ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 528, 2018-01-08 12:30

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ה-8 בינואר 2018, כ"א בטבת תשע"ח.

יעקב מרגי: זה גם יום השפה העברית, שוועדת החינוך הקדימה את זה לשבוע שעבר ואירחנו כאן את האקדמיה ללשון העברית.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: הוצאת הבנקים מהכיתות, של חה"כ עמר בר-לב, של חה"כ עליזה לביא.

מסעוד גנאים: ומסעוד גנאים.

יעקב מרגי: ושל חה"כ מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: הצטרפתי לפחות.

יעקב מרגי: הנשיאות העבירה לי.

יעקב מרגי: אנחנו, מה שקשור בקרדיט, נותנים לכל מי שעושה.

יעקב מרגי: לא אחת הוועדה קיימה דיונים בסוגיה של גופים מסחריים בבתי הספר וזה מתבטא בהרבה תחומים, לאו דווקא בחינוך הפיננסי.

יעקב מרגי: יש גם כללים ויש ועדה שמאשרת כשיש צורך בהכנסת גוף מסחרי כזה ואחר.

יעקב מרגי: הוועדה גם קובעת את המגבלות.

יעקב מרגי: אין ספק, הכותרת מדברת בעד עצמה, איך אנחנו מסתכלים, מצד אחד, איך אנחנו מעבירים את החינוך הפיננסי לתלמידי ישראל.

יעקב מרגי: חבל שאין לנו מסגרת של חינוך למבוגרים.

<קריאה: לא פחות חשוב.

יעקב מרגי: אם לא יותר, אבל לפחות בואו נתחיל מהגדיים.

יעקב מרגי: כשהם יהיו תיישים, ידעו איך להתנהל פיננסית נכון ובאחריות.

יעקב מרגי: השאלה אם זה חייב להיות באמצעות גופים מסחריים.

יעקב מרגי: נמצאים איתנו גם בנק ישראל, משרד החינוך.

יעקב מרגי: אני רואה את מועצת התלמידים, אורחים.

יעקב מרגי: קודם כול חברי הכנסת המציעים.

יעקב מרגי: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.

עמר בר-לב: תודה רבה אדוני יושב ראש הוועדה על הדיון המהיר הזה.

עמר בר-לב: אני מצטרף לכל הדברים שאמרת.

עמר בר-לב: חינוך פיננסי הוא חשוב מאוד.

עמר בר-לב: חשוב מאוד גם בגילאים צעירים, באמת שלא ניקלע למצב שאנשים כל כך נרתעים וחוששים מזה, שגם כשמתבגרים הם נעדרי ההבנה הפיננסית הבסיסית, ואנחנו מדברים כאן על דברים בסיסיים, אנחנו לא מדברים כאן על איזה תחכום כלכלי גדול מאוד, ולכן בעניין הזה אין שום ויכוח.

עמר בר-לב: אני חושב שמשרד החינוך גם ניסה ומנסה עוד לפני המהלך הזה להכניס חינוך פיננסי במספר כיתות יותר קטן, נדמה לי שבמאה וחמישים בתי ספר, לפני המהלך הזה אולי בפחות, אבל בהחלט מתוך זה אני מבין שגם משרד החינוך רואה בזה חשיבות רבה.

עמר בר-לב: יחד עם זה, המהלך חייב להיות מהלך ממלכתי.

עמר בר-לב: הוא התחיל כמהלך ממלכתי.

עמר בר-לב: אתה ציינת שהוקמה ועדה ואנחנו בעד ועדה בלתי תלויה.

עמר בר-לב: אפילו אני לא נכנס לזה שנציג ההורים היה עובד אחד הבנקים בוועדה הזאת, אבל נשים את זה רגע בצד.

עמר בר-לב: הוקמה ועדה והוועדה הגיעה למסקנות כאלה ואחרות.

עמר בר-לב: אני חושב שמשרד החינוך צריך לקחת את המשימה הזאת על עצמו עם בנק ישראל.

עמר בר-לב: אני מבין שבנק ישראל חושב שהנושא הוא מאוד חשוב ומעוניין לעזור, אז אני חושב שבקביעת תוכנית ההדרכה, אני כמובן לא רואה את עצמי כמומחה לחינוך פיננסי ולכן אני לא אביע את דעתי במצגת שראיתי, איזה דברים נראים לי ואיזה דברים לא נראים לי, כי זה פחות רלוונטי.

עמר בר-לב: אני גם לא גורם מקצועי בעניין הזה, אבל אין ספק שבנק ישראל הוא גורם מקצועי ובהחלט בנק ישראל יכול לסייע ולתמוך ולעזור למשרד החינוך אם משרד החינוך צריך את זה, לבנות את מערך השיעורים וכן הלאה.

עמר בר-לב: אני לא חושב שצריך בנקאים מסחריים, מקצועיים, שיבנו את המערך הזה.

עמר בר-לב: אני גם לא חושב שזה נכון שהם אלה שיעבירו את זה.

עמר בר-לב: אני מודע לזה שבמסגרת התוכנית אנשי הבנקאות העסקית שבאים לכיתות הם נעדרי סימן או סימון של מאיזה בנק הם, וזה כמובן מבורך ומצוין, אבל יחד עם זה בואו לא נהיה תמימים.

עמר בר-לב: אני חושב שדי ברור מהר מאוד לתלמידים, שוב, אפילו לא בכוונה תחילה כזאת או אחרת, מי הנציג, מאיזה בנק הוא.

עמר בר-לב: ראיתי שבאחת השאלות שנשאלים התלמידים, כמה בנקים יש במדינת ישראל?

עמר בר-לב: ראיתי שהתשובה היא ששה עשר בנקים, אז אני לא יודע אם למשל הנציגים של הבנקים המסחריים, איך הם מחולקים בין ששה עשר הבנקים האלה, ואני לא רוצה בכלל להיכנס לקטע הזה כי אני חושב שזה צריך להיות נושא של משרד החינוך עם ייעוץ מקצועי כזה או אחר של בנק ישראל.

עמר בר-לב: אני מבין שגם הבנקים המסחריים רואים בזה חשיבות גדולה ואני מעודד אותם להוסיף כחלק מהתרומה שלהם לציבור, והיום מקובל שבנקים תורמים לציבור לא רק עבור מטרות עסקיות.

עמר בר-לב: בהחלט יכולים לתרום סכומי כסף למשרד החינוך אם משרד החינוך צריך את זה, בשביל להרחיב את התוכנית של משרד החינוך.

עמר בר-לב: בנקאים מסחריים שהם אלה שבאים לכיתות, זה דבר שהוא לא נכון, זה דבר שהוא חלק ממגמות שאני חושב שבוודאי כל האנשים כאן בפנל הזה, חברי הכנסת אבל גם הרבה יותר חברי כנסת במליאה, שוב, בלי כל קשר לקואליציה/אופוזיציה, נלחמים כנגד עבודה של קבלני משנה ובמידה מסוימת זו קבלנות משנה.

עמר בר-לב: משרד החינוך נותן קבלנות משנה לגורמים כאלה ואחרים להציג את הנושא.

עמר בר-לב: לסיכום, אני חושב שזה לא נכון שנציגי הבנקים המסחריים יכנסו לזה.

עמר בר-לב: אגודת הסטודנטים הציעה שסטודנטים לכלכלה בהתנדבות יעשו את זה.

עמר בר-לב: זאת אומרת, אם חסר כוח אדם, אז הנה יש כוח אדם.

עמר בר-לב: יש כיתות, יש תלמידים, יש צורך.

עמר בר-לב: זה נושא ממלכתי וכך זה צריך להיות.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יעקב מרגי: עליזה לביא, המציעה השנייה.

עליזה לביא: תודה אדוני היושב ראש על הקיום של הדיון שביקשנו.

עליזה לביא: נושא מאוד חשוב.

עליזה לביא: אני חושבת שכולנו פה תמימי דעים שאנחנו צריכים חינוך פיננסי גם לילדים שלנו, לתלמידים שלנו.

עליזה לביא: אני מצטערת שאני לא קיבלתי חינוך פיננסי.

עליזה לביא: אצלנו גם כלכלת הבית כבר לא היה, אבל חינוך פיננסי אין.

עליזה לביא: אנחנו רואים את הנזקים, בטח ובטח בעולם משתנה.

עליזה לביא: עולם התעסוקה שהילדים שלנו פוגשים הוא עולם תעסוקה אחר, החל מפנסיה וחיסכון ומעבר ממקומות עבודה.

עליזה לביא: אנחנו מכירים את הנתונים על המאפיינים של דור ה-Y ודור ה-Z מבחינת ותק ומעברים ועוד ועוד, אז בטח ובטח שאנחנו תמימי דעים, אדוני, ודיברנו על זה לא אחת גם ביום מיוחד שקיימתי כאן בנושא של תעסוקת המחר.

עליזה לביא: בטח ובטח כן.

עליזה לביא: המדדים, אנחנו ראינו שלפי ה-OECD , המבחנים, ישראל מדורגת במקום האחרון על הקניית הידע במרחב הזה, אז כן, כולנו תמימי דעים אבל השאלה איך עושים את זה.

עליזה לביא: הדברים שאמר חברי, חבר הכנסת בר-לב, אני לא אחזור עליהם, אבל אני, אדוני יושב ראש הוועדה, רוצה לבוא ממקום אחר.

עליזה לביא: אני בדיונים שלי מול משרד החינוך, אם זה במקום של מיגור הזנות ואם בנושא של הטרדות מיניות וכניסה של מרכזי הסיוע למערכת החינוך, אני בוויכוחים מאוד ארוכים עם שר החינוך ועם המשרד.

עליזה לביא: התשובה שהם נותנים לי זה, לא, היועצים, היועצות המקצועיות הן אלה שתעבורנה את ההכשרה ותעברנה את הידע, ואנחנו בוויכוחים משום שהידע קיים היום במרכזי הסיוע, על אנשי המקצוע ועוד ועוד, והתשובה של משרד החינוך באופן עקבי, שנים, אנחנו לא מכניסים אף אחד לתוך המערכת, אנחנו רוצים להכשיר את המורים שלנו והם אלה שיעבירו.

עליזה לביא: מה קרה כאן, אדוני היושב ראש?

עליזה לביא: פתאום משרד החינוך יוצא מהשקפת עולמו ומאפשר לבעלי עניין להיכנס.

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: על מה?

עליזה לביא: אז יש פה שתי שאלות, אדוני, גם מה המדיניות בכלל של משרד החינוך.

עליזה לביא: היום כן, מחר לא.

עליזה לביא: מי מחליט?

עליזה לביא: מי שמו להחליט?

עליזה לביא: זה מקצוע שאמרנו שהוא מקצוע זהב, מקצוע החינוך, ואני קוראת מפה גם לשר החינוך לתת מדיניות ברורה.

עליזה לביא: איך יכול להיות שמצד אחד תשובה לדברים שהם בנפשם של ילדנו, אומרים לי, לא, אנחנו לא, לא, לא, לא.

עליזה לביא: פה הדלת נפרצה ויוצאים כבר לפיילוט.

עליזה לביא: באמת אולי יש פה רצון טוב, אבל אי אפשר לעצום את העיניים ולא לראות את ניגוד העניינים.

עליזה לביא: אני קודם כול רוצה, אדוני, ברשותך, גם להבין את המדיניות של המשרד, ו-ב', בהקשר הזה לבוא ולראות איך עושים את זה נכון, ראוי, כי חובה לתת חינוך פיננסי בעידן שלנו, אבל שלא תיפגע בילדים שלנו.

עליזה לביא: תודה אדוני.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה אדוני היושב ראש, אני מצטרף לחבריי בקשר לחשיבות הנושא וחשיבות הדיון.

מסעוד גנאים: אני חושב שאנחנו לא חלוקים על זה שהילדים שלנו, התלמידים, הם צריכים וחייבים בחינוך פיננסי, לדעת איך לנהל את הכסף שלהם, את התקציב שלהם, את העולם הפיננסי שהוא במרכז חיינו וחייהם, אבל תלוי מי ואיך.

מסעוד גנאים: אני קראתי שזה במסגרת התוכניות החיצוניות, התל"ן, ככה אני מבין, אז לא, אז עוד יותר חמור ועוד יותר חשוב.

מסעוד גנאים: אני חושב, תלוי איך, למה?

מסעוד גנאים: משום שאין גורם שהוא יכול להיכנס לבית ספר בלי הכשרה חינוכית, משום בסוף בית הספר זה לא מוסד שכל פקיד יכול להיכנס כדי לחנך או כדי ללמד את התלמיד איך לנהל את העולם הפיננסי שלו, את הכספים שלו.

מסעוד גנאים: צריך נגיעה וכישרון חינוכי, משום שבסוף לפי דעתי מטרת בית הספר היא צריכה להיות, אחד, לבנות את האדם, שניים, זה להכין אותו לחיים.

מסעוד גנאים: במסגרת ההכנה לחיים צריך גם לחנך אותו את החינוך הפיננסי.

מסעוד גנאים: כפי שאמרתי, איך, מה הקריטריונים.

מסעוד גנאים: צריכים להיות קריטריונים סטנדרטיים, חינוכיים, מי הגוף הזה שנכנס כדי לחנך את הבן שלי או את הבנים שלנו איך לנהל את העולם הפיננסי שלהם.

מסעוד גנאים: שניים, מי?

מסעוד גנאים: צריך לא להיות גוף שהוא בעל אינטרס ובעל עניין.

מסעוד גנאים: צריך להיות גורם שהוא מקצועי, ניטרלי, כדי שייתן להם את החינוך הראוי מבלי כל דחף או מניעה או אינטרס שיש לגוף הזה בחינוך התלמידים בבית הספר.

מסעוד גנאים: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

יוסף ג'בארין: תודה לכבוד היושב ראש.

יוסף ג'בארין: האמת היא שאנחנו בוועדת החינוך כל הזמן העלינו את הצורך בחינוך פיננסי ראוי לתלמידים שלנו ועל חשיבות החינוך הזה, וגם אני חושב שהמחקרים הראו, כשמשווים את זה למדינות אחרות, החינוך הפיננסי בישראל מפגר בהרבה אחרי מדינות מפותחות, אבל יש כאן שתי שאלות חשובות שצריך לתת עליהן את הדעת: אחת, ההיבט הפדגוגי של הסוגיה הזו ומי יהיה הגורם שיקבל את ההחלטות הנדרשות לגבי איזה חומר ואיזה הדגשים ומה היקף החומר וכדומה, וכאן אני באמת חושב שנושא כזה צריך להישאר במסגרת הפדגוגית המקובלת בתוך משרד החינוך ועל ההחלטה הזו צריכים פשוט להיות אמונים אנשים מהאקדמיה, אנשים שבקיאים בנושאים הללו ויש להם הסתכלות הרבה יותר רחבה מאשר הנושא של הבנקים, כי חינוך פיננסי זה הרבה יותר רחב מבנקים כמובן.

יוסף ג'בארין: הסוגיה השנייה היא האם החינוך הזה יהיה גם מותאם תרבותית.

יוסף ג'בארין: כפי שאתם יודעים, אנחנו מדברים על מגזרים שונים בתוך החברה הישראלית: החברה הערבית, החברה החרדית.

יוסף ג'בארין: אני חושב שגם כאן

יוסף ג'בארין: החינוך הזה צריך להיות חינוך רגיש תרבותית ומותאם תרבותית, ולכן עולה הסוגיה גם באיזו מידה היום קיים ייצוג לחברות הללו, למגזרים הללו בתוך הגופים המקצועיים שאמורים לקבל את ההחלטות.

יוסף ג'בארין: אני קורא להשאיר את הנושא הזה בתוך ההחלטות הפדגוגיות של המשרד עצמו.

יוסף ג'בארין: ב', לערב אנשי מקצוע מחברות שונות ויהיה גיוון תרבותי בתוך הגוף המקצועי שאמור לקבל את ההחלטות על תכנים והיקף של החומרים במסגרת החינוך הפיננסי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יקיר אבוטבול, בבקשה.

<יקיר אבוטבול: שלום, יקיר אבוטבול, סטודנט לחינוך.

<יקיר אבוטבול: אני מתנועת "ישראל 2050", התאחדות הסטודנטים הארצית.

<יקיר אבוטבול: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב באמת עד הדיון.

<יקיר אבוטבול: תודה לך חבר הכנסת מרגי על ההתכנסות.

<יקיר אבוטבול: המטרה שלנו פה היא ממש חד משמעית, להפסיק לאלתר את התוכנית הזאת של חינוך פיננסי שמועברת על ידי הבנקים.

<יקיר אבוטבול: המאבק התחיל לפני כמה חודשים.

<יקיר אבוטבול: אנחנו חבר'ה צעירים, סטודנטים.

<יקיר אבוטבול: גילינו את המחדל הזה שפשוט מוכרים את הילדים שלנו לבנקים.

יעקב מרגי: עד כדי כך?

<יקיר אבוטבול: ממש עד כדי כך.

יעקב מרגי: תשמע, אני לוקח את זה בהסתייגות עד שנשמע - - -

עיסאווי פריג': וגם אני לוקח את זה בהסתייגות.

מירב בן ארי: גם אני.

מירב בן ארי: מה זה "מוכרים"?

מירב בן ארי: מה זה הביטוי הזה?

מירב בן ארי: אנחנו מסתייגים מהביטוי.

יעקב מרגי: באוצר המילים שלנו יש או "תדהמה" או "זעזוע".

יעקב מרגי: אין משהו באמצע, לכן זה הקפיץ אותי.

יעקב מרגי: אם הייתי יודע שהחבר'ה יבזבזו עשר דקות, לא הייתי - - - .

יעקב מרגי: תסיים בבקשה.

<יקיר אבוטבול: המטרה שלנו פה, למנוע את הכניסה של הבנקים למערכת החינוך, למנוע כניסה של גוף מסחרי.

יעקב מרגי: למה?

<יקיר אבוטבול: ברגע שבנקים נכנסים לתוך הכיתות, יש צריבה בתודעה של הילדים מי בעצם מנהל את הכסף בעולם שבחוץ.

<יקיר אבוטבול: מי שצריך להעביר את זה, זה אנשי חינוך, זה המורים שלהם שישאלו את השאלות הקשות, חשיבה ביקורתית, יטילו ספק בתוך הדברים האלה.

יעקב מרגי: אוקי.

יעקב מרגי: אנחנו מתחילים להיות מצומצמים בזמן.

יעקב מרגי: תודה.

מירב בן ארי: המורה שלי לא ידעה שום דבר על חינוך פיננסי.

<יקיר אבוטבול: כמו שאף אחד מכם לא נותן שלילדים שלו יכנסו חבר'ה, נציגים ממקדונלד'ס, ילמדו אותם מה זה אורח חיים בריא - - -

מירב בן ארי: מה אתה משווה מקדונלד'ס לבנק?

<יקיר אבוטבול: זה גוף מסחרי שיש לו אינטרס.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בנק ישראל, מה יש לכם לומר להגנתכם?

<טל הראל: שלום, צהריים טובים, אני טל הראל, ראש מטה המפקחת על הבנקים.

<טל הראל: אני אתן קצת רקע והבהרות לפני שאני אתייחס לכל מה שנאמר כאן.

<טל הראל: חשוב לי להגיד שבאמת אנחנו מסכימים עם מה שנאמר וגם אנחנו רואים כמו שציינת, את נושא המודעות הפיננסית כדגש מאוד פיקוחי שצריך כולנו להירתם ולקדם אותו, ואנחנו בשלוש שנים האחרונות עושים את זה.

<טל הראל: אם שנה שעברה עשינו שבוע מודעות פיננסית לכל לקוחות הבנקים, השנה עשינו את זה בבתי ספר ושנה הבאה בין היתר נעשה גם חינוך דיגיטלי לאזרחים ותיקים.

<טל הראל: השנה בחרנו להתמקד יחד עם משרד החינוך, והוא בטח ישלים את הדברים שלי, בנושא תלמידים בכיתות ט', כי אנחנו כולנו חושבים שבאמת חינוך פיננסי זה כישור חיים בסיסי ויש בורות מאוד גדולה.

<טל הראל: חשוב לציין ש-70,000 בני נוער בגילאי 14 עד 18 פותחים חשבון בנק מדי שנה ונכנסים לעולם הזה ללא שום ידע, ולכן אנחנו החלטנו בשיתוף פעולה מלא של ארבעה גורמים, שזה משרד החינוך, מועצת ההורים הארצית ומועצת התלמידים הארצית בשותפות עם המערכת הבנקאית, לעשות את הפעילות הזאת לטובת בני הנוער.

יעקב מרגי: אני אשאל שאלה.

יעקב מרגי: בנק ישראל הוא לא גוף מסחרי, נכון?

<טל הראל: לגמרי לא.

יעקב מרגי: הוא ממלכתי, כך אני נוטה להאמין.

<טל הראל: נכון, צודק במאה אחוז.

יעקב מרגי: משרד ממשלתי שרוצה להתוות מדיניות וחשוב לו, שם איזו תקנה תקציבית קטנה ולוקח את הפרויקט הזה.

יעקב מרגי: למה לא תובילו את זה אתם?

<טל הראל: קודם כול, אנחנו כמובן נמשיך ונוביל ונכשיר, אבל עצם העובדה שחברנו כולנו ביחד, גרם לזה לקרות.

<טל הראל: לא רק לדבר על זה, לקרות.

<טל הראל: תשמעו תיכף את מנהלי בית הספר, תשמעו את המורים, תראו את המשאבים.

<טל הראל: הילדים האלה קיבלו רווח נקי.

יעקב מרגי: אנחנו לא מתווכחים על החשיבות.

<טל הראל: אבל בזכות השותפות הזאת זה קרה.

יעקב מרגי: אנחנו מכירים בערך.

יעקב מרגי: שמעת מכל הדוברים וגם אלה שידברו, על החשיבות של החינוך הפיננסי.

יעקב מרגי: משרד החינוך, אין לו את הכלים.

יעקב מרגי: בנק ישראל, יש לו את הכלים.

יעקב מרגי: שיקים גוף כזה אד הוק, לשנה, מיזם שלכם, חברתי, שייתן לכם הערכה לבגרות, גם אישור שהתנדבתם.

יעקב מרגי: עשיתם את זה שנה.

יעקב מרגי: משרד החינוך תוך שנה, הנושא הזה יוטמע, ילמד את הסוגיה ויפעיל אותה.

<טל הראל: המטרה שלנו לא לעשות נגיעה אלא לעשות משהו מאסיבי - - - בזכות זה הגענו ל-750 כיתות והשתמשנו בידע.

<טל הראל: כמו שאת אמרת, הידע המקצועי נמצא במערכת הבנקאית ובבנק ישראל.

מירב בן ארי: לא רק.

<טל הראל: לא רק, אבל כמובן בשותפות הזאת הצלחנו להגיע לכל כך הרבה כיתות, אז זה לא רק עניין תקציבי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

<דניאלה פרידמן: דניאלה פרידמן, אחראית על תחום מדעי החברה, בכללו כלכלה, חינוך פיננסי, ומנהלת את המטה לחינוך אזרחי וחיים ושותפים.

<דניאלה פרידמן: לגבי הנושא של הכנסת הבנקים, מערכת החינוך רואה חשיבות רבה לנושא של חינוך פיננסי.

יעקב מרגי: אנחנו אתכם.

<דניאלה פרידמן: והוא קיים במגוון רחב של גילאים, בצורות כאלה ואחרות.

<דניאלה פרידמן: חינוך פיננסי, בניגוד לגיאוגרפיה, בניגוד להיסטוריה וכו', ומדעי חברה כמובן, הוא לא תחום דעת, הוא משהו שניבנה כיום בארץ ובעולם, ואנחנו לומדים אותו יחד ובשותפות עם גורמים שונים.

<דניאלה פרידמן: בתוכניות שלנו, בתוכנית של כיתה י' למשל, בנו את התוכנית, גם בנק ישראל היו שותפים לבניה, גם משרד האוצר, גם המועצה הלאומית לכלכלה, גם אנשי האקדמיה וגם אנשי מערכת החינוך.

<דניאלה פרידמן: כאשר פנינו לבנות את התוכנית הזאת, בנינו אותה עם הרבה מאוד אחריות שבאה לידי ביטוי במספר דברים.

<דניאלה פרידמן: קודם כול בחנו את התכנים.

<דניאלה פרידמן: הדבר הכי רלוונטי עבור הילדים, כמו שטל אמרה, הוא הנושא של פתיחת חשבון בנק, ובינינו, הם ממילא יצטרכו לפתוח חשבון בנק בעוד שנתיים כשהם ילכו לצבא, כלומר אנחנו צריכים להקנות להם את הכלים בנושא הזה, והם מקבלים כלים של סקר שוק, האם אני בכלל צריך לפתוח חשבון בנק, ועוד נושאים שהם מאוד רלוונטיים.

<דניאלה פרידמן: קודם כל זה שקוף וכולם היו נגישים לחומרים, ומאידך גיסא, גם דאגנו שבאמת לא יהיו פרסומות.

<דניאלה פרידמן: הבנקאים, אם לא היו עושים גם כל כך הרבה בלגאן, אף אחד, בטח לא הילדים בכיתה ט', לא היו יודעים שבנקאים, עם כל הכבוד, נכנסים לתוך המערכת.

<דניאלה פרידמן: אנחנו כן הזמנו אתכם, ארגון 2050, לשולחן גם לפני שבועיים.

<דניאלה פרידמן: הצענו, מאחר ובנק ישראל לא ממשיך איתנו את המהלך בשנה הבאה, הוא עובר לתוכנית הבאה שלו, הם ילוו אותנו בתהליכים של הכשרה, אבל הצענו להם להצטרף אלינו.

<דניאלה פרידמן: בשלב זה עוד לא קיבלנו אישור שלהם להצטרף לתוכנית, לא בשעתו וגם לא לשנה הבאה.

<דניאלה פרידמן: זאת התשובה שקיבלתי מכם בפגישתנו ב-24 בחודש.

<דניאלה פרידמן: בנושא ה-OECD אני רק רוצה תיקון קל.

<דניאלה פרידמן: מדינת ישראל מעולם לא נכנסה למבחני פיזה בנושא הזה ולכן לכל היותר אפשר להשתמש בנתונים האלה כאיזשהו בייס ליין שאומר שאנחנו צריכים חינוך פיננסי, ואני חושבת שכולנו תמימי דעים כאן בנושא הזה.

מסעוד גנאים: הנציגים שנכנסים עוברים הכשרה חינוכית?

עליזה לביא: מה המדיניות של המשרד?

יעקב מרגי: תאמרי לי לגבי כוח ההוראה שנכנס.

<דניאלה פרידמן: כוח ההוראה שנכנס, כל התכנים פדגוגית לוו ופותחו על ידנו בשותפות ועדת ההיגוי.

<דניאלה פרידמן: כל האנשים שנכנסו למערכת החינוך, קודם כול בתוך הבנקים עצמם עברו מיון על ידי מחלקת ההדרכה לוודא שהם בכלל יכולים לעמוד מול קהל.

יעקב מרגי: מחלקת ההדרכה של הבנקים.

<דניאלה פרידמן: דבר שני, אנחנו קיימנו הכשרות, גם טל, גם מועצת תלמידים, גם ההורים וגם מערכת החינוך.

<דניאלה פרידמן: היינו בהכשרות האלה, וידאנו שהם יודעים איך לעמוד מול תלמידים בכיתה ט', וכדומה.

יעקב מרגי: שואלת חברת הכנסת עליזה לביא מה המדיניות של המשרד לגבי גופים מסחריים, לגבי הבנקים.

עליזה לביא: ובכלל לגבי הכשרות.

עליזה לביא: התשובה שאנחנו מקבלים בנושאים שלנו, שנים, זה שהמשרד מכשיר את האנשים, נעזר בניסיון של גופים כאלה ואחרים, אבל לא נותן, אז מה המדיניות?

עליזה לביא: לפני שאת עוברת לרזולוציה של המקרה הזה, מה המדיניות?

<דניאלה פרידמן: שמעתי את מה שאמרת לגבי הנושא של הייעוץ.

<דניאלה פרידמן: אני לא יכולה לייצג את עמדת השר בנושא.

<דניאלה פרידמן: אני כן חוזרת ואומרת שיש הבדל שנובע מהעובדה שחינוך פיננסי הוא לא תחום דעת.

<דניאלה פרידמן: בניגוד לייעוץ שלומדים אותו שנים ויש אנשים שיכולים להעביר אותו, פה אנחנו צריכים ואנחנו עושים עבודה בהכשרה של מורים.

עמר בר-לב: שמענו ששר החינוך בעד העצמת המוטיבציה לגיוס לצה"ל, שאני בעד, אבל זה גם לא תחום דעת.

יעקב מרגי: גבירתי, אני מקהה את השאלה.

יעקב מרגי: הרי לא היינו מתכנסים פה אם לא היינו חוששים, כמו כולם, שברגע שיש גופים מסחריים שנכנסים, מעבר לצד הפילוסופי שיקיר אמר, כביכול מכניסים לתודעה של הילד שרק בנקאי - - -.

יעקב מרגי: זה ויכוח פילוסופי.

יעקב מרגי: יכול להיות שהוא צודק.

יעקב מרגי: אנחנו מכניסים לתודעה, כסף זה בנקים.

יעקב מרגי: אין משהו אחר.

<דניאלה פרידמן: הם לא באים בתור בנקאים.

יעקב מרגי: גבירתי, אל תתעלמי מהעובדה.

יעקב מרגי: החשש קיים.

יעקב מרגי: אני בא עם החולצה, עם הריבוע האדום או עם הירוק של דיסקונט או לא יודע עם מה.

יעקב מרגי: הוא גם יציג את עצמו, "אני סגן מנהל מחלקת הדרכה".

<דניאלה פרידמן: לא, היה איסור מוחלט.

מירב בן ארי: מאיפה אתן יכולות לדעת?

יעקב מרגי: גם אני צריך לחלוב את המידע הזה מכם.

עמר בר-לב: ברור שבהפסקה זה יתברר.

<דניאלה פרידמן: הם התבקשו לא לבוא עם בגדים של בנק, לא להביא תשורה כזו או אחרת לבתי הספר.

<דניאלה פרידמן: בתי הספר קיבלו הנחיה שהמורה נשאר בכיתה, הוא לא יצא מהכיתה לכל אורך השיעור.

<דניאלה פרידמן: במקומות שהמורה לא היה אנחנו ביטלנו - - -

יעקב מרגי: את אומרת בצורה מפורשת, יש איסור חד משמעי להזדהות או להציג מיצגים כאלה?

<דניאלה פרידמן: לגמרי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: תודה, אדוני.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד שני דברים.

מירב בן ארי: אחד, אני חושבת שזו תוכנית נהדרת והגיע הזמן שיהיה חינוך פיננסי.

מירב בן ארי: אני לא זכיתי לזה.

מירב בן ארי: זכיתי לכל מיני שיעורים לא חשובים בעליל.

מירב בן ארי: דווקא כזה, חינוך פיננסי שמגיע, הוא לדעתי חשוב מאוד, ולא רק שהוא חשוב, הוא קריטי, כי בסוף זה גיל קריטי ואנחנו לא יודעים כלום, והמורים, עם כל הכבוד למורים, הם בעצמם הרבה לא יודעים.

מירב בן ארי: לא יודעים מה זו קרן פנסיה, לא יודעים מה מגיע, לא מגיע.

עמר בר-לב: אבל החינוך הפיננסי לא עוסק בדברים האלה.

עמר בר-לב: חינוך עוסק בדברים מאוד בסיסיים וחשובים שגם המורים שלך הכירו.

מירב בן ארי: לא, אני לא סומכת עליהם.

מירב בן ארי: לא רוצה גם שהמורה שלי לספרות יעביר לי עכשיו איך זה לפתוח חשבון בנק.

עמר בר-לב: אולי שגם המורה לספרות לא יהיה מחנך בכיתה.

מירב בן ארי: אני לא הפרעתי לך.

מירב בן ארי: אני עשיתי תוכנית, עכשיו, על כל מה שקשור ללהט"בים ולמשפחה חדשה.

מירב בן ארי: הכנסתי את ארגון "חושן" ונתתי כסף למשרד החינוך ולבתי ספר שיכניסו את "חושן", כי הם הכי מומחים בנושא הזה, וגם הנושא של הבנקים, צריך להביא אנשים שמומחים.

מירב בן ארי: אני רוצה רגע להגיד משהו על הסטודנט הנחמד הזה שבא, ואני גם אוהבת סטודנטים באופן אישי.

מירב בן ארי: בסוף אני חושבת שהיה מקום להכניס סטודנטים, מסטודנטים לבנקאות עד סטודנטים למנהל עסקים, לא יודעת מה.

<קריאה: הם לא רצו.

מירב בן ארי: גם אתה, שאתה סטודנט לחינוך, אין לך את הכישורים האלה, עם כל הכבוד.

מירב בן ארי: גם אני, שניהלתי מרכז, אם רציתי להביא שיעורים בחינוך פיננסי, הבאתי את האנשים שהם מומחים בתחום.

מירב בן ארי: כל עוד ידעתי שהם לא הולכים עכשיו לחלק לצורך העניין, ועובדה, אני סומכת על משרד החינוך שהוא מפקח, ועל בנק ישראל, שלא עושים מזה בסיס לפרסומות, ואם חלילה יהיה, זה יטופל.

מירב בן ארי: אגב, טיפלנו אפילו בחוברות של "סופר גול" האלה והוצאנו אותם מחוץ לבית הספר, מחוץ לכניסה, כי היה חשש למסחריות.

מירב בן ארי: יש לי אמון גם בדניאלה, שאנחנו עובדות כמעט שלוש שנים.

מירב בן ארי: יש תוכניות שצריך אנשי מקצוע.

מירב בן ארי: נתתי כדוגמא את "חושן".

מירב בן ארי: יש לי עוד הרבה.

מירב בן ארי: אין לי בעיה, דרך אגב, עם בנקים שלא משתמשים במטרות למסחר, להכניס אותם.

מירב בן ארי: אני באמת אומרת ברמה העקרונית.

מירב בן ארי: אם יש "מסחרה", בבקשה נסגור את הכול.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

נורית קורן: תודה אדוני היושב ראש ותודה למציעים.

נורית קורן: אני חושב שזה דיון מאוד חשוב ואנחנו צריכים אכן לעשות חינוך פיננסי.

נורית קורן: אחת מהבקשות של תלמידים, שמגיעות אלי לשולחן, זה היה חינוך פיננסי וחינוך לחיים, כשיוצאים לדרך וצריך לפתוח חשבון בנק, צריך להיות חבר בקופת חולים, כל השירותים האלה שתלמידים באמת לא יודעים איך לעשות אותם.

נורית קורן: אני רוצה לומר שאני כיושבת ראש השדולה להליכי גבייה הוגנים בהוצאה לפועל, אני חושבת שזה מאוד חשוב שהתלמידים יקבלו חינוך פיננסי וידעו איך להתנהל עם כסף.

נורית קורן: אם אנחנו לוקחים בחשבון שיש ילדים בני 15-16 שכבר יוצאים לעבוד בחופש הגדול וגם לפעמים עוזרים ויש להם דמי כיס, שידעו איך לנהל את דמי הכיס שלהם, איך לשלם חשבון, איך לשלם חשבון של טלפון.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שאם אתם זוכרים את החשבונות של הטלפון שהיו לפני חמש שנים ב-4,000, 5,000 שקל.

יעקב מרגי: לפני כחלון.

יעקב מרגי: מותר לומר.

נורית קורן: לפני מה שעשה השר כחלון בטלפונים, ומה שקרה, פתחו תיקים בהוצאה לפועל לתלמידים, והיום הם הולכים עם תיקים שטפחו והם לא יודעים איך לשלם אותם.

נורית קורן: אני לא רוצה שבנקאי ייתן, כי אני חושבת היום, אני גם פועלת נגד כל הפרסומים של הבנקים לבוא לקחת הלוואה ועוד הלוואה ועוד הלוואה.

נורית קורן: ככה אנשים נכנסים להוצאה לפועל.

נורית קורן: אם אנחנו ניקח בחשבון שאנחנו חייבים ללמד את הילדים שלנו כיצד להתנהל כלכלית ולמנוע תיקים בהוצאה לפועל, זה המקום.

נורית קורן: אני חושבת שאסור שזה יעשה על ידי הבנקים.

נורית קורן: בשום פנים ואופן.

נורית קורן: צריך להכניס גורמים אחרים שיעשו, כי עם כל הכבוד למשרד החינוך, זה שהם אוסרים פרסום, יש פרסומת סמויה וכל הדברים האלה.

נורית קורן: אני חושבת שזה לא המקום.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מינדי אייזנר.

<מינדי אייזנר: שלום, אני מינדי אייזנר, מייסדת ומנכ"לית של עמותת "חיים בפלוס".

<מינדי אייזנר: משרד החינוך השכיל לייעד תקציב לחינוך פיננסי.

<מינדי אייזנר: התקציב הזה מיועד לתוכנית לכיתות י' במימון של הקולגה שלי, גברת דניאלה פרידמן.

<מינדי אייזנר: במשך של השנים שזה קיים, זה הגיע למאה ושישים בתי ספר, רובם בתי ספר באוכלוסיות החזקות.

<מינדי אייזנר: "חיים בפלוס" מגיעה בעיקר לבתי ספר בפריפריה, - - - קורסים ב-י"א-י"ב, כשהם לפני צה"ל, כשהם מקבלים תוכנית חסכון לכל - - -

יעקב מרגי: איפה הבעיה?

<מינדי אייזנר: הבעיה זה התקציב.

<מינדי אייזנר: אנחנו רוצים שיהיה שוויון לילדים בפריפריה לקבל חינוך פיננסי.

יעקב מרגי: משרד החינוך תקצב?

<מינדי אייזנר: לא.

יעקב מרגי: את אומרת, תקצב.

<מינדי אייזנר: לא.

יעקב מרגי: מאה ושישים בתי ספר - - -.

יעקב מרגי: את חושבת שהתוכנית שלהם לא מגיעה לפריפריה?

<מינדי אייזנר: זה גם לא מגיע - - -

מירב בן ארי: מה, היא בוחרת בתי ספר?

יעקב מרגי: מינדי, הבנתי.

<מינדי אייזנר: יש לנו תוצאות מוכחות.

יעקב מרגי: ואת רוצה שמשרד החינוך יאמץ את התוכנית שלך?

<מינדי אייזנר: לא יאמץ, יהיה מיזם משותף.

יעקב מרגי: הבנו.

יעקב מרגי: את רוצה סרטון קצר?

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: (הצגת סרטון)

מירב בן ארי: תעבירי את המסר של הבחור.

<מינדי אייזנר: זה בחור שאומר, בעקבות הקורס שלכם, אני הפסקתי לקנות כל כך הרבה בגדים ומותגים ואני הפסקתי לבקש מההורים שלי כל הזמן עוד כסף ועוד כסף.

<מינדי אייזנר: אני חיפשתי עבודה.

<מינדי אייזנר: אני לא קונה שום דבר בלי לבדוק את חשבון הבנק שלי.

<מינדי אייזנר: זה ילדים לפני גיוס.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מינדי, אני מבטיח לך, למרות אילוצי הזמן, אני לוקח את נייר העבודה, לומד אותו.

יעקב מרגי: אנחנו גם נוציא סיכום היום מהדיון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יורם.

<יורם מועלמי: לי קוראים יורם מועלמי.

<יורם מועלמי: חלקכם יודע מי אני.

<יורם מועלמי: אני יושב ראש העמותה לצמצום פערים חברתיים.

<יורם מועלמי: אנחנו מדברים קודם כול על העניין הזה שלבנקים יש מניעים סמויים.

<יורם מועלמי: כמו שאמר יקיר פה, מישראל 2050, המטרה היא בסופו של דבר שאת החינוך הפיננסי/התנהלות כלכלית נכונה כמו שחברת הכנסת קורן אמרה, שאנחנו נדבר על זה אחרי זה בהקשר של אנשים שמגיעים היום למצבים שלוקחים היום הלוואות, זה כל העניין הזה של בעצם התנהלות כלכלית נכונה.

<יורם מועלמי: כל העניין הזה של הניהול של הדבר הזה, בשילוב משרד החינוך עם תקצוב, צריך להגיע מהחברה האזרחית ועמותות אזרחיות שאין להן את האינטרסים כמו שיש לבנקים והאינטרסים הסמויים.

<יורם מועלמי: יש את האינטרס להקטין את אי השוויון.

<יורם מועלמי: איך מתבטא אי השוויון?

<יורם מועלמי: שלאדם מסוים שיוצא מגיל צעיר לחברה האזרחית, אם הוא מתחיל, לדוגמא, לצרוך הלוואות.

<יורם מועלמי: היום הצריכה של הלוואות היא קטסטרופלית, מאיימת על המשק הישראלי, 190 מיליארד שקל.

<יורם מועלמי: ילד צריך לדעת לא רק על מה זה חסכון, אלא לדעת שהוא צריך לחסוך כבר מגיל צעיר.

<יורם מועלמי: ככה אני מצמצם את אי השוויון.

<יורם מועלמי: הבנקים לא יפעלו לצמצום אי השוויון, הם יתוו את התוכנית שלהם.

יעקב מרגי: אתה צעיר.

יעקב מרגי: בתקופה שלי קראו לנו לגדול עם הבנק וגם נתנו לנו כל מיני צעצועים לפתות אותנו לחסוך.

יעקב מרגי: מאז הבנקים הבינו שמחסכון אין הכנסות.

עמר בר-לב: ואז הבנקים גדלו ואתה נשארת עם הצעצועים.

יעקב מרגי: לא, הצעצועים הלכו כבר.

יעקב מרגי: רק להגיד לך, כנראה הכסף הגדול באמת לא מהחסכונות, בא מדברים אחרים.

<יורם מועלמי: צריך להנחיל מהחברה האזרחית בשיתוף פעולה עם משרד החינוך תוך תקצוב העניין הזה, את כל העניין הזה של חינוך פיננסי.

<יורם מועלמי: התנהלות בדרך נכונה, כמו שאמרה חברת הכנסת מירב, העניין הזה שאנשים מקצועיים יכולים לבוא - - - -

יעקב מרגי: מסכים איתך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותיי, אני מעביר את רשות הדיבור לעיסאווי פריג'.

יעקב מרגי: אני מתנצל, יוצא לישיבה דחופה אבל מירב בן ארי תנהל את הדיון עד שאחרון מבקשי רשות הדיבור - - - (היו"ר מירב בן ארי)

מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': עכשיו במקביל מתנהל דיון בוועדת הכנסת על חלוקת ירושלים, אבל הדיון כאן יותר חשוב לפי דעתי.

עיסאווי פריג': חברים, החיים לימדו אותי להיות חכם לפני שאני אהיה צודק.

עיסאווי פריג': אני, למען גילוי נאות, בכל הישיבות שלי עם הנגידה ועם נציגי בנקים, הנושא הראשון שדיברתי עליו, אני רוצה חינוך פיננסי.

עיסאווי פריג': אני בא ממגזר שסובל מכך, מהשקופים.

עיסאווי פריג': אני במקצועי כרואה חשבון, רואה איך הבורות וחוסר הידע של בעלי חשבונות הבנקים עולה להם לפעמים בחיסול עסק מליקוי וחוסר הבנה בניהול תזרים מזומנים.

עיסאווי פריג': כל המשפטים ששמעתי כאן, יכול להיות שכולכם צודקים, אבל חייבים להיות פרקטיים.

עיסאווי פריג': החינוך הפיננסי שעד עכשיו הוזנח, ושמענו מעמותת "חיים בפלוס" שהמערכת נותנת למאה ושישים בתי ספר מבוססים ושוכחת מה"תפרנים", כי "התפרנים", אין להם איפה להשקיע בעתיד, זה דבר שנלחמנו ומאוד מסוכן.

עיסאווי פריג': מה שאני מציע, חברים, עמדתי האישית לזרום עם מה שאתם עושים, אבל צריך לשים מסמרים, לכוון אתכם.

עיסאווי פריג': אני רוצה שאחד שסבל, שיבוא גם מול תלמיד ויסביר לו.

עיסאווי פריג': תוכנית הלימודים של החינוך הפיננסי חייבת להיות תחת בקרה.

עיסאווי פריג': אנחנו רוצים יותר, כי אני רוצה לקחת מהעוצמה הזו שאתם נכנסים, לקחת ממנה את הטוב, ואם נמשיך להצטדק, זה ככה וזה ככה, נפסיד את הדברים הקטנים שאנחנו מסוגלים להרוויח מכניסתם.

עיסאווי פריג': הדיון התקיים בשנה-שנתיים האחרונות עקב המחשבה בתחילת כניסתה.

עיסאווי פריג': אם לא היו נכנסים, לא היה מתקיים דיון.

עיסאווי פריג': זו הפואנטה, חברים.

עיסאווי פריג': זה חשוב.

עיסאווי פריג': אני רוצה אתכם בפנים כמה שיותר חזק.

עיסאווי פריג': אני לא פוחד מכם.

מירב בן ארי: יובל חלביה, יו"ר מועצת התלמידים והנוער הארצית, בבקשה.

<יובל חלביה: קודם כול צהריים טובים.

<יובל חלביה: אנחנו חברנו לכל הפעילות הזאת של בנק ישראל, פורום ועדי ההורים, משרד החינוך בשותפות נורא מלאה.

<יובל חלביה: ישבה שם נציגה, עדי, באופן מלא.

<יובל חלביה: כל השאלות שעלו כאן ועולות כאן הן שאלות כבר עלו בעבר מתוך הוועדה.

<יובל חלביה: אני אגיד שאני חושב שהמהות של הדיון הזה פה היא לא כל כך חשובה, כי בכל מקרה בשנה הבאה הבנקים לא יהיו בתוך הכיתות.

<יובל חלביה: הבנקים לא יכנסו באופן פיזי לכיתות.

<יובל חלביה: אני אגע בנקודה נוספת.

<יובל חלביה: אני חושב שכל מה שאתם מעלים כאן

<יובל חלביה: הם דברים שהם נורא מנותקים מהשטח.

<יובל חלביה: אנחנו סיירנו בתוך בתי הספר.

<יובל חלביה: אנחנו בדקנו מה קורה.

<יובל חלביה: אנחנו מקבלים משובים מהתלמידים.

<יובל חלביה: אני רק אזכיר לכם שבשנה שעברה אנחנו עשינו כנס "קול החינוך", כנס ענק שדיברנו שם על כל המערכת של החינוך העתידי.

<יובל חלביה: אחד הדברים שעלו שם בצורה נורא בוערת לגבי בוגר מערכת החינוך, זה חינוך לחיים, בין היתר נושא של חינוך פיננסי, פתאום שיש תוכנית כזאת שבאה לתת את הדבר הזה.

<יובל חלביה: תיכף אנחנו נשמע תלמיד שהגיע כדי להציג חוויה אישית.

<יובל חלביה: לגבי המסרים הסמויים, אין את זה.

<יובל חלביה: אנחנו הסתכלנו, אנחנו רואים.

<יובל חלביה: סמוך על בני הנוער.

<יובל חלביה: בני הנוער, יש להם קצת שכל.

<יובל חלביה: יש לנו לא מעט שכל בדברים האלה.

מירב בן ארי: אנחנו סומכים עליכם.

מירב בן ארי: אתה יודע את זה, יובל.

מירב בן ארי: בטח הוועדה הזו.

<יובל חלביה: אנחנו יודעים מתי עושים עלינו מסחרה ואנחנו יודעים מתי לא עושים עלינו מסחרה.

<יובל חלביה: בדבר הזה, כשמגיע בן אדם, הוא לא מציג את עצמו אפילו כבנקאי, הוא לא מציג את עצמו כמישהו שמגיע ממקום מסוים.

<יובל חלביה: הרעיון הוא לייצר איזושהי חשיבה ביקורתית שהיא נוצרת כתוצר טבעי מתוך התוכנית הזאת, כי בסופו של יום כשיגיע בן נוער יחד עם אימא שלו או עם אבא שלו מול בנקאי, הוא ידע להבין האם הבנק הזה שווה לו או לא שווה לא או מה הוא עושה או איך הוא מתנהל באופן עצמאי כדי שכשהוא יצא מבית הספר, הוא לא יקרוס או יקרה מצב שיהיו לו מינוסים בבנק.

<יובל חלביה: אני שנה שעברה ישבתי עם אימא שלי בבנק ולא הבנתי מילה ממה שהם דיברו איתי שם.

<יובל חלביה: פתאום אתה נחשף למשהו.

<יובל חלביה: הלוואי שזה אפילו יהיה בתוכנית הרבה יותר רחבה.

<יובל חלביה: צריך להגדיל את זה.

<יובל חלביה: צריך להגדיל את החשיבות החינוך הפיננסי.

<יובל חלביה: אנחנו צריכים להבין את זה, כי בסופו של יום ואם רוצים לעשות את השינוי, השינוי הזה צריך לבוא מבפנים.

מירב בן ארי: אתה רוצה לתת לתלמיד?

<יובל חלביה: אולי נשמע גם חוויה אישית של אדם שעבר את זה.

מירב בן ארי: מי זה התלמיד?

<גלעד וינשטק: השם שלי זה גלעד, אני לומד בישיבת "הדרום", בכיתה ט', ברחובות.

<גלעד וינשטק: היו לנו שני שיעורים בנושא חינוך פיננסי.

<גלעד וינשטק: למדנו הרבה מושגים בסיסיים כמובן, שכשאני באמת אבוא לבנק, אני אדע מה לעשות.

<גלעד וינשטק: אני אגיד משהו שכתבתי.

<גלעד וינשטק: הסבירו לנו מושגים ודברים שעכשיו, כשאנחנו ממש בתחילת דרכנו הבוגרים, וגם שאנחנו כבר יכולים לפתוח חשבון בנק בעצמנו, אנחנו חייבים לדעת.

<גלעד וינשטק: למשל, מה זה צ'ק, הלוואה, והאם בכלל שווה לי לחלק לתשלומים.

<גלעד וינשטק: כל הדברים האלו והרבה דברים אנחנו למדנו בקורס הזה.

<גלעד וינשטק: אני מאוד נהניתי.

<גלעד וינשטק: למדתי שם הרבה ואני השכלתי המון.

<גלעד וינשטק: אני אומר שמבחינתי הקורס הזה צריך להימשך ולהיעשות על ידי בנקאים.

מירב בן ארי: מי העביר לך את השיעור?

<גלעד וינשטק: בנקאי, וזה הדבר היחיד שאני יודע עליו.

<גלעד וינשטק: דרך אגב, היה שם מורה כל השיעור.

מירב בן ארי: מי זה הבנק שהעביר לך את השיעור?

<גלעד וינשטק: אני לא יודע.

<גלעד וינשטק: שאלה אחת לכולם.

<גלעד וינשטק: היה פה מישהו בתוך הקורס הזה עצמו חוץ ממני?

<גלעד וינשטק: חוץ ממני כנראה שאף אחד מהנוכחים לא היו בקורס.

<גלעד וינשטק: אף אחד לא יודע, ואמרו הרבה פעמים "גוף מסחרי", "גוף מסחרי".

<גלעד וינשטק: זה ממש לא נכון.

<גלעד וינשטק: הדבר היחיד שאני ידעתי זה שנכנס אלי מישהו לכיתה עם מכנסיים נקיות, עם חליפה, פשוט שבא ומדבר איתנו.

<גלעד וינשטק: הייתה מצגת מאוד נחמדה, מפורטת.

<גלעד וינשטק: אם היה איזה גוף חינוכי, אז מה זה היה עוזר לי?

<גלעד וינשטק: אז היה בא מישהו והיה אומר לי, לך תקרא מאמר, תגיד לי מה עשית, תן לי שיעורי בית וניפגש עוד שבוע ונגיד מה למדנו מאותו שיעור.

מרב מיכאלי: ככה מתנהלים כל השיעורים שאינם מועברים על ידי בנקאים?

מרב מיכאלי: נותנים לכם מאמר ותעשו שיעורי בית?

<גלעד וינשטק: לא, ממש לא.

מרב מיכאלי: כי זאת ההשוואה שעשית.

<גלעד וינשטק: אוקי, אז בואי אני אסביר לך קצת יותר לעומק.

<גלעד וינשטק: בא מורה, נכנס לשיעור, מדבר איתנו על הנושא ואחר כך מגיע השלב הפרקטי, הכשרה שאתה צריך לעשות.

<גלעד וינשטק: אם זה במקצועות התורה, אם זה במקצועות חשבון, מראים לנו מה אנחנו אמורים לעשות, איך אנחנו אמורים לעשות.

<גלעד וינשטק: מלמדים אותנו את החומר ואז מגיע השלב הפרקטי שאתה בא ואתה צריך ללמוד בעצמך.

מרב מיכאלי: נשמע על פניו שהשיעורים של הבנקאים קצת יותר מגניבים, אז זה מאוד חבל אם זה המצב.

מרב מיכאלי: זה המצב מבחינתך?

<גלעד וינשטק: לא.

מרב מיכאלי: אני שמחה לשמוע שלא.

מרב מיכאלי: אני אגיד את המובן מאליו ויש לנו מעט זמן.

מרב מיכאלי: אני מצטערת, הבנקים הם מבחינתי בכלל לא נושא פה לדיון.

מרב מיכאלי: הדיון הוא משרד החינוך.

מרב מיכאלי: הדבר הזה שכל דבר חדש, משרד החינוך לא מסוגל להתמודד איתו והוא פשוט עושה לו מיקור חוץ, הוא מוציא אותו לאיזה קבלן, לא משנה מבחינתי אם הקבלן הזה הוא עמותות פרטיות - - -

מירב בן ארי: משרד החינוך דיברו לפני שנכנסת.

מרב מיכאלי: ואמרו שהם לא מוציאים לעמותות?

מירב בן ארי: כן, אבל אנחנו לא יכולים לחזור על זה עכשיו.

מרב מיכאלי: אבל המציאות היא שהם מוציאים, אם לעמותות ואם לגופים פרטיים, וזה דבר שהוא לא יכול להיות.

מרב מיכאלי: משרד החינוך, ואדרבא, וכולנו, אני חושבת שיש פה הסכמה גורפת ולא צריך לחזור.

מרב מיכאלי: אגב, חינוך פיננסי זה לא רק איך לפתוח חשבון ולהוציא צ'ק ולקחת הלוואה, עם כל הכבוד.

מרב מיכאלי: יש עוד כמה פנים למה היא כלכלה ומה הם פיננסים.

מרב מיכאלי: אם משרד החינוך מגיע למסקנה שזה מה שצריך, שיעשה אחר כבוד מערך לימודים, ילמד את המורות והמורים שלו או יגייס מורות ומורים שזאת ההשכלה שלהם וזו ההתמחות שלהם.

מרב מיכאלי: יש מלא אנשים כאלה בחיים האלה, או שיעשה תוכנית כמו עכשיו, שלוקחים אנשים מההייטק ועושים להם הסבות וכו', אבל זאת אחריות של משרד החינוך, אחרת באמת למה לעצור בפיננסים?

מרב מיכאלי: אפשר להפריט כל נושא.

מרב מיכאלי: אני בטוחה שנוכל למצוא לו גוף עסקי שישמח להשתלט עליו, ואם הוא לא קיים היום, הוא ודאי ישמח לקום לצורך העניין הזה, וזה לא יכול להיות במדינה שרוצה להיות מדינה דמוקרטית עם אתוס אחד.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מרב מיכאלי: אני רוצה לשמוע את נציג ההורים.

מרב מיכאלי: בבקשה, זאב.

עמר בר-לב: רגע, שנייה לפני זה, בתור יוזם הדיון.

עמר בר-לב: תראו, אני לא רוצה שאנחנו נילחם את המלחמה הקודמת.

עמר בר-לב: את זה אנחנו שומרים לגנרלים.

עמר בר-לב: אני שואל את בנק ישראל, מה קורה?

עמר בר-לב: אנחנו יודעים שהבנקאים בעוד שנה לא יהיו.

עמר בר-לב: אני שואל את בנק ישראל ואת משרד החינוך מה יהיה בעוד שנה?

<טל הראל: בעוד שנה אנחנו מתכוונים להמשיך ביחד עם המערכת הבנקאית בחניכה וליווי כדי שזה ייטמע במערכת החינוך.

<טל הראל: אנחנו באמת רוצים שזה יקרה.

<טל הראל: אנחנו נעמיד את כל המשאבים ואת הידע הדרוש ונלווה כל מי שמשרד החינוך יסכים שנלווה אותו.

עמר בר-לב: משרד החינוך לוקח את זה על עצמו?

<טל הראל: כן.

<דניאלה פרידמן: אני אשמח לענות.

<דניאלה פרידמן: קודם כול, אני רוצה אולי להעביר איזושהי קונספציה.

<דניאלה פרידמן: לא מדובר פה בקורס, בתוכנית.

<דניאלה פרידמן: מדובר בפעילות העשרה של ארבע שעות שהיא חלק מתוך מכלול מאוד גדול.

עמר בר-לב: סליחה, אני שאלתי שאלה.

עמר בר-לב: אני מבקש תשובות.

עמר בר-לב: משרד החינוך לוקח את זה על עצמו.

עמר בר-לב: בנק ישראל אמר שהוא ממשיך לקחת על עצמו וללוות את משרד החינוך.

<דניאלה פרידמן: אני רוצה לענות לך.

<דניאלה פרידמן: אני מנסה להסביר שהנושא של חינוך פיננסי הוא נושא רחב שהוא כולל ניהול תקציב והוא כולל נושא של צרכנות והוא כולל בנקים וכולל השקעות וכולל חסכונות וכולל הלוואות ושיח פיננסי.

<דניאלה פרידמן: בכיתה י' מערכת החינוך מנגישה את זה בשתי צורות.

<דניאלה פרידמן: היא מנגישה את זה גם כתוכנית לכל בית ספר שרוצה ללמד, ויש לנו גם במגזר וגם בפריפריה.

עמר בר-לב: מנגישה, זאת אומרת היום או בעתיד?

<דניאלה פרידמן: היא ענתה.

<דניאלה פרידמן: אני מבקשת את נציג ההורים.

<דניאלה פרידמן: זאב, בבקשה.

<אסף דוד-מרגלית: צהריים טובים, שמי אסף דוד-מרגלית, אני ראש תחום חינוך פיננסי בפורום ועדי ההורים היישוביים.

<אסף דוד-מרגלית: אנחנו מאוד גאים להיות חלק מהרביעייה שלקחה את הנושא של החינוך הפיננסי לכיתות ט' והובלנו אותו.

<אסף דוד-מרגלית: במקביל, יש לנו גם תוכניות לכיתות ג' ו-ד' ואנחנו עובדים גם על כיתות א' ו-ב', זאת אומרת אנחנו לא נמצאים רק בתחום של כיתות ט', אבל אנחנו מאוד גאים במוצר שיצא.

<אסף דוד-מרגלית: התכנים – אנחנו ישבנו שם ווידאנו ביחד עם מועצת התלמידים הארצית שהתכנים נקיים, שלא יהיה בהם לוגו, אפילו שבריר לוגו של איזשהו גוף מסחרי.

<קריאה: סמליל.

<אסף דוד-מרגלית: סמליל.

<אסף דוד-מרגלית: דאגנו גם שכשיבואו וינחו את המדריכים שיכנסו לכיתות, שנוודא שהם לא באים ולא מציינים מאיזה בנק הם.

<אסף דוד-מרגלית: אלה דברים שלנו כהורים היו מאוד חשובים.

<אסף דוד-מרגלית: אני מסכים אתכם שחינוך פיננסי הוא מאוד חשוב, ומאוד הייתי שמח שמערכת החינוך באמת תבוא ותאמץ את הנושא ותיקח את זה לחיקה כמו שהיא התחילה לעשות.

<אסף דוד-מרגלית: כיתות י', זה דבר מאוד מבורך.

<אסף דוד-מרגלית: הפעילות שיש לנו עם ג'-ד' ובקרוב ב-א' ו-ב', דבר מאוד מבורך.

<אסף דוד-מרגלית: אנחנו גם עושים את התכנים האלה בשפה הערבית.

<אסף דוד-מרגלית: אנחנו לא רואים את התוכניות האלה כמשהו חד פעמי.

<אסף דוד-מרגלית: אנחנו רצים למרחקים ארוכים.

מירב בן ארי: תודה.

<זאב גולדבלט: זאב גולדבלט, מנכ"ל פורום ועדי ההורים היישוביים.

<זאב גולדבלט: יש הסכמה על נחיצות הפרויקט.

<זאב גולדבלט: הנחיצות הזאת קיימת כבר עשרות שנים.

<זאב גולדבלט: בפועל, כל הדוברים שכחו שלמרות שזה קיים עשרות שנים, אף אחד לא עשה עם זה כלום עד עכשיו.

<זאב גולדבלט: השנה התחילה פעילות.

<זאב גולדבלט: השטח מדבר.

<זאב גולדבלט: יש ביקוש לפרויקט הזה פי עשרות מונים ממה שבכלל המערכת יכולה לספק, עד כדי כך.

<זאב גולדבלט: יותר מזה, אני מכיר אותך למשל, שליוויתי אותך ליישובי הדרוזים בצפון.

<זאב גולדבלט: את לא באת לשם בתור נציגת המפלגה, באת לשם בתור נציגת ועדת החינוך של הכנסת.

<זאב גולדבלט: אני מניח שגם אדם מבנק X או מבנק Y כשמגיע לעשות משהו בשליחות לאומית, לא בא בשם הבנק, ותפסיקו לזלזל בכולנו, עם כל הכבוד לסטודנטים שמדברים.

<זאב גולדבלט: סטודנטים מדברים על שלוש מאות איש.

<זאב גולדבלט: האם שלוש מאות האיש האלה שרוצים להתנדב קיבלו איזושהי הכשרה במהלך השנה הנוכחית כדי שיוכלו להיכנס לנעליים האלה כבר מעכשיו?

<זאב גולדבלט: התשובה היא לא, לדעתי או למיטב ידיעתי.

<זאב גולדבלט: יותר מזה, יש גוף מסחרי ענק שמשרד החינוך נשען עליו בכל מה ששייך לבינוי, קוראים לו מפעל הפיס, אז מה, מישהו מכם היה מעז להגיד למפעל הפיס, אל תשקיעו במוסדות חינוך?

<זאב גולדבלט: תפסיקו עם זה, בחייכם.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: זאב, הנקודה ברורה.

מירב בן ארי: דב חנין.

דב חנין: תודה גבירתי יושבת הראש.

דב חנין: אני מאוד בעד שמערכת החינוך תכשיר ילדים לעולם של היום ולעולם של מחר ולצערי היא לא עושה את זה.

דב חנין: מערכת החינוך לא מכשירה ילדים להתמודד עם מציאות של משבר אקלים, למרות שמשבר האקלים נמצא מסביבנו.

דב חנין: אני בעד שמערכת החינוך תלמד תלמידים איך נראה העולם, איך הוא מתנהל ואיך הוא הולך להתנהל בשנים הקרובות, אבל החינוך הזה צריך להיות לא רק מידע, אלא בעיקר כלים לחשיבה ביקורתית.

דב חנין: אני רוצה להזהיר לא רק מזה שתהיה פרסומת סמויה לבנק.

מירב בן ארי: מה שאמרו שאין, לפני שנכנסנו.

דב חנין: אני לא יודע.

מירב בן ארי: אמרו גם התלמידים, גם המורים, גם משרד החינוך.

דב חנין: אני אומר, בוודאי שפרסומת סמויה לא צריכה להיות.

דב חנין: אני לא מודאג רק מהפרסומת הסמויה.

דב חנין: אני מודאג גם מהאינדוקטרינציה הגלויה.

דב חנין: כשמדברים איתי על בנקים, אני באופן טבעי חושב על הקלאסיקה של ניתוח של פעולות בנקאיים, שזה הספר הקלאסי שכתב השופט האמריקאי, היהודי אגב, לואיס ברנדייס ב-1914, others people's money, כספם של בני אדם אחרים ואיך הבנקים משתמשים בו.

דב חנין: בואו ניקח את הספר הזה ונלמד אותו בבתי ספר, איך הבנקים עושים רווחים על חשבוננו, איך הבנקים דופקים כל אחד מאיתנו בכל יום.

דב חנין: את זה צריך ללמד בבתי ספר.

דב חנין: האם את זה אתם מלמדים בתוכנית הזאת שלכם או שאתם מספרים לנו כמה שהבנקים עושים שירות חיוני למדינה וכמה שכולנו תלויים בבנקים, צריכים לשתף איתם פעולה וצריכים להיות חלק מהמערכת שהבנקים משרתים.

דב חנין: זו שאלת השאלות ולצערי לשאלה הזאת אין תשובה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: טיבי רבינוביץ', מנהל קשרי חוץ, איגוד הבנקים.

<טיבי רבינוביץ': לכל המדריכים חולק מדריך עם חמישים עמודים.

<טיבי רבינוביץ': אני אקריא לכם את השורות האחרונות.

<טיבי רבינוביץ': "בזה אנחנו מסיימים את המפגשים בינינו.

<טיבי רבינוביץ': היה לי כייף ומעניין ומקווה שגם לכם.

<טיבי רבינוביץ': זכרו שחשוב להכיר את האפשרויות הפיננסיות השונות העומדים לרשותנו.

<טיבי רבינוביץ': חשוב להשוות בין כל האפשרויות ולבדוק מה הכי מתאים לנו.

<טיבי רבינוביץ': למשל, בנושא חיסכון יש להשוות בין אפיקים בנקאיים לחוץ בנקאיים, ובכל מקרה כמו שראינו, עליכם להימנע ככל הניתן מלקיחת אשראי, במיוחד בתור קטינים ולכן הפתרון הנכון הוא לתכנן הוצאות ולנהל את התקציב בצורה מיטבית ולקחת אחריות על הכסף שלנו".

<טיבי רבינוביץ': זה מה שהתלמידים לומדים.

<טיבי רבינוביץ': אם אתה חושב שהבנקאים דופקים, באמצעות הפסקה הזאת, אדוני, חבר הכנסת, אני חושב שאתה טועה.

<טיבי רבינוביץ': אני חושב שהשיעור שניתן הוא שיעור אובייקטיבי ככל שניתן.

<טיבי רבינוביץ': יש לי מלוא הערכה למשרד החינוך ולבנק ישראל שעמדו אל מול הביקורת שהיא הייתה לא מאוד רצינית אבל הייתה ביקורת, ואפשרו לטובת התלמידים להכניס סוף סוף חינוך פיננסי לבתי הספר, כי הם חשבו בסופו של דבר לטובת התלמיד.

<טיבי רבינוביץ': בסופו של דבר של מי הייתה התוכנית הזאת?

<טיבי רבינוביץ': אני אסביר לכם.

<טיבי רבינוביץ': התוכנית הייתה של המדינה, כי לא עברה מילה אחת של בנקאי בלי שמשרד החינוך ובנק ישראל, שני גופים שאתם מפקחים עליהם, לא עברה מילה אחת בלי שהם ידעו מה היא, ולכן אני חושב שהם עשו טובה לתלמידים ואני חושב שאתם צריכים לקחת את זה בחשבון.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: יוספה, מנהלת בית ספר.

<יוספה אלקבץ: יוספה אלקבץ, מנהלת בית ספר ברמלה.

<יוספה אלקבץ: התוכנית כן נכנסת לפריפריה.

<יוספה אלקבץ: אני מנהלת בית ספר ברמלה, שיש בו תלמידים יהודים, ערבים, נוצרים, מוסלמים, מכל התרבויות.

<יוספה אלקבץ: אני מאוד שמחה להיות פה בדיון הזה.

<יוספה אלקבץ: בדרך כלל רפורמות לא מצליחות להתקיים ולצלוח במערכת החינוך, כי אף פעם לא פותחים את דלת הכיתה.

<יוספה אלקבץ: הרפורמות הן מבחוץ, של אנשים שלא נמצאים בתוך המערכת וזה חבל.

<יוספה אלקבץ: אני שמחה להיות כאן היום.

<יוספה אלקבץ: התוכנית מאוד ברורה לנו, המנהלים.

<יוספה אלקבץ: ברור לנו איך אנחנו צריכים להתנהל בסיפור הזה.

<יוספה אלקבץ: אני, אגב, שש עשרה שנים במערכת החינוך, שלוש עשרה קודם עבדתי במערכת הבנקאית.

<יוספה אלקבץ: פרשתי מהמערכת הבנקאית לטובת זה.

מירב בן ארי: תגידי לנו בדקה על התוכנית.

מירב בן ארי: נכנסת לשיעור, מה זה עשה אצלך בבית הספר?

<יוספה אלקבץ: אני לא הייתי מאפשרת, צריך לסמוך עלינו.

<יוספה אלקבץ: אני מתחברת למה שאמרת.

<יוספה אלקבץ: תפסיקו לזלזל בנו.

<יוספה אלקבץ: אנחנו יודעים מה אנחנו עושים.

מירב בן ארי: אנחנו לא מזלזלים בכם.

<יוספה אלקבץ: לא את אישית.

מירב בן ארי: אנחנו רק מודאגים.

<יוספה אלקבץ: נאמרו פה אמירות מזלזלות.

<יוספה אלקבץ: חשוב לי להגיד, כל פעם לזרוק את הדברים, "להכשיר אנשים בתוך מערכת החינוך".

<יוספה אלקבץ: זה ביטוי נוסף לזלזול במורים.

<יוספה אלקבץ: זה חוזר על עצמו כחוט השני.

עיסאווי פריג': למה?

<יוספה אלקבץ: מכיוון שכל זמן נתון יש הרבה מאוד תכנים שיש צורך להעביר לילדים.

<יוספה אלקבץ: המחשבה שמורה, היא לא פרופסיה, אפשר להגיד, הוא יעשה והוא יעשה, היא לא רצינית.

<יוספה אלקבץ: משרד החינוך ישב ובנה תוכנית עם הפיקוח על הבנקים.

<יוספה אלקבץ: קיבלנו הנחיות כמנהלים איך מתנהלים בדבר הזה.

<יוספה אלקבץ: נכנסו אנשים מקצועיים וטוב שכך, ומעבירים את התכנים האלה, סדנא של ארבע שעות בכיתות.

<יוספה אלקבץ: אני עוברת בכיתות כמנהלת, כי אלה ההנחיות שקיבלתי, לראות מה קורה שם.

<יוספה אלקבץ: אני לא אסכים לשום תוכן מסחרי בתוך הכיתות, כי זאת האחריות שלי, זאת ההנחיה שקיבלתי.

<יוספה אלקבץ: כולם יודעים יותר טוב מאיתנו מה קורה בתוך בתי הספר.

<יוספה אלקבץ: זה די מקומם לשמוע שהמורים צריכים לעשות גם את זה.

<יוספה אלקבץ: אני שמחה מאוד שיש את תוכנית "חושן", כי זאת הדוגמא שרציתי להביא.

<יוספה אלקבץ: זה בדיוק זה.

<יוספה אלקבץ: כל התכנים האלה, להביא.

עיסאווי פריג': אז תזמינו אותם לתת שיעורי אזרחות.

מירב בן ארי: אני נתתי את זה כדוגמא.

מירב בן ארי: דרך אגב, אני הולכת ומעבירה כל שבועיים שיעור באזרחות, כי אני חושבת שזה נהדר שחבר כנסת או חברת כנסת, אני אביא אותך גם פעם הבאה, יושבים לפעמים מול שכבה שלמה.

מירב בן ארי: איך מישהו פעם אמר לי?

מירב בן ארי: זה שיעור האזרחות הכי טוב שקיבלנו, תכל'ס על דמוקרטיה.

מירב בן ארי: לדעתי זו הדרך.

מירב בן ארי: יוספה, הנקודה ברורה.

מירב בן ארי: הבנו שאת מסתובבת, מפטרלת, נמצאת, בודקת.

מירב בן ארי: כל חברי הכנסת, באמת אני בטוחה שאני מדברת בשמם, אף אחד לא מזלזל לא בתלמידים, לא במורים ובטח לא במנהלי בתי ספר.

מירב בן ארי: זה בטח לא בוועדת החינוך, בטח לא מי שיושב לידי שאני גם מכירה אותו אישית.

מירב בן ארי: העניין היה מדאגה כנה וזה בסדר גמור, זה תפקיד שלנו ככנסת, לפקח.

עמר בר-לב: זה מראייה לאומית, שתפקידו של משרד החינוך בצורה כזאת או בצורה אחרת לקחת אחריות על העניין.

עמר בר-לב: אני עדיין לא קיבלתי תשובה מה יקרה בשנה הבאה?

מירב בן ארי: הם יעבירו תשובה בכתב.

מירב בן ארי: אין בעיה, נעשה את זה בסיכום.

מירב בן ארי: הוועדה מברכת על המיזם להעניק חינוך פיננסי בבתי הספר.

מירב בן ארי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להקפיד שהחינוך הפיננסי יינתן על ידי אנשי מקצוע שיש להם ידע פיננסי.

מירב בן ארי: אגיד לכם בקצרה את מה שאנחנו רוצים לומר פה.

מירב בן ארי: הדיון הזה הוא יוזמה של חברי הכנסת, שזה התפקיד שלנו ככנסת, לפקח על עבודת הממשלה.

מירב בן ארי: למי שזה לא ברור, זה התפקיד.

מירב בן ארי: חלק מהעניין זה לבחון את העניין ותלונות שהגיעו לחברי הכנסת.

מירב בן ארי: אנחנו קיימנו דיון ולצורך העניין התרשמנו שאין את המסחרה בתוך בתי הספר.

מירב בן ארי: שמענו גם את ההורים, שמענו גם את התלמידים ושמענו מעמותה אל המשרד, אל בנק ישראל.

מירב בן ארי: אנחנו קודם כול רוצים לקבל בכתב תשובה ליוזמי החוק, מה יהיה בשנה הבאה?

מירב בן ארי: איך הנושא הזה יוטמע?

מירב בן ארי: איך הוא יועבר הלאה?

מירב בן ארי: כי אם זה משהו חד פעמי, אז חבל על כל יצירת הציפיות גם אצל התלמידים והמורים.

מירב בן ארי: דבר שני, אנחנו רוצים לוודא, ואם צריך, אנחנו גם נעשה דיון מעקב כאן, על איך התוכנית הזאת נכנסה אל תוך בתי הספר.

מירב בן ארי: שמענו כאן תלמיד אחד ומנהלת אחת.

מירב בן ארי: אנחנו רוצים לשמוע אולי בדיון המשך איך זה באמת הוטמע, מה התוצאות, מה המשוב.

מירב בן ארי: מישהו מלווה את זה במחקר, במדידה, בהערכה?

מירב בן ארי: מישהו בודק את העניין הזה?

מירב בן ארי: אנחנו נשמח לדעת.

מירב בן ארי: לא ראינו את זה.

מירב בן ארי: תעבירו כדי שנדע.

מירב בן ארי: אני רוצה לדעת האם תלמידים ממלאים משוב?

מירב בן ארי: האם מורים ממלאים?

מירב בן ארי: עד כמה זה מהותי?

מירב בן ארי: אולי חברי הכנסת, בעיקר אלה שיזמו, יקבלו תשובות ויבינו עד כמה המערכת הזאת באמת עשתה שינוי וכמובן לא הציגה היבטים מסחריים שזה הדבר שכולנו חרדים ממנו.

מירב בן ארי: אנחנו רוצים לשמוע גם בכתב ולאחר מכן יו"ר הוועדה יחליט אם לקיים דיון שבו בודקים את התוכנית הזאת.

מירב בן ארי: תודה רבה, הישיבה נעולה.