בשפה גבוהה עד שהיא הרבה פעמים גם לא מובנת, אז צריך לאותם קהלים שפחות דוברים את השפה הערבית שהיא לא שפת האם שלהם, אז צריך למצוא איזשהו דיסוננס לשמור על השפה העברית, כי אני חושבת שהיא מאוד חשובה כאן, כי מה לעשות, עדיין יש פה רוב ויש פה מיעוט, אבל כן ליצור אפיק שמצליח להביא לידי ביטוי את המיעוט שמתגורר כאן.

<משה בר-אשר: תודה רבה.

<משה בר-אשר: עלי ותד הוא חוקר חשוב של הלשון העברית.

<משה בר-אשר: ספר שלו על העברית מימי הביניים יתפרסם באקדמיה ללשון בקרוב ואני מזמין אותו לדבר.

<עלי ותד: שלום אדוני.

<משה בר-אשר: שלום עליך.

<עלי ותד: באתי לשמוע אותך.

<עלי ותד: סלח לנו, כי אנחנו רצים מוועדה לוועדה, אבל באנו לכבד אותך.

<עלי ותד: תודה לפרופ' בר אשר, גם לחברי הכנסת עיסאווי ומאיר כהן.

<עלי ותד: בהמשך גם לדבריה של יסמין ובניגוד ליסמין, אני התחנכתי ולמדתי בבית ספר ערבי גם את היסודי ועל יסודי וחטיבת הביניים, אבל למדתי באוניברסיטה העברית בירושלים את התואר הראשון ואת התואר השני בלשון עברית ואת התואר השלישי באוניברסיטת תל אביב גם בלשון העברית.

<עלי ותד: כתבתי את הדוקטורט שלי על המילונאות העברית על פי נוסח שומרון ועל סמך כתבי יד, בהנחייתו של פרופ' טל.

<עלי ותד: אני רוצה להתייחס דווקא לעברית בקרב ערביי ישראל.

<עלי ותד: קודמתי הסופרת אמרה שיש דלות בעברית.

<עלי ותד: אני חושב שהדלות הזאת שמצויה בתוך החברה הישראלית היא גם משליכה על החברה הערבית והדלות של התלמידים הערביים בוגרי מערכת החינוך הערבית, העברית שלהם היא דלה כי היא מושפעת מהעברית המדוברת.

<עלי ותד: העברית הכתובה, העברית הספרותית לא מקבלת מספיק הזדמנות בלמידה בבתי הספר.

<עלי ותד: שני תפקידים נוספים שיש לי כראש המכון האקדמי ערבי לחינוך, שמכשירים מורים ערביים גם לעברית בבתי ספר ערביים, אנחנו עושים הרבה מאמצים כדי שיהיו מורים טובים, אבל המערכת מכניסה מורים שהם גם לא הוכשרו במוסדות בצורה סדירה, אלא בדרכים עקיפות, שלמדו במוסדות אחרים ועשו תעודת הוראה בעברית בצורה מהירה והם נקלטים ללמד בתוך המערכת.

<עלי ותד: הדבר זה יוצר בעיה בקרב הבוגרים הערביים מבחינת העברית, כי בעיניי העברית היא כלי נכון וחשוב וחיוני מאוד להשתלבות של הבוגרים הערביים גם בהשכלה האקדמית במדינה, ההשכלה הגבוהה, גם בחברה הישראלית בכלל.

<עלי ותד: בלי העברית הם לא יכולים להשתלב נכון, אבל בו זמנית, אם אנחנו לא מחזקים את שתי השפות ביחד, אם אנחנו לא מחזקים את שפת האם, השפה הנוספת, השפה השנייה שלומדים אותה, העברית, היא לא תהיה חזקה כל עוד שפת האם היא חלשה, לכן צריכים לחזק את שתי השפות ביחד ואז אנחנו יוצרים בוגרים טובים.

<עלי ותד: אני חושב שהיום אחד החסמים העומדים בפני הבוגרים הערביים בהשכלה הגבוהה, זו העברית.

<עלי ותד: לדעתי, לא רק משרד החינוך, גם האקדמיה צריכה לתת את הדעת על הנושא הזה, כי היום ערביי ישראל הם בערך 25% מכלל אוכלוסיית המדינה.

<עלי ותד: המדינה משקיעה המון תקציב בתקופה האחרונה בהשכלה הגבוהה כדי להנגיש את החברה הערבית וגם את החברה החרדית להשכלה הגבוהה, והחסם החשוב ביותר היום שעומד בפני הבוגרים הערביים הוא העברית, לכן צריך לתת מקום לשיפור העברית בכל מיני אמצעים שאני לא חושב שאנחנו נדבר עליהם כאן, אבל חשוב להקים צוות והאקדמיה צריכה להוביל אותו.

<עלי ותד: האקדמיה ללשון צריכה להוביל את הצוות הזה, איך לשפר את העברית של הערבים בישראל כדי שתהיה להם הנגשה נכונה להשכלה הגבוהה במדינת ישראל.

<עלי ותד: אחד הדברים שאני רוצה לציין אותו, לחייב 5 יחידות עברית, 2 לדעתי, אני אומר את זה לדעתי הצנועה, שהתוכנית של העברית על הרצף, להתחיל בגן, ללמד אותם עברית, היא לא נכונה, היא לא תביא לתוצאות טובות, כי צריך להתחיל בכיתה ג' או בכיתה ד'.

<עלי ותד: קודם כל לבסס את הערבית, לבסס את שפת האם ואחר כך להתחיל את השפה השנייה.

<עלי ותד: היום במשרד החינוך יש שתי תוכניות שפועלות והן לדעתי תוכניות טובות, אבל צריך לשפר אותן, תוכנית אחת שנקראת "יהיה בסדר" , שמשלבים מורים יהודים לבתי הספר הערביים ללמד עברית מדוברת, לחזק את העברית.

<עלי ותד: זה צעד נכון, אבל לא נבחרים המורים הנכונים ללמד, לא בוחרים מורים ללשון אלא כל מי שיש לו B.A. והוא יהודי, קולטים אותו ללמד את השעה או השעתיים האלה, תוספתיות.

<עלי ותד: זה מבורך, אבל צריך לשפר אותו.

מאיר כהן: זה מתחיל בכיתה ג', נדמה לי.

<עלי ותד: "יהיה בסדר" מתחיל בכיתה ז' עד ט' והתוכנית השנייה של קרן אברהם שנקראת "עברית בסלאם" מתחילה מכיתה ג' עד ו', אז שתי התוכניות האלה פועלות והן טובות, אבל צריך לשפר אותן.

<עלי ותד: צריך לדאוג שהמורים יהיו בוגרי חוגים ללשון.

<משה בר-אשר: ידידי עלי, תודה רבה.

<משה בר-אשר: חברי הכנסת שכיבדו אותנו מבקשים את רשות הדיבור.

<משה בר-אשר: פריג', בבקשה.

עיסאווי פריג': ברכות על הכינוס, פרופ' בר-אשר ולכל הנוכחים.

עיסאווי פריג': אני למען האמת רוצה לספר סיפור חיים.

עיסאווי פריג': אני בוגר האוניברסיטה העברית.

עיסאווי פריג': סיימתי כלכלה וחשבונאות.

עיסאווי פריג': הייתי עובר את המבחנים תמיד בין 60 ל-70, בקושי.

עיסאווי פריג': כשסיימתי ויצאתי לשוק העבודה, והכרתי את האנשים, גיליתי שאני לא הבנתי כלום, רק הלכתי לבחינות, למדתי בעל פה את השאלות והתשובות והצלחתי.

עיסאווי פריג': חשבתי לעצמי שאני מבין מה שכתוב.

עיסאווי פריג': יצא שאני "אאוט".

עיסאווי פריג': הערבי, חברים, השפה היא החסם הראשון להישגיות שלו באוניברסיטאות, וכשהוא עובר, הוא עובר כמו ילד קטן שלומד את החומר והולך לבית הספר.

עיסאווי פריג': לפני שבוע יצאו תוצאות של לשכת עורכי הדין.

עיסאווי פריג': 34% עברו.

עיסאווי פריג': ניגשו לבחינה 2,730 תלמידים, מתוכם 450 ערבים.

עיסאווי פריג': מתוך הערבים לא הגיעו ל-20 איש, מעבר.

עיסאווי פריג': ישבתי שבוע שעבר עם מרצה שהכשיר את התלמידים לבחינות.

עיסאווי פריג': אמר, אני המום.

עיסאווי פריג': אמרתי לו, איך אתה מסביר את זה?

עיסאווי פריג': אומר, עיסאווי, אני אגיד לך בכאב, הסטודנט הערבי חושב שהוא מבין את השפה.

עיסאווי פריג': הוא לא מבין אותה.

עיסאווי פריג': אני אומר לי, למה אתה אומר את זה?

עיסאווי פריג': הוא אומר לי, בעורך דין חילקו את הבחינה לשלושה חלקים, חלק מהותי, חלק מנהלתי וניסוח, 15 נקודות.

עיסאווי פריג': הכול שיטה אמריקאית, 85 נקודות, ה-15 ניסוחי אתה צריך לכתוב.

עיסאווי פריג': הערבים בכתיבה קיבלו הכי הרבה.

עיסאווי פריג': באמריקאי נפלו.

עיסאווי פריג': תבינו חברים, כשניסחו קיבלו בממוצע יותר מ-10 ו-12 נקודות מה-15.

עיסאווי פריג': באמריקאי נפלו.

עיסאווי פריג': למה נפלו?

עיסאווי פריג': כי פרק הזמן שהיה עבור כל שאלה, ואתה קורא את החומר, לא הספיקו לעכל את החומר.

עיסאווי פריג': אני הבאתי את הדוגמא האישית.

עיסאווי פריג': שלושה דברים אני אגיד.

עיסאווי פריג': בבית יש לי "יס".

עיסאווי פריג': אין לי צלחת.

עיסאווי פריג': "יס" ו"הוט" אצל הערבים כמעט ולא קיים.

עיסאווי פריג': בכל ישוב יש מאה איש, חמישים איש.

עיסאווי פריג': הילדים שלי יודעים לדבר עברית מגיל 7-8 והם טובים ברמת שפת אם בזכות "יס" ושהם צופים בתוכניות ב"הוט" ו"יס", בתוכניות הלימודיות, אבל אצל 95% מהערבים, צלחות וחיים על תוכניות של סעודיה וקטאר וכל התוכניות הערבית ועלי יודע, אז יש נתק.

עיסאווי פריג': הדבר השני והאחרון, אני אסכם.

עיסאווי פריג': ד"ר עלי, לא יכול להיות מצב שהמורים והמורות שמלמדות עברית בבתי הספר, צריך שהילד יתקן אותן.

עיסאווי פריג': רמת המורות שבאות ללמד, סליחה על המילה, אני לא רוצה להשתמש במילים לא במקום.

עיסאווי פריג': זה לא מורה.

<עלי ותד: כן, לא כולם.

עיסאווי פריג': נכון, לא כולם.

עיסאווי פריג': אני מדבר על הרוב.

עיסאווי פריג': זה מורה שבאה להעביר שיעור של שעה עם הילדים, משחק, ולא ללמד, ואלו העובדות, ואתה לא מצפה ממורות כאלו עד גיל כיתה ט' ו-י' שיצאו לך תלמידים שיתנו פייט לתלמיד היהודי באקדמיה או באוניברסיטה העברית, כי אנחנו חייבים להיות הרבה יותר טובים מהם בכדי שנוכל לתת פייט להם.

עיסאווי פריג': סליחה, הכול לטובת המדינה.

<משה בר-אשר: תודה רבה לשלושתכם.

<משה בר-אשר: מכיוון שהקו המאחד את הדברים שלכם, שאתם רואים חשיבות בידיעת העברית.

<משה בר-אשר: חבר הכנסת כהן רוצה לומר דברים?

מאיר כהן: כן אדוני.

מאיר כהן: שלום לכולם, כבוד שאתם מגיעים לכנסת.

מאיר כהן: זה גם מאוד מרענן, כי בזמן האחרון אנחנו עסוקים.

מאיר כהן: שפתנו לא נקייה מסלנג ובטח זה גם קצת לא נעים לשמוע את הדיונים בכנסת, כי אם אבשלום היה שם אז הוא בוודאי היה כל הזמן מתקן, אבל אתה לא נמצא.

מאיר כהן: אני רוצה להתייחס למה שאמרת, אדוני יושב ראש הוועדה.

מאיר כהן: אני גר בדימונה.

מאיר כהן: אני נוסע לפחות אחת בשבוע לבקר ביישובים של הפזורה הבדואית.

מאיר כהן: בעקבות אחד הביקורים שלי ברהט, בכיתה ז', אדוני, ביחד עם פרופ' מנואל טרכטנברג, אנחנו הוכנו בהלם כשהסתבר שלא היה תלמיד אחד בכיתה ז' לרובוטיקה שיכולנו לנהל איתו שיח בסיסי בעברית.

מאיר כהן: נדהמנו.

מאיר כהן: ניגשנו לשיחה עם השר והתובנה שלי, שבין אם אתה נציג משרד החינוך או לא, אין שום ניסיון לחשוב מחוץ לקופסה וכל מה שאתם עושים זה more of the same.

מאיר כהן: שום דבר לא קורה.

מאיר כהן: צריך שם לעשות משהו מאוד דרמטי, כי הניקור ומה שקורה בתוך החברה הבדואית, לא מעט גם בתוך החברה הערבית, נעוץ בשיח שלנו עם הילדים בתוך מערכות החינוך הממלכתיות.

מאיר כהן: הוריי גדלו במרוקו, אחיי גדלו במרוקו.

מאיר כהן: דיברו ערבית ספרותית כמו שפרופ' בר-אשר מכיר.

מאיר כהן: אבי ידע לכתוב ערבית, כי לא היה ילד יהודי שלמד בבית ספר ולא ידע לכתוב ערבית, אלא אם כן הוא הלך לתלמוד תורה.

מאיר כהן: אצלנו המדינה מרשה לדבר הזה שיקרה, ולא בגלל שאלות פוליטיות חס ושלום, כי אנחנו עושים עוול גדול מאוד לילדים האלה.

מאיר כהן: 3,000 איש נוסעים בגלל הדבר הזה למכללות בחברון, למכללות בשכם, למכללות במזרח ירושלים ומביאים איתם אתם יודעים מה, בגלל שלא מכשירים אותם בעברית ובגלל שהם לא מצליחים להיכנס לתוך האוניברסיטאות.

מאיר כהן: יש פרויקט יוצא מן הכלל בספיר, שמנסה לתת להם עוד שתיים-שלוש מדרגות עד שהם נקלטים לתוך האקדמיה.

מאיר כהן: דבר אחרון.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד שניהלתי בית ספר תיכון.

מאיר כהן: העלינו את אחוזי המצליחים במתמטיקה.

מאיר כהן: אתה יודע למה, אדוני?

מאיר כהן: כי עלינו על כך ששאלות במתמטיקה כתובות בעברית וילדים לא הבינו את השאלה כי היא הייתה מתוחכמת, כי היא הייתה טיפה בעברית שהיא לא סלנג.

מאיר כהן: אני ביקשתי מהשר שבאמת המפמ"רים למתמטיקה יתנו דעתם על הניסוחים של השאלות ועל זה שילדים בי"ב, ילדים טובים שהם משננים בהיסטוריה, בלשון, מגיעים למתמטיקה והם יוצאים החוצה ואומרים, אבל לא הבנו את השאלה, כי גם מתמטיקה היא תלוית שפה.

מאיר כהן: אנחנו נשמח לקבל שיעורים בכנסת, גם פריג' וגם אני, בעברית.

<משה בר-אשר: תודה רבה.

<משה בר-אשר: לקחתי את זה לתשומת לב.

<משה בר-אשר: אני מבקש את מר בוזמן, המפקח על הוראת לשון במערכת החינוך.

<משה בר-אשר: בבקשה.

<משה בר-אשר: יש לך שלוש דקות כמו כולם.

<תומר בוזמן: תודה רבה.

<תומר בוזמן: בוקר טוב, חג שמח אם אפשר לומר, ובאמת תודה רבה על הכינוס החשוב הזה.

<תומר בוזמן: מאז שחוקק יום העברית, באמת המועד הזה מאפשר למורים בבתי הספר, רונית הזכירה מקודם את המורים.

<תומר בוזמן: באמת האפשרות הטובה להודות להם על עבודתם.

<תומר בוזמן: יום העברית מאפשר להם באמת לכונן ימי שיא בבתי הספר ולרומם אפילו ליום אחד, לשים את הזרקור על העברית ולהפוך אותה למשהו שחוצה את שיעורי עברית הקבועים במערכת.

<תומר בוזמן: עלו פה הרבה דברים שהזמן קצר מלהגיב עליהם, אך חשוב להתייחס באמת למצב המורים לעברית כפי שהוזכר פה.

<תומר בוזמן: הרבה מהמורים להוראת עברית היום בבית הספר אינם בהכרח מוכשרים להוראת עברית.

<תומר בוזמן: דובר פה גם בוועדה הקודמת שכונסה כאן לפני שלושה-ארבעה שבועות בנוגע למצב המורים לעברית, אבל אני חושב שנושא העברית או השפה שבפי הורים אינה יכולה להיות רק נחלתם של המורים לעברית.

<תומר בוזמן: לא יתכן שהתלמיד יכנס לשיעור וישמע רק בין שלוש לארבע שעות בשבוע עברית תקנית בבית הספר ורק מהמורה לעברית הוא ילמד עברית, כי העברית היא לא נחלת שיעורי העברית בלבד, היא נחלת כלל מורי בית הספר והיא נחלת השכונה, היא נחלת הבית, היא נחלת אמצעי התקשורת כפי שהוזכר פה, ולא בכדי הזכיר חבר הכנסת פריג' את קליטת השפה מהטלוויזיה.

<תומר בוזמן: אנחנו היום אוהבים לומר שדווקא הטלוויזיה משחיתה את השפה שבפי הצעירים, אבל ככל שהתלמיד ייחשף יותר לשפה במשלבים שונים, ברמות שונות, בסגנונות שונים, מן הסתם ההגוון, הרפרטואר של השפה שלו ישתפר.

<תומר בוזמן: אני מצפה שהוא ישמע גם בבתי הספר עברית נכונה ותקנית לא רק מהמורה לעברית, כי אז זה נשאר במסגרת שיעורי העברית.

<תומר בוזמן: הוא צריך לשמוע את זה גם משאר סגל המורים.

<תומר בוזמן: דובר כאן על הרחבת לימודי העברית.

<תומר בוזמן: אני רוצה לבשר שאנחנו כן עמלים על בניית תוכנית ליחידות הרחבה כדי שמקצוע הלשון העברית לא יהיה המקצועי במערכת החינוך שלא ניתן ללמוד בו בהיקף של 5 יחידות לימוד, אז אנחנו עובדים במסגרת המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך עם ועדת המקצוע על בניית תוכנית הרחבה ל-5 יחידות לימוד, אבל גם עכשיו, מעבר ליוזמות פרטיות כפי שאחת מהן הוצגה כאן, ותודה יהונתן, ישנם תלמידים שכותבים עבודות גמר בהיקף של 5 יחידות לימוד.

<תומר בוזמן: עבודת הגמר הזאת מקנה להם, כאמור, מקצוע בהיקף של 5 יחידות לימוד ונעשות בשנים האחרונות עבודות חקר מרהיבות של תלמידים ותלמידות.

<תומר בוזמן: שתי עבודות שיציגו בוגרות בכינוס לשון ראשון שיתקיים בעוד כחודש, האחת היא של גאיה ערוסי מכפר הנוער כפר גלים שחקרה אוצר המילים הפנימייתי של חבריה בפנימייה, ועבודה אחרת של עמרי גנשרוא מבית הספר למדעים ואומנויות בירושלים.

<תומר בוזמן: היא בדקה לשון וסגנון בספריהם של נבו אשכול ודוד גרוסמן, והיא זכתה גם על העבודה הזאת כעבודה מצטיינת, כך שדברים נעשים.

<תומר בוזמן: יש מקום לעשות עוד ואנחנו בהחלט עכשיו מחפשים פתרונות ובודקים אפיקים לשיפור מצב הוראת השפה וכל נושא לימודי שפה בבית הספר גם בכל הנוגע לשליטה בעברית וגם בכל הנוגע למיומנויות גלובליות של אוריינות, קריאה וכתיבה.

מאיר כהן: כשאני הייתי עולה חדש בירוחם, המורה חייב אותנו לקרוא סיפור אחת לחודש ולהגיש כמו בוק ריפורט.

מאיר כהן: זה קורה?

מאיר כהן: בעברית קיבלנו, כתבנו.

<תומר בוזמן: זה קורה ואנחנו שואפים להגדיל גם שעות לקריאה, גם שעות לכתיבה ובאמת לאפשר יותר זמן לקריאה, לא ללימוד של כללים טכניים אלא פשוט לקריאה, כי אנחנו יודעים שהבסיס זה קריאה ובקריאה מגוונת, סוגות מגוונות, סוגי טקסטים שונים וכמה שיותר.

<משה בר-אשר: ליושב ראש הוועדה יש שאלה.

<משה בר-אשר: קודם כול, הקדמת לחזור.

יעקב מרגי: כי יושב השדולה, עמיר פרץ, הבין שאתה כאן והוא לא רצה לחטוף נזיפה, אז הוא מייד נתן לי לדבר.

<משה בר-אשר: על פי התקנון מותר לך לתת לפרופ' בר-אשר לנהל את הישיבה?

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: אני מעביר רשות דיבור.

יעקב מרגי: נתתי לו את רשות הדיבור.

יעקב מרגי: תראה, אני בוגר של מערכת החינוך הישראלית.

יעקב מרגי: אם אני זוכר את ההיסטוריה שלי בשיעורי לשון, אני מדבר על החינוך היסודי, אז אני זוכר את המסה של הכתיב וכתב וזה תרם.

יעקב מרגי: בתיכון כילינו את זמננו בלחלק משפט לנשוא, נושא, שזה חשוב אבל זה ערך משני.

יעקב מרגי: יש מחקרים שהוכיחו שהפערים באוצר המילים בין ילד מאזור חזק, מהעשירון העליון, לא רוצה לקטלג אזורים, לעומת ילד מהפריפריה החברתית הגיאוגרפית, פערים של כמעט פי עשר, 600 ל-6,000 או 500 ל-6,000.

יעקב מרגי: האוריינות של מורי ישראל שמועברת באחד אל אחד לתלמידים, היא לוקה בחסר.

יעקב מרגי: אנחנו מתקשים.

יעקב מרגי: המערכת מתקשה.

יעקב מרגי: השאלה אם אנחנו תוקפים את זה כמשרד החינוך ויודעים להביא את זה לכלל שינוי, כי אנחנו התחלנו פה לבכות מרה על מצבה של השפה ובסוף יש כוחות יותר חזקים מאיתנו שציינתם אותם.

<תומר בוזמן: אני אתייחס לזה בשתי נקודות.

<תומר בוזמן: האחת היא באמת המחקרים שאתה מתאר.

<תומר בוזמן: אנחנו גם הצגנו את הנתונים פה לפני שלושה שבועות בישיבה המיוחדת של הוועדה שקיימנו.

<תומר בוזמן: הפערים בין שכבות האוכלוסייה השונות גדולים והפערים גדלים באזורים בעלי מעמד סוציו אקונומי נמוך.

<תומר בוזמן: אבל אנחנו כן יודעים שתלמיד ממיצב סוציו אקונומי נמוך שגדל בבית אורייני, שנחשף לשפה עשירה, מצב הישגיו או מצב האוריינות שלו היה טוב בהרבה מתלמיד שגדל באזור סוציו אקונומי גבוה, אך שגדל בבית שהאוריינות בו לוקה, זאת אומרת, זה שוב מחזיר אותי לנקודה שזה יוצא מתחום בית הספר.

<תומר בוזמן: זה מה שהתלמיד רוכש בבית, בשכונה, כמות הספרים שהקריאו לו הוריו עד גיל 5, בגן ובבית הספר היסודי.

<תומר בוזמן: אני מסכים איתך שבתוכנית הלימודים לעיתים נראה שיש המון פרקים ותכנים שהם אולי פחות רלוונטיים לפיתוח אוצר המילים של התלמיד, אבל אני לא חושב שהדברים באים אחד על חשבון השני, כי גם ללמד מבנה משפט תקין לא יבוא במקום שעות נוספות בקריאה, וכפי שהזכירה מקודם רונית גדיש את נושא 30% מתוכנית הלימודים ומציון הבגרות, שמאפשר למורים בשלוש השנים האחרונות של הרפורמה בבחינות הבגרות לקחת את תוכנית הלימודים ולעצב אותה כרצונם.

<תומר בוזמן: הם לא חייבים להספיק חומר, הם יכולים לקחת נושא מסוים, וכמו שרונית הזכירה את זה, בשיתוף האקדמיה, בשיתוף גורמים אחרים, בבניית הצוות של בית הספר, לבנות תוכנית של חקר, לבנות תוכנית שתנגיש את השפה בצורה הרבה יותר חוויתית, משמעותית ופורה בעבור הילדים.

<משה בר-אשר: נמצאת פה נציגת צה"ל.

<משה בר-אשר: אנחנו היינו רגילים שנים הרבה, שהיה שמשון הופמן.

<משה בר-אשר: עכשיו מחליפה אותו הגברת המכובדת.

<משה בר-אשר: בבקשה, הרשות נתונה לך לומר לנו קצת על ענייני הצבא, לא הלשון של החיילים אלא לשון הצבא.

<משה בר-אשר: לשון החיילים, ראיתי עבודת דוקטור.

<משה בר-אשר: תפטרו אותי מלדווח על כך עכשיו.

יעקב מרגי: הייתי שם דגש, גם לשון המפקדים.

<רעות גרוס: אני רעות גרוס.

<רעות גרוס: למעשה אני משמשת בתפקיד ראש תחום עריכה והמינוח בצה"ל.

<רעות גרוס: יש המון מה לדבר.

<רעות גרוס: למעשה התפקיד של התחום שלנו הוא לייעץ למטה הכללי בכל מה שקשור ללשון עברית, לשפה, למינוח.

<רעות גרוס: בתחום שלנו גם נכתבו במשך השנים מילונים.

<רעות גרוס: אם נמנה את מילון צה"ל, מילון טון, מילון למונחי מטאורולוגיה, מילון הקיצורים וראשי התיבות.

<רעות גרוס: צה"ל למעשה הוא המייצר הגדול ביותר של ראשי תיבות בחברה, ולראיה, רק המילון שנכתב לפני שנתיים-שלוש כבר צריך עדכון, זאת אומרת, כל כך הרבה ראשי תיבות חוברו מאז, שאנחנו מלקטים אותם.

<רעות גרוס: רק סתם כדוגמא, לערך מ"מ יש עשרים ושמונה פירושים.

<רעות גרוס: למעשה אנחנו גם מייעצים ללשכת הרמטכ"ל.

<רעות גרוס: כל נאומי הרמטכ"ל עוברים עריכה וניקוד.

<רעות גרוס: זה התחיל אי שם בשנות ה-90' כשאחד הרמטכ"לים, לא ננקוב בשמו, קרא נאומים וציטט פסוקים מהתנ"ך בשגיאות, אז מאז הבינו בצה"ל שהתחום של יעוץ לשוני צמוד לרמטכ"ל, גם הוא חשוב.

<רעות גרוס: למעשה אנחנו משמשים גוף יועץ לכל יחידות הצבא.

<רעות גרוס: כאן המקום להזכיר שהצבא זה גוף עצום.

<רעות גרוס: שלוש הזרועות המרכזיות שלו, זרוע היבשה, זרוע האוויר וחלל וזרוע הים, עדיין ללא יועץ לשון.

<רעות גרוס: אנחנו פועלים לכך שלכל גוף יהיה לפחות יועץ לשון אחד, כי בכל גוף כזה נכתבות תורות ותפיסות שקצינים היום, בוגרי מערכת החינוך, אפרופו, מתקשים מאוד בכתיבה, מתקשים להביא את אותם רעיונות גדולים לכתיבה בהירה ומובנת, ובסוף הצבא שלנו מתבסס על כך.

<רעות גרוס: אז גם בזה אנחנו עוסקים.

<רעות גרוס: אנחנו מקבלים בדומה לאקדמיה, כל מיני פניות לשוניות, שאלות לשוניות שנוגעות גם ללשון הצבא ומטפלים בזה באופן יום יומי, גם בשיתוף עם האקדמיה.

<רעות גרוס: אני חושבת שגם לצבא יש השפעה גדולה בהטמעת מילים בעברית בחברה כולה.

<רעות גרוס: דוגמא אחת אחרונה מהתקופה שלנו זאת המילה "סב"ר".

<רעות גרוס: המילה "סב"ר", סביבת רשת, היא החלופה העברית של סייבר, נקלטה אצלנו בצבא.

<רעות גרוס: אגף התקשוב נקרא כיום באופן רשמי אגף התקשוב והגנה בסב"ר, ואני חושבת שלצבא באמת יש תפקיד חשוב גם בנושא של הטמעת מילים בעברית.

<רעות גרוס: שוב, אם אנחנו מקבילים למערכת החינוך, יש פער.

<רעות גרוס: קצינים וחיילים שמגיעים אלינו, מתקשים להתבטא, מתקשים להביא רעיון לידי כתיבה.

<רעות גרוס: אני חושבת שגם הצבא די אובד עצות.

<רעות גרוס: אין איזושהי מערכת ממוסדת בצבא ללימוד של הכתיבה הצבאית באופן סדור.

<רעות גרוס: יש כל מיני קורסים בבה"ד 1, בקורס פו"מ, אבל אין לימודים או הדרכה בנושא כתיבה צבאית סדורה בצבא.

<רעות גרוס: במשך השנים שמשון הופמן ניסה באופן התנדבותי.

<רעות גרוס: הוא סייר בכל מיני יחידות, ערך ביקורות, אבל זה היה באמת טיפה בים.

<רעות גרוס: צריך הרבה יותר להשקיע בזה, להוסיף תקנים של יועצי לשון ביחידות השונות.

<טלי בן-יהודה: רעות, אנחנו הצענו לצבא, האקדמיה ללשון העברית, לקיים השתלמויות כאלה ואחרות של מפקדים, של מפקדים בכירים, של קצינים, של חיילים.

<טלי בן-יהודה: זה לא התרומם.

<רעות גרוס: זה לא התרומם.

<רעות גרוס: אפשר להניע את זה.

<טלי בן-יהודה: זה חשוב מאוד.

<משה בר-אשר: לא רעות יכולה לפתור את זה.

<משה בר-אשר: בבקשה, הגברת דקלה אברבנאל, מנהלת דברי הכנסת.

<דקלה אברבנאל: גם בכנסת יש יחידה שעוסקת בעריכה לשונית, יעוץ ועריכה עדינה מאוד של דברי המליאה.

<דקלה אברבנאל: יש לנו מאות עמודים של דיבורים בכל שבוע, חלקם אורטורים מופלאים, חלקם אחרים.

<דקלה אברבנאל: אנחנו לא מחנכים אף אחד, לא עוסקים בתיקון, אבל עומדים כאן לרשות כאן לרשות כל חברי הכנסת ולרשות המנגנון כדי לשפר את הכתיבה, את המסרים שיוצאים מכאן.

<משה בר-אשר: כולל הגידופים?

<דקלה אברבנאל: כולל הגידופים.

<דקלה אברבנאל: הכול נכנס, כולל "אממה" ו"ימבה".

<דקלה אברבנאל: את כל אלה תמצאו בפרוטוקול.

<דקלה אברבנאל: אני שומעת דברים מרתקים.

<דקלה אברבנאל: אני מברכת את כל העושים במלאכה.

<דקלה אברבנאל: אנחנו הקטנים, כל מה שביכולתנו, זה באמת לסייע לחברי הכנסת ולמנגנון שלנו, ואני מקווה שיעזרו בנו יותר ויותר.

יעקב מרגי: אנחנו מקבלים לעיתים דף שאומר לך, "נאמר כך בנאום, אנחנו ממליצים שייאמר כך".

<דקלה אברבנאל: אנחנו מפיצים אחת לשבועיים - - -

<משה בר-אשר: וחברי הכנסת משת"פים?

<דקלה אברבנאל: חלקם.

<דקלה אברבנאל: זה תמיד מרתק לעבוד איתם, כי אתה רואה שפה אמיתית וחיה ושנאמרת בלהט הרגע בלי יותר מדי עבודה מוקדמת.

<דקלה אברבנאל: זה מרתק, זאת השפה באמת ה"חיה" כמו שאפשר לראות אותה, ותמיד נשמח לעזור לשפר את זה, להעמיק את זה.

יעקב מרגי: לא נשכח שאנחנו חברה רב תרבותית.

יעקב מרגי: חברי הכנסת באים משם.

<דקלה אברבנאל: נכון.

יעקב מרגי: ולהט הדברים ולעיתים חבר כנסת אומר איזה ביטוי הוא בא משפת האם שלו, ואתה רואה אחר כך, הרשמת אומרת לו, "מה אמרת עכשיו"?

יעקב מרגי: והוא מנסה לתרגם את זה למילה בעברית וזה לא הולך, כי זה הולך כביטוי.

<משה בר-אשר: בכנסות הראשונות רוב חברי הכנסת דיברו אידיש.

<משה בר-אשר: אפשר לראות את זה בדברי הכנסת.

<משה בר-אשר: אני רוצה להזמין עכשיו שלושה, ומאפשר למי שירצה עוד.

<משה בר-אשר: סימה חרוב, מורה ותיקה ומנוסה מאוד וגם כתבה תוכניות לימודים.

<משה בר-אשר: בבקשה.

<סימה חרוב: תודה.

<סימה חרוב: שמי סימה חרוב, עבדתי במשרד החינוך עד 2009 באגף לתוכניות לימודים.

<סימה חרוב: ריכזתי את התוכניות לבית הספר העל יסודי.

<סימה חרוב: הזמן קצר מלהרחיב.

<סימה חרוב: אני אתייחס לנקודה אחת בלבד.

<סימה חרוב: אני רוצה לברך את האקדמיה על כך שהיא פתחה, בין באתרים ובין בדרכים אחרות, פתחה צוהר או דלת, תלוי בגודל, תלוי בתאריך, לשיתוף פעולה בין מערכת החינוך ובין האקדמיה.

<סימה חרוב: תמיד היה שיתוף של הקהל, של הציבור, אבל השיתוף עם מערכת החינוך, אני רואה אותו כברכה גדולה.

<סימה חרוב: על צרות אני לא רוצה לדבר, כי זה יום חגיגי, אז רק הברכה.

<סימה חרוב: תודה.

<משה בר-אשר: טלי בן יהודה.

<טלי בן-יהודה: קודם כול באמת יישר כוח לוועדת החינוך על ההתכנסות הזאת.

<טלי בן-יהודה: צריך לומר שהוועדה הזאת עושה אירועים מהסוג הזה לכבוד יום העברית או אליעזר בן יהודה, שנים רבות, עוד לפני שרשמית יש יום העברית.

<טלי בן-יהודה: אנחנו באקדמיה, ואני חושבת שלא רק אנחנו באקדמיה, אלא גם בציבור בכלל, מרגישים שינוי בשנים האחרונות בהתעניינות בלשון העברית.

<טלי בן-יהודה: גם במערכת החינוך דרך הפניות אלינו, גם במה שקוראים, במרחב הציבורי ובמרחב האינטרנטי בכלל זה.

<טלי בן-יהודה: השיא של הפניות אלינו מגיע באמת בסמוך ליום העברית או לקראת יום העברית, שהיום זה אפילו לא יום, זה יותר שבוע העברית, לפעמים אפילו חודש העברית.

<טלי בן-יהודה: אנחנו נענים כמיטב יכולתנו.

<טלי בן-יהודה: צריך לדעת שלאקדמיה היום מאות אלפים של אנשים שנחשפים בצורה כזאת או אחרת לתכנים שהאקדמיה מפרסמת או בפייסבוק או באתרים שלה או בשילוב של שני הדברים האלה, ואנחנו מזינים כמעט כל יום חומרים חדשים ועוד ידנו נטויה.

<טלי בן-יהודה: אני רק רוצה לומר, היו צריכים להיות כאן נציגים גם של תאגיד השידור הישראלי ונדמה לי שאין כאן מישהו כזה.

<אבשלום קור: כי אין דבר כזה.

<אבשלום קור: הייתה תקלה חמורה של עם ישראל.

<טלי בן-יהודה: בכל אופן יש כנראה דבר כזה.

<משה בר-אשר: זה לא כנסת, שקוראים קריאות ביניים.

<אבשלום קור: לא, אני החכמתי את המשתתפים.

<טלי בן-יהודה: תאגיד השידור שהתחיל לפעול לפני חודשים אחדים המשיך את הקשר שהיה קודם לרשות השידור עם האקדמיה.

<טלי בן-יהודה: פועלות שם היום שלוש יועצות לשון ובקרוב תהיה עוד יועצת לשון אחת.

<טלי בן-יהודה: היה חשוב מאוד לשני הגופים האלה לשמר את ההתקשרות שהייתה עד עכשיו, כי היו לה תועלות רבות, וזה נוסף לעבודה המצוינת של אבשלום קור שנים ארוכות ורבות וגם באמצעי תקשורת האחרים שיש להם יעוץ לשון, יעוץ הלשון ברדיו ובטלוויזיה הוא חשוב מאוד כי הוא משפיע באמת על כולם.

<טלי בן-יהודה: כל עם ישראל שומע רדיו וטלוויזיה.

<משה בר-אשר: עורך דין שטח הוא ידיד מחשובי הידידים של האקדמיה, בעצמו עורך עיתון שיוצא בשנים האחרונות, שעוסק בשיפור הניסוח המשפטי.

<משה בר-אשר: בבקשה, עורך דין שטח.

<יוסף שטח: תודה.

<יוסף שטח: אני ידיד האקדמיה כי העברית היא הגורם המאחד את כל עם ישראל ואת כל אזרחי ישראל, אבל אני גם יושב ראש הוועדה לניסוח משפטי בלשכת עורכי הדין.

<יוסף שטח: הקמתי את הוועדה כי הניסוח של טפסים, של חוזים, של חוקים אפילו, לא ברורים, ארוכים מאוד וזה מקשה על אזרחי מדינת ישראל, לכן הצענו בוועדה, ניסחנו איזושהי הצעת חוק שתיקרא "כתיבת שפה ברורה", שכל משרד ממשלתי וכל גורם חשוב, כמו מס הכנסה, ביטוח לאומי, ימנה עורך לשון, שיהיו עורכי לשון שיעברו על הנסחים האלה, שזה יקל בהרבה מאוד גם על האזרחים וגם לכל מי שעוסק בדבר, שהדברים יהיו ברורים ויהיו תמציתיים.

<יוסף שטח: היום הדברים ארוכים מאוד.

<יוסף שטח: תודה רבה.

<יוסף שטח: האקדמיה, אגב, משתתפת, עורכת השתלמויות לעורכי דין על ניסוח משפטי, וזאת תופעה מבורכת.

<יוסף שטח: תודה רבה.

<משה בר-אשר: אני הייתי שמח אם מישהי מהתלמידות של פלך תספר לנו דבר מה.

<משה בר-אשר: נועה, את רוצה לדבר?

<נועה בר-אשר: כן.

<משה בר-אשר: בבקשה.

<משה בר-אשר: היא נכדה שלי, גילוי נאות.

<נועה בר-אשר: קוראים לי נועה בר-אשר, אני תלמידת כיתה י"ב בבית ספר פלך בירושלים, נכדה של סבא משה.

<נועה בר-אשר: דבר ראשון, תודה על ההזדמנות לשבת פה בוועדה.

<נועה בר-אשר: היה באמת מאוד מעניין.

<נועה בר-אשר: לא הכנתי משהו לומר, אבל כן אחד הדברים שעלו לי במחשבות בזמן הזה, זה שבאמת אני לפעמים מרגישה שקיימת איזושהי אי נוחות בנוער דווקא, לדבר בשפה תקינה.

<נועה בר-אשר: לא באתי עם איזו מחשבה על איזה משהו לומר, אבל אולי אם יש להוסיף ולהכניס את זה אולי גם לתוכנית החינוכית בבית ספר, שלומדים לבגרות, אולי אפילו רשימת מילים בסיסית שחייבים לדעת אותה.

<נועה בר-אשר: לדוגמא, קניון.

<נועה בר-אשר: תמיד חברים שלי צוחקים עלי שאני אומרת את זה, או הרבה דברים שסבא הכניס לי טוב לראש, שאני לא אטעה בהם.

<נועה בר-אשר: זהו, זו סתם מחשבה שעלתה לי לראש עכשיו.

יעקב מרגי: יש לי שאלה לאקדמיה, ברשותך.

יעקב מרגי: אנחנו מתחבטים בסוגיה הזו.

יעקב מרגי: מקיימים כאן דיונים.

יעקב מרגי: רק לסבר את האוזן, בקדנציה הנוכחית ועדת החינוך קיימה 525 דיונים.

יעקב מרגי: לעיתים מגיעים גם מרצים, גם בעלי מקצוע וגם חברי כנסת ואורחים מן השורה, ומדברים עברית או משובשת, לא תקינה, ויש מי שקופץ לתקן.

יעקב מרגי: תמיד יש את הדילמה הזאת, נו, תעזבי, תעזוב.

יעקב מרגי: השאלה איך האקדמיה מתייחסת?

יעקב מרגי: כי היו יודע שהיה שיח ציבורי בנושא הזה, האם לתקן זכר או נקבה במספרים, שזה אחד הדברים.

יעקב מרגי: מדינת ישראל הגיעה כבר לחלל.

יעקב מרגי: תהיה חוד החנית בהרבה תחומים במדע, אבל סוגיית הזכר/נקבה במספרים, בחברה הישראלית, תמיד ימשיכו לטעות.

יעקב מרגי: השאלה איך ההסתכלות?

יעקב מרגי: צריך לתקן בדיונים?

יעקב מרגי: לא צריך?

יעקב מרגי: מה הגישה של האקדמיה?

<משה בר-אשר: אני מתנגד לתיקונים מכיוון שכשחבר כנסת מדבר חמש דקות, יש מאתיים שגיאות, אז לבחור רק אחת?

<משה בר-אשר: אני בעיקרון חושב שלא צריך לתקן.

<משה בר-אשר: לכל היותר כשאני שומע שבע שקל, אני יכול להגיב אם האדם הוא רציני, לא שמעתי שעשו ניתוח לשינוי המין לשקל, כלומר דברים מן הסוג הזה.

<משה בר-אשר: אני חושב שמה שצריך לעשות זה לקחת ברצינות, וזה מוטל עליך, לקחת ברצינות את מה שאמר ראש הממשלה בישיבת הממשלה לפני שלוש שנים ומה שאמר מאיר כהן, לארגן קורסים קטנים לעברית לחברי הכנסת כאשר אינם רוצים לשמוע גידופים במליאה, ואז אפשר יהיה לטפל בכמה וכמה דברים.

<משה בר-אשר: התיקונים המזדמנים או שהם מועילים או שהם מזיקים או שהם לא מועילים.

<משה בר-אשר: על פי רוב, מניסיוני, אינם מועילים.

<משה בר-אשר: לפי שאני ממשיך, חבר הכנסת גנאים.

<משה בר-אשר: אני מקדם אותך בברכה.

<משה בר-אשר: זה כבוד לכנסת שזו פעם ראשונה מתוך כל ישיבות ועדת החינוך שהייתי, שהיו יותר משני חברי כנסת.

<משה בר-אשר: אתה חבר הכנסת החמישי שיושב בישיבה הזאת.

מסעוד גנאים: אולי בישיבה הזאת.

<משה בר-אשר: אני מדבר על מה שאני הייתי, כלומר נבהלו ממני אולי.

<משה בר-אשר: על כל פנים, אני מזמין אותך לומר דברים.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

מסעוד גנאים: תחילה, אני מתנצל על כל שגיאה או שיבוש בעברית שלי, מאחר ואני מדבר בפני אנשים או חלקם הגדול, שהם מבינים טוב בעברית שהיא נכונה ותקינה.

מסעוד גנאים: לאחרונה בכנסת, לא יודע, אולי הם התייעצו אתכם, הם שמו לנו את הכניסות של הקואליציה ,אז קראו לזה בעברית כניסת "יחדה", אז לאופוזיציה קראו לזה כניסת "נגדה", שזה האופוזיציה נגדה והקואליציה יחדה, אז זה בעברית שהיא עברית נכונה ותקינה מאוד, ככה אמר לנו היושב ראש של הכנסת, אז אני מהנגדה, מהאופוזיציה.

מסעוד גנאים: תחילה, שפה דבר חשוב מאוד.

מסעוד גנאים: אני הייתי מורה להיסטוריה, לא לשפה, אבל כאשר הייתי בבית ספר תיכון, אני מהעיר סחנין, אנחנו למדנו לא רק שפה עברית, הכוונה ספרות ודקדוק אלא גם לימדו אותנו תנ"ך, מבראשית, נביאים וכול הדברים האלה.

מסעוד גנאים: אני מהאנשים חסידי העמדה שאומרת שלדעת ולהכיר שפת האחר זה דבר חשוב מאוד מאחר ושפה היא לא רק עניין של אותיות ומילים, אלא היא כמו הבן אדם, היא דבר חי.

מסעוד גנאים: היא גם מעידה על תרבות, על מורשת.

מסעוד גנאים: אתה תדע גם את האדם שמולך דרך השפה שלו, וזה חשוב מאוד.

מסעוד גנאים: אנחנו בערבית גם סובלים מכל השגיאות וכל ההתדרדרות של מעמד השפה מאחר וכולנו יהודים וערבים וכל אדם בעידן האינטרנט, בעידן הפייסבוק, בעידן שהפכו את האותיות למספרים.

מסעוד גנאים: בקרב הצעירים, מקום אותיות הם שמים מספרים.

מסעוד גנאים: מספר זה, זה האות ככה, מספר זה, האות ככה, וככה בפייסבוק הם ביניהם מדברים.

מסעוד גנאים: הרבה פעמים זה מספרים.

מסעוד גנאים: זה ידעתי מהבנים שלי.

מסעוד גנאים: אני לא מכיר את זה.

מסעוד גנאים: בקשר לשפה, הבעיה לפי דעתי, החטא הראשון שגרם לכל העניין של השגיאות בכתיב או הלגיטימציה של השגיאות, שלא צריך לדבר בשפה תקינה, זה ההפרדה בין התוכן לבין הצורה.

מסעוד גנאים: הכוונה שכולנו אומרים שהעיקר התוכן וזהו, אז אם עיקר הוא המסר, אז אין בעיה בשגיאה פה ושם, וזה לא נכון.

מסעוד גנאים: לפי דעתי זו בעיה.

מסעוד גנאים: למשל, אם הקונספציה הזו, אני צריך להחיל אותה למשל על הקוראן, אנחנו בבעיה, בצרה צרורה כפי שאומרים, משום ששם אם אתה שגית במשהו קטן מאוד, אתה משנה את כל המובן ואת כל הפרשנות של המשפט או אפילו של התוכן, אז לא צריך להפריד בין התוכן לבין הצורה כדי לא לתת לגיטימציה לזה שהעיקר, המסר, והתוכן זה לגיטימי לטעות פה ושם.

מסעוד גנאים: חוץ מזה רוצה לברך אתכם, אינשאללה ותלמדו אותנו בכנסת גם שפה שתהיה בעלת מסרים יותר חיוביים ואנושית ולא מלחמתית.

<משה בר-אשר: תודה רבה.

<משה בר-אשר: יסמין, בבקשה.

<יסמין בכריה: בהמשך למערכת החינוך שדיברנו עליה, אני חושבת שההנגשה של השפה בקרב החברה הערבית צריכה להיות גם אל מול האוכלוסייה הבוגרת יותר, אולי לנסות איכשהו ליצור שיתוף פעולה עם מערכת החינוך, עם ההורים של אותם תלמידים שנמצאים בבית הספר ואולי לקיים כל מיני פגישות ותוכניות, כי בסופו של דבר התלמידים האלה חוזרים הביתה והם שוב חוזרים לשפה הערבית שלהם או לשפה שנוח להם לדבר בה, אז אני חושבת ששיתוף פעולה, כמובן שזה תלוי בכל כך הרבה דברים, אבל שיתוף פעולה מצד ההורים או מצד האוכלוסייה הבוגרת שבאה בחיכוך גבוה עם אותם תלמידים כשהם חוזרים הביתה, מאוד יכולה להניע ולעזור ולדחוף לשילוב שלהם בתוך החברה הישראלית במקצועות האקדמיה ובכל תחום אחר.

<משה בר-אשר: תודה רבה.

<משה בר-אשר: נמצאות פה אורחות העיתון "חלקת לשון", שאני רוצה לציין לזכותן שמאז שהן עורכות את העיתון, יש הגבהה של הרמה בכמה דרגות.

<משה בר-אשר: גם ד"ר פנינה טרומר וגם ד"ר נוגה אילני.

<משה בר-אשר: אני נותן לכן את רשות הדיבור.

<משה בר-אשר: יש לכן ודאי מה לומר.

<משה בר-אשר: בבקשה, פנינה.

<פנינה טרומר: אנחנו מקבלים מאמרים לפרסום בכתב העת "חלקת לשון" שהוא כתב עת לעברית עיונית ושימושית.

<פנינה טרומר: אנחנו מקבלים מאמרים מאנשי מקצוע, מבלשנים.

<פנינה טרומר: היינו תמימות לחשוב שאולי לא נצטרך עריכת לשון, שהמאמרים מהבחינה הזו יהיו מושלמים.

<פנינה טרומר: אני חייבת לומר שמעט מאוד מאמרים, מאמר אחד, קיבלנו מפרופ' בר-אשר, לא נזקקו לעריכת לשון.

<פנינה טרומר: כמעט כל המאמרים עוברים עריכת לשון, בחלקם אפילו עריכת שלון רחבה.

<פנינה טרומר: זה אומר דרשני לקבל רמת הכתיבה גם של בלשנים ולא רק אנשים מתחומי עניין שונים.

<פנינה טרומר: נוגה, אולי את רוצה גם להוסיף?

<נוגה אילני: הטענות לא רק נגד דרך הכתיבה של סטודנטים.

<נוגה אילני: כפי שפנינה אמרה, אלא גם דרך הכתיבה של אנשים מהאקדמיה.

<נוגה אילני: אני חושבת שיש הבדל בעניין הזה בין כתבי עת בחו"ל ובין כתבי עת בארץ, שבחו"ל אני יודעת שמקפידים הרבה יותר על רמה אקדמית של כתיבה.

<נוגה אילני: בארץ פחות.

<נוגה אילני: אנחנו מנסות בחלקתנו הקטנה לעבוד על הנושא הזה ולדאוג שרמת הכתיבה תהיה רמה של כתיבה אקדמית.

<נוגה אילני: אני רוצה שתי הערות, אחת בקשר לשם המספר, לתקן או לא לתקן.

<נוגה אילני: אז אנחנו יודעים שהיום יש נושא תחום בבלשנות שנקרא פסיכולינגוויסטיקה, ושם ניסו לקבוע באיזה גיל ילד יכול להפנים מערכת דקדוקית של לשון.

<נוגה אילני: לגבי המספרים, מתברר שלפני גיל 8-9 אין טעם להתחיל לתקן את הילדים ולומר, תאמר כך, תאמר כך.

<נוגה אילני: פשוט הם לא יכולים להפנים את המערכת הזאת.

<נוגה אילני: אפשר לעשות את זה בגיל יותר מאוחר.

<נוגה אילני: איך לתקן?

<נוגה אילני: לא להגיד, אל תגיד כך.

<נוגה אילני: "אני רוצה חמש שקל".

<נוגה אילני: בשביל מה אתה צריך חמישה שקלים?

<נוגה אילני: זאת אומרת, לענות בתשובה נכונה, לא ליצור אנטי.

<נוגה אילני: הערה שנייה בקשר להוראת הכתיבה לסטודנטים באוניברסיטה, שזה דבר שעשיתי אותו במשך 43 שנה באוניברסיטת בר אילן.

<נוגה אילני: המוטו שלי היה, ובו הייתי מסיימת כל שיעור, תנו כבוד למילה הכתובה.

<נוגה אילני: זאת אומרת, אני תמיד קיבלתי את לשון הדיבור איך שדיברו.

<נוגה אילני: אמרתי, זה בסדר, אנחנו נותנים גם כבוד לסלנג שהוא חי וצבעוני ומתפתח ומשתנה, ומצד שני המילה הכתובה, כשאתה כותב, זה אחרת.

<נוגה אילני: הכתיבה זה ריסון הנטייה הטבעית, ריסון מכל הבחינות, ריסון מבחינת מבנה, תוכן ושפה.

<נוגה אילני: ריסון – זה לא דבר חופשי, זה דבר שהוא תוך שליטה.

<נוגה אילני: אוצר מילים, דוגמא – תלמיד מסיים עבודה וכותב "צריך לעשות כמה דברים כדי לשפר את המצב".

<נוגה אילני: "צריך לעשות" – "לעשות" זה פועל מאוד כללי.

<נוגה אילני: "לעשות כמה דברים" זה שם עצם מאוד כללי.

<נוגה אילני: אפשר להגיד את זה באמצעות אוצר מילים יותר עשיר.

<נוגה אילני: במקום "צריך לעשות", "צריך לנקוט".

<נוגה אילני: במקום "לעשות דברים", "לנקוט אמצעי" וכן הלאה.

<נוגה אילני: יש הרבה מה לעשות ואני חושבת שנאמרו כאן דברים מאוד חשובים, הוצעו הצעות מאוד חשובות ואני באמת מקווה שיהיה שיתוף פעולה בין כל הגופים כאן ובאמת יפעלו לשיפור גם רמת הדיבור, באמצעי התקשורת, דייקנות בכנסת וגם רמת הכתיבה.

<משה בר-אשר: אני מזמין את חברת האקדמיה, יהודית הנשקה ואחר כך את חנוך גמליאל.

<יהודית הנשקה: טוב, לא תכננתי לדבר אבל אם אתה מזמין אותי, אני רוצה להסב את תשומת הלב לאוכלוסייה שדיברתם עליה, פריפריה, ודיברתם על שגיאות.

<יהודית הנשקה: בפריפריה, בגדול, יש שגיאות שנחשבות נמוכות.

<יהודית הנשקה: לפני שנתיים חברה שלי אמרה לי שלנכדה שלה יש גננת מדהימה, אבל יש לה בעיה, כי הנכדה למדה מן הגננת לומר "לשבת בשולחן", כלומר לשבת ליד השולחן, ו"דברים נופלים ברצפה" במקום נופלים על הרצפה.

<יהודית הנשקה: אני חושבת שמערכת החינוך צריכה לתת את הדעת לכך שהאוכלוסייה הפריפריאלית מושפעת מאוד מהערבית, המרוקאית או התוניסאית.

<יהודית הנשקה: הגיעה שאלה לאקדמיה, למשל, "למזוג תפוחי אדמה".

<יהודית הנשקה: זו שאלה הזויה.

<יהודית הנשקה: מי שאמון על הלשון העברית לא יודע מה לעשות עם "למזוג אורז" או "למזוג תפוחי אדמה".

<יהודית הנשקה: אני חושבת שהאקדמיה נקטה בדרך נכונה ונדמה לי שכך צריך לנהוג.

<יהודית הנשקה: היא לא אישרה את "למזוג תפוחי אדמה" שבאה כמובן ממרוקאית, אבל ניתן הסבר שמניח את הדעת ומניח את ליבו של הדובר.

<יהודית הנשקה: הוא ימשיך לומר "למזוג תפוחי אדמה" בבית.

<יהודית הנשקה: הוא יבין שזה מערבית, אבל הוא ידע שלמזוג תפוחי אדמה לא תקין במרחב הציבורי או במרחב, נאמר של הנורמה, וזאת נקודה שאני חושבת שכן צריך לשים אליה לב בתוכניות לימודים.

<יהודית הנשקה: דרך אגב, הדוברים האלה דוברים עברית מצוחצחת לפעמים.

<יהודית הנשקה: הם מדברים ב-ח' ו-ע', חלקם, יש להם אוצר מילים טוב.

<יהודית הנשקה: הם אומרים "חיכתי".

<יהודית הנשקה: זה בסדר גמור.

<יהודית הנשקה: הם מכירים את התפילה.

<יהודית הנשקה: דיברת על רב תרבותיות, כשמסתכלים על תרבויות שונות שהגיעו לכאן, צריך לתת מקום גם לתרבות של יוצאי ארצות האיסלאם.

<משה בר-אשר: בשביל זה צריך לקרוא את המאמרים שלך.

<משה בר-אשר: חנוך, בבקשה.

<חנוך גמליאל: שלום, אני חבר האקדמיה ואני גם ראש החוג ללשון עברית במכללת הרצוג.

<חנוך גמליאל: יש לנו חוג גדול שמכשיר מורים.

<חנוך גמליאל: דובר הרבה על הכשרת מורים ללשון, אז אחד הבוגרים שלנו יושב פה לימיני.

<חנוך גמליאל: נדמה לי, קודם כול, שבאמת צריך להמשיך בעשייה.

<חנוך גמליאל: אין תחליף לעבודה עצמה, להכשרת המורים, ואחר כך שהמורים יכשירו את התלמידים.

<חנוך גמליאל: אני חושב גם שצריך לעשות מאמץ לחשוף את כלל המורים, וזה קשור למה שתומר הזכיר מקודם, את כלל המורים למפעלי האקדמיה, והיום בעיקר בעזרת אני חושב האתר של האקדמיה, לברכה הרבה שיש שם ולאמצעים שהם יכולים להיעזר בהם.

<חנוך גמליאל: כידוע, משרד החינוך מחייב כל מורה בהכשרתו לעבור איזושהי הכשרה לשונית.

<חנוך גמליאל: יש לזה שמות שונים במכללות להוראה, אבל לחייב את זה.

<חנוך גמליאל: אנחנו משתדלים לנצל את הבמה הזאת גם להיכרות יותר טובה עם האמצעים שהאקדמיה מעמידה לרשות המורים כדי שהם יוכלו אחר כך להעשיר את תלמידיהם ולהוסיף להם.

<חנוך גמליאל: תודה.

משה בר-אשר: האם יש מישהו שרוצה עוד לומר דברים לפני שאני מסכם את הדיון?

משה בר-אשר: כן, בבקשה, נציגה נוספת של הצבא.

<נרקיס אהרון-אזרד: נכון, אני יועצת ועורכת לשון.

משה בר-אשר: ושמך?

<נרקיס אהרון-אזרד: נרקיס.

<נרקיס אהרון-אזרד: בהמשך ישיר למשפטו האחרון של חנוך, אני רוצה לומר שברקע של העשייה, כמו שכל ההצעות שהוצעו כאן, צריכה תמיד להיות חשיבה של מה נכון לעשות ואיפה כדאי להשקיע את מרב המאמצים.

<נרקיס אהרון-אזרד: בעיניי ולדעתי האישית, וכאימא לילד בכיתה א', אני חושבת שרוב המאמצים צריכים להיות מושקעים בכיתות בית ספר יסודי, אפילו בגן אם הגננת יכולה להיות מוכשרת לכך, ואני חושבת שמורים ללשון אינם מספיקים.

<נרקיס אהרון-אזרד: צריכים שגם מחנכות בכיתות א', ב', ג' ו-ד', כל המחנכות שבעצם מגישות טקסטים מנוקדים צריכות לדעת לנקד ולא להשתמש בתוכנות ניקוד.

<נרקיס אהרון-אזרד: בעיקר להשקיע מאמצים בגיל הרך, כי אולי שם המספר יכול להיות מוטמע מגיל 8 או 9, אני לא מכירה את התיאוריה הזאת, אבל אני חושבת שכמה שיותר נקדים להטמיע שפה טובה, שם היא משתרשת ומשם היא מובטחת לאותו דובר.

משה בר-אשר: תודה רבה.

משה בר-אשר: ד"ר מאיר צדוק, מי שהיה מנכ"ל האקדמיה הלאומית, הוא היום יושב ראש אגודת הידידים של האקדמיה, מוזמן לומר דברים.

<מאיר צדוק: תודה.

<מאיר צדוק: הצטרפתי לתפקיד הזה כיושב ראש האגודה ואני מוכרח לומר שמלווה אותי מאז התחושה שאנחנו כחברה עשינו לדעתי עוול היסטורי לאקדמיה ללשון העברית שהיא לא נמצאת במתחם הזה בכל האזור של המוזיאונים.

<מאיר צדוק: אנחנו נצטרך את העזרה שלכם בשנים הקרובות בכל מה שיקרה כאן כדי לתקן את העוול הזה.

<מאיר צדוק: אני אומר את זה בתור אזרח.

<מאיר צדוק: חייתי הרבה את המערכת של ההשכלה הגבוהה ואת המערכת הציבורית ואנחנו בהחלט נצטרך את העזרה שלכם.

<מאיר צדוק: תודה.

משה בר-אשר: חבריי, אני רוצה לסכם בקצרה.

יעקב מרגי: רק ברשותך, כדי שאתה תסכם אחרון.

יעקב מרגי: קודם כול, שוב תודה לכולם.

משה בר-אשר: אגב, שמת לב שאין לי מה לתקן לך?

יעקב מרגי: היה לי מה לתקן את עצמי.

יעקב מרגי: למזלי עם פרופ' בר-אשר אין לי מחיצות, ככה אני מדבר חופשי.

יעקב מרגי: אחד הסיכומים מהדיון הזה זה שאנחנו כפי שידוע למי שידוע ומי שלא ידוע, ועדת החינוך קיימה מספר מפגשים לשוניים, מה שנקרא קורסים קטנים.

יעקב מרגי: עשינו סדרה על השפה היהודית-מוגרבית וההיווצרות שלה עם הערבית והעברית.

יעקב מרגי: זה היה מעלף, עם קריאת טקסטים וניתוח טקסטים בצורה אקדמית.

יעקב מרגי: לאחר מכן עשינו על שפת האידיש.

יעקב מרגי: אנחנו בערבו של המפגש הבא על הלדינו.

יעקב מרגי: אצלנו אסור להתנדב בקול.

יעקב מרגי: נעשה סדרת מפגשים לחברי כנסת לשיפור השפה העברית שלהם וננדב או את פרופ' בר-אשר בעצמו שיעביר את זה או אחד מחברי האקדמיה.

משה בר-אשר: העיקר, ההתחייבות שלך שאתה רוצה להתגייס לעניין המנווה היא מאוד חשובה.

יעקב מרגי: בשמחה.

משה בר-אשר: עכשיו אני רוצה לומר כמה דברי סיכום.

משה בר-אשר: קל מאוד לכולנו לקונן.

משה בר-אשר: אני זוכר שקראתי עבודות של סטודנטים ובדקתי הרבה מאוד עבודות של סטודנטים.

משה בר-אשר: מה גיליתי?

משה בר-אשר: גיליתי שמה שכתוב במסכת סופרים פרק א' הלכה י"ב, "אם אינו יודע לקרוא, אסור לו לכתוב".

משה בר-אשר: רוב התלמידים שטועים בכתיבה, אינם יודעים לקרוא.

משה בר-אשר: לא ידיעה מכאנית, אלא כשאתה קורא טקסט, מתי יש סימן קריאה ומתי יש סימן שאלה, מתי יש להגביה את הקול, כלומר זה בעצם אם כל חטאת בידיעת העברית שאנשים קוראים מה שכתוב בפייסבוק ומה שכתוב בתוכניות אחרות ואינם קוראים טקסטים.

משה בר-אשר: הרזון של העברית הוא לא רק רזון של העברית החדשה.

משה בר-אשר: בשביל זה לא רק דוברי העברית החדשה אינם יודעים עברית, גם חלק גדול מחוקרי העברית החדשה אינם יודעים עברית, כי כידוע לכם, מי שיודע עברית קלאסית, יודע גם עברית חדשה.

משה בר-אשר: מי שיודע רק עברית חדשה, גם עברית חדשה איננו יודע.

משה בר-אשר: זה ברור לגמרי.

משה בר-אשר: אפשר לומר את העניין הזה.

משה בר-אשר: ברור שאנחנו פה לא יכולים להגיע לאיזשהו סיכום, אלא יש פה מחשבות והיו גם היבטים מעשיים.

משה בר-אשר: למשל, הדוגמא שדיבר עליה המפקח, הדוגמא שדיבר עליה יהונתן, כלומר, עשייה בשטח.

משה בר-אשר: מה שעושה אבשלום כל הזמן כאשר אינו עוסק בביאורי שמות, שזה תחביב בפני עצמו, אלה פעולות מבורכות, אבל אם אפשר לדבר על מערכת החינוך, זה בעיקר קריאת הטקסטים.

משה בר-אשר: אני בזכות המורים שלי הטובים ביותר ללשון, היו המורה לתנ"ך והמורה לתלמוד, כי עסקנו בטקסטים והם בלי לדעת תיאוריה דקדוקית, דיברו עברית עשירה מאוד.

משה בר-אשר: אני זוכר ששמעתי את הביטוי "שקל למטרפסו".

משה בר-אשר: מי היום מבין את הביטוי הזה, "שקל למטפרסו"?

משה בר-אשר: כלומר, זה נמצא בבבלי כמה וכמה פעמים.

משה בר-אשר: זה לא נאמר כהתקשרות, זה נאמר כיוון שהאיש עסק בתלמוד וכאשר רצה לדבר על מישהו שראוי לתת לו מנה הגונה, אז אומר, צריך להשקיל אותו למטפרסו או ללמד את פלוני בלק, כלומר ביטויים שמופיעים.

משה בר-אשר: אם כן, ברור שמה שאמרה גיל בצורה כל כך יפה, שבעצם הזילות באה מכיוון שאם אין קניינים, מה אנשים ימכרו?

משה בר-אשר: אם הם אינם קונים באמצעות קריאת טקסטים, והטקסטים יכולים להיות כל מה שאדם רוצה.

משה בר-אשר: יכול להיות פרק בתנ"ך.

משה בר-אשר: אני חושב שספר בראשית הוא ספר יוצא מן הכלל.

משה בר-אשר: סיפר לי פעם שלום לוין, כשמזכיר של הסתדרות המורים היה תלמיד חכם ולא עסקן, אז הוא אמר לי, אני למדתי בליטא בגימנסיה, תרבות.

משה בר-אשר: המורה לחיבור היה נותן ארבעה ציונים: איוב, משלי, תהילים, בראשית.

משה בר-אשר: איוב – כל מילה נהדרת, אבל אין קשר בין מילה למילה.

משה בר-אשר: משלי – כל משפט נהדר, אבל אין קשר בין משפט למשפט.

משה בר-אשר: תהילים – כל פסקה נהדרת, אבל אין קשר בין פסקה לפסקה.

משה בר-אשר: בראשית זה משהו.

משה בר-אשר: כלומר, יש אדם שיקרא בראשית.

משה בר-אשר: לא יודע אם אנשים מוכנים היום לקרוא את מנדלה.

משה בר-אשר: הקריאה היא בעצם המסלול העיקרי.

משה בר-אשר: מה זה חשוב ללמד נטיות של פעלים ותחביר אם אנשים אינם יודעים את המאטריה?

משה בר-אשר: על כן אני תמיד אומר, כשמקנים לשון עברית כשפה זרה שנייה, יותר טוב לעסוק במילון, כי אם אדם אומר, אני ללכת לבית הספר, אז הדקדוק שלו לא טוב אבל המילון שלו ברור.

משה בר-אשר: אם הוא אומר, אני הולך לאכול במזוודה, ברור שהוא לא מבין מה זה מזוודה.

משה בר-אשר: ברור שעניין אוצר המילים הוא הבסיס שעליו בונים ואפשר לעשות אותו רק באמצעות חלק מטיפוח הקריאה, וחלק מטיפוח הקריאה הוא תפקידם של כל המורים בבית הספר.

משה בר-אשר: מי שאחראי ללשון הוא לא רק המורה ללשון, גם המורה לתנ"ך וגם המורה להיסטוריה.

משה בר-אשר: אתם יודעים מה שאמר קלמנסו?

משה בר-אשר: שהמלחמה מדי חשובה בכדי להיות בידי גנרלים.

משה בר-אשר: הלשון מדי חשובה בכדי להיות רק בידי בלשנים.

משה בר-אשר: היא צריכה להיות בידי יודעי לשון.

משה בר-אשר: יודעי לשון באים מכל התחומים.

משה בר-אשר: ברור שהישיבה היום לא הייתה ישיבה אופרטיבית שאנחנו נצא בהחלטות.

משה בר-אשר: אני רוצה לשוב להודות על קיומה, לרבקה.

משה בר-אשר: אני חושב שהיא יזמה.

משה בר-אשר: רבקה, יישר חילך על עצם היוזמה, ואת שפרשת, תדאגי שזה ייהפך לאירוע קבוע אפילו פעמיים בשנה, כלומר, אנחנו יכולים ליצור תאריך שני.

משה בר-אשר: אפשר לקשור את זה בביאליק, אפשר לקשור את זה באיש גדול, האיש שכולל את האקדמיה ללשון באמת, זאב בן חיים, הנשיא השני.

משה בר-אשר: אפשר יום הלשון.

משה בר-אשר: אני רוצה כמובן להודות לך שלא ציית לאותה הוועדה והקדשת לה בסך הכול מעט מאוד זמן, ובמיוחד המגויסות שלך.

יעקב מרגי: בגלל שאני אחד מהמובילים שלה, אבל לא יכולתי להרשות לעצמי.

משה בר-אשר: למען האקדמיה.

משה בר-אשר: אני מודה לכולכם שבאתם, טרחתם ושמעתם דברים מסוגים שונים.

משה בר-אשר: תודה רבה.