ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 524, 2018-01-01 12:00

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 1 בינואר 2018, שנה אזרחית חדשה, י"ד בטבת תשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא: הורות בחינוך.

יעקב מרגי: הנושא הזה לא זר לנו, לא חדש לנו.

יעקב מרגי: אני רואה חלק מהדמויות כאן, נפגשנו בוועדות אחרות.

יעקב מרגי: אין מי שלא חושב שהנושא הזה צריך להיות מוסדר, מוכוון.

יעקב מרגי: כולם מכירים בצורך של זה.

יעקב מרגי: אני מבין שיש לנו מצגת.

יעקב מרגי: מי מציג את המצגת?

<מירי נבון: משרד החינוך.

יעקב מרגי: בבקשה.

<מירי נבון: צהריים טובים לכולם, שמי מירי נבון, אני ממלאת מקום מנהל המינהל הפדגוגי.

יעקב מרגי: רק תסבירי לי מה ההבדל בין מזכירות פדגוגית למינהל?

<מירי נבון: המזכירות הפדגוגית אחראית על התכנים, על הדיסציפלינות, מה תוכנית הלימודים.

יעקב מרגי: והמינהל?

<מירי נבון: כל הארגון של בית הספר.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

<מירי נבון: הם ה-מה ואנחנו ה-איך, לצורך העניין.

<מירי נבון: רק להגיד שהסוגיה של שותפות הורים, כי מדובר כאן אכן בשותפות ובמשולש שווה צלעות או שווה שוקיים, היא אחד הנושאים שיושב בתוכנית האסטרטגית של משרד החינוך מתוך הבנה שיש כאן חיבור.

<מירי נבון: מערכת החינוך, המורים, המנהלים, הגננות לא יכולים לסיים את הדיאלוג והשיח עם הילדים ללא ההורים.

<מירי נבון: ההורים לא מודרים החוצה, ההורים הם חלק מתוך מערכת החינוך.

<מירי נבון: הנכון הוא להסדיר בעצם את מערכת היחסים שתהיה באמת מערכת היחסים מפרה, בונה, מקדמת, מסייעת לבית הספר או לגן לעשות את עבודתו נאמנה מול הילדים ולהימנע ממקומות של חיכוך.

<מירי נבון: החיכוך לפעמים קורה והמחשבה היא באמת איך מייצרים סוג של הידברות ומשא ומתן כאשר יש צורך במשא ומתן, ממקום שמכבד את שני הצדדים, גם את מי שאחראי בעצם לפחות רבע מיומו של הילד, עם ההורים, עם אלה שבעצם ממשיכים את סדר היום של הילד לאחר שעוזבים את בית הספר, אבל הדיאלוג הזה נמשך גם באופן סמוי.

יעקב מרגי: בואי נתמקד במצגת ותוך כדי המצגת נדבר.

יעקב מרגי: (הצגת מצגת)

<מירי נבון: מה שהחברות כאן יציגו זה איזשהו מודל שאנחנו שוקדים עליו בעת האחרונה, שמפנה באמת את סוג היחסים ואת האופן שבו היחסים אמורים להתקיים, ואני אעביר את זה לחברות מהשירות הפסיכולוגי ייעוצי.

יעקב מרגי: בבקשה.

<עינב לוק: בוקר טוב, שמי עינב לוק מהשירות הפסיכולוגי ייעוצי.

<עינב לוק: אני אנסה להציג את התפיסה ומה אנחנו עושים בנושא של קידום הקשר, השיח והשותפות עם הורים במערכת החינוך.

<עינב לוק: קודם כול אני רוצה להגיד שכל התשתית שאנחנו נציג אותה מבוססת על שני דוחות מחקר חשובים שנכתבו על ידי היוזמה לחקר יישומי בחינוך, ונמצא גם כאן פרופ' צ'רלי גרינבאום ואנשים נוספים שהיו שותפים למחקר.

<עינב לוק: התוכנית שלנו מבוססת על הידע שנצבר במחקר.

<עינב לוק: חשוב להגיד שקודם כול הידע המרכזי שנצבר זה שהנוכחות של הורים והקשר האמיתי בין הורים למערכת החינוך הוא אחד המפתחות להצלחה.

<עינב לוק: הוא מסייע לקידום הישגים, יחסים, אקלים, כמעט כל דבר במטרות החינוך.

<עינב לוק: זה אחד המפתחות להצלחה ולכן אנחנו רואים בזה תהליך חשוב.

<עינב לוק: אני רוצה להגיד שהנושא הזה נמצא באסטרטגיות של משרד החינוך ומבחינת העמדה של משרד החינוך מי שאחראי על יצירת הקשר, על היוזמה של הקשר היא מערכת החינוך.

<עינב לוק: היוזמה הזאת כוללת בעצם תהליך מתוכנן, ארוך טווח, שזה נמצא בתוכנית העבודה של מנהל בית הספר ושל המשרד.

<עינב לוק: אנחנו חושבים שהוא צריך להיות זה שמתכנן, יוזם, מלווה את זה בתהליכי הערכה, בקרה, בתהליכי שיתוף, וזו עמדה חשובה שאומרת, לא נראה מה הצד השני יעשה, אלא האחריות מוטלת על מערכת החינוך.

<עינב לוק: זה מבחינת העמדה.

<עינב לוק: אנחנו מגדירים בתוכנית שלנו איזה ציר של שותפות.

<עינב לוק: אנחנו אומרים שהקשר והיחסים עם ההורים נמצאים על איזשהו ציר.

<עינב לוק: יש תחומים שבהם אנחנו נהיה במצב של יידוע, בתחום אחר נהיה בהזמנה לשותפות ובתחומים אחרים נהיה בהחלט שותפים עם שיתופי פעולה בין ההורים למערכת החינוך, וזה משהו שצריך להיבנות במערכת היחסים בין ההורים לצוות החינוכי.

<עינב לוק: משרד החינוך בשיתוף עם הראמ"ה פיתח מחוון או כלי להערכה עבור מנהלי בתי הספר, שכרגע הוא פועל רק בבתי הספר בפיילוט, ותיכף אני אסביר מה זה הפיילוט.

<עינב לוק: בתי הספר בעצם ממפים את מידת השותפות שלהם עם ההורים בכל אחד מהתחומים: לימודי, אקלימי, יחסים, תקשורת עם הורים, ועושים את זה בתחילת התהליך, מובילים שינוי לנוע על ציר השותפות ממצב של יידוע למצב של שיתופי פעולה, ובוחנים את עצמם לאחר התהליך.

<עינב לוק: התחומים שבהם אנחנו פועלים בנושא של שותפות הורים הם קודם כול מערכת היחסים ושיתופי פעולה בין המוסד החינוכי להורים.

<עינב לוק: התחום השני הוא קידום הורות מיטבית, שתיכף נתייחס לזה, והתחום השלישי הוא קידום המחקר.

<עינב לוק: אלו שלושת התחומים בהם אנחנו עוסקים.

<עינב לוק: נתחיל מהמדיניות.

<עינב לוק: משרד החינוך שוקד בשנתיים האחרונות על כתיבת מסמך מדיניות שיהפוך בסופו של דבר למסמך מחייב, חוזר מנכ"ל.

<עינב לוק: אנחנו כרגע עובדים מול כל השותפים על המסמך הזה.

<עינב לוק: כמו שאמרתי, המסמך מבוסס על התפיסות ועל ההמלצות הקיימות בדוח האקדמיה והוא נכתב על ידי כל הגורמים בשיתוף עם פורום ועד ההורים היישוביים.

<עינב לוק: לגבי הפיילוט, אנחנו, כדי לתקף גם את מסמך המדיניות וגם כדי לבנות את התפיסה, בחרנו חמישה בתי ספר מכל מחוז.

<עינב לוק: הגדרנו פיילוט של כשלושים וארבעה בתי ספר.

<עינב לוק: בפיילוט הזה בתי הספר מתנסים ביצירת שותפות על פי התפיסה ועל פי עקרונות שנכתבו במסמך המדיניות ובדוחות האקדמיה, מלווים במדריכים מומחים בתחום מטעם השירות הפסיכולוגי ייעוצי.

<עינב לוק: התהליך הזה מלווה במהלך שלוש שנים, כאשר בית הספר מתחיל בתהליך של מיפוי, אבחון תהליכי הכשרה הן לצוות החינוכי והן לצוותי ההורים, מקיים דיאלוג ושיח בין שתי הקבוצות, מבנה את התוכנית המשותפת על ציר השותפות, יוזם תהליכים ויוזמות משותפות להורים ולצוותי חינוך, מעריך את התהליך בתהליכי הערכה ובקרה ומפתח יוזמות ייחודיות.

<עינב לוק: בסופו של דבר אנחנו רוצים שהפיילוט הזה יהווה איזשהו כלי עבור כל בתי הספר, שאותו אנחנו נפיץ, שמהווה בעצם איזה כלי שבסופו של דבר יופץ לכל בתי הספר שיוכלו להוביל אותו על ידי אנשי מקצוע ומדריכים במידת הצורך.

<עינב לוק: חשוב להגיד שאחד המרכיבים בתוך הפיילוט, שאני חושבת שהוא גם מרכיב שגם נולד מתוך התפיסה והמדיניות וגם עלה בתוך בתי הספר שנמצאים בפיילוט, זה הצורך להקים בתוך בתי הספר היבטים של קידום הורות מיטבית, וזה אומר קבוצות הורים, הרצאות להורים, שיח סביב מעברים, קבוצות להורים סביב סוגיה שעולה כצורך, נקרא לזה הדרכת הורים, הורות מיטבית, והדבר הזה יינתן בבתי הספר בפיילוט תוך התנסות, מה יכול לקום בתוך בתי הספר או ברמה יישובית או ברמה בית הספרית, שהשאיפה שבכל בית ספר יהיה מרכז או קבוצות עבודה עם הורים, הרצאות ושיח.

<עינב לוק: כל התהליך הזה מלווה בשיתוף עם פורום ועדי ההורים היישובים.

<עינב לוק: אתם יכולים לראות קצת מחוויות הפיילוט ומה קורה, מה אנחנו מגדירים כשיתוף פעולה, באלו תחומים, שיח בין המורים בינם לבין עצמם ובסופו של דבר שיח משותף, וכל זה לקידום טובת התהליך החינוכי, התלמידים, המטרות.

<עינב לוק: אם אנחנו נדבר איזה כלים יהיו לנו בסופו של דבר מתוך הפיילוט הזה ויהיו בתוך האוגדן, זה המחוון כמו שהגדרתי אותו, שזה כלי להערכת השותפות, תדריך לעבודה עם המחוון, סדנאות לחדר המורים.

<עינב לוק: יצא ספר שנקרא "נפגשים", שהספר הזה בעצם מדבר על העמדות של המורים ושל ההורים בנוגע לשותפות ולשיח עם הורים.

יעקב מרגי: במעורבות או התערבות?

<עינב לוק: אנחנו קוראים לזה קשר, יחסים ושותפות, מתוך עמדה שאנחנו אומרים שאנחנו רוצים את השותפות הזאת.

<עינב לוק: בילד אין בתוך השותפות הזו מובנה תהליך פרואקטיבי, ובעצם אחד הדברים שהמורים ירכשו בתהליך הזה וגם עבודה עם הורים, על כלים לניהול הקונפליקט.

<עינב לוק: אנחנו יודעים שזה מובנה בתוך השותפות הזאת.

<עינב לוק: אנחנו מדברים על הגברת מוגנות הצוות, על עקרונות לקידום תקשורת מכבדת, כל זה בתהליכי הכשרה, עקרונות לקידום תקשורת מכבדת גם פנים אל פנים וגם ברשתות החברתיות.

<עינב לוק: אנחנו יודעים שזו גם סוגיה משמעותית.

<עינב לוק: תדריך לעבודה פרטנית עם ההורים סביב הילד, מחוון לפיתוח אספות הורים באופן אחר, מודלים להדרכת הורים בתוך מוסדות החינוך וברשויות המקומיות וכלים להערכת התהליך החינוכי.

<בטי ריטבו: שמי בטי ריטבו, אני ממונה על תחום הורים ומשפחה באגף שפ"י, שירות פסיכולוגי ייעוצי.

<בטי ריטבו: אני אתייחס למוקד השני של העבודה שלנו, שהוא קידום ההורות המיטבית.

<בטי ריטבו: מסוגלות הורית משפיעה על הקשר והשותפות והקשר והשותפות משליכים על קידום המסוגלות ההורית.

<בטי ריטבו: אני רוצה לשים את הפוקוס למה אנחנו עושים בקידום ההורות המיטבית מהמקום שלנו.

<בטי ריטבו: לאנשי משרד החינוך יש לנו מה להציע להורים לא ממקום שאנחנו יודעים יותר טוב מהם, אלא ממקום שיש אצלנו אנשי מקצוע, להציע להם שירות, גם נושאים שאנחנו מתלבטים במשותף בחינוך ובגידול ילדים וגם בהחלט להציע להם מהידע והכלים, שזה המקצוע שלנו.

<בטי ריטבו: אני אתייחס רק למיקצת התהליכים והסדנאות והתוכניות שמתקיימות בארץ על ידי פסיכולוגים חינוכיים ויועצים.

<בטי ריטבו: אני רוצה לומר שהעבודה עם הורים היא חלק אינטגרלי, חלק מהרוטינה של עבודת הפסיכולוג.

<בטי ריטבו: אגף ייעוץ בשנים האחרונות רואה שזה בהחלט יותר ויותר גם תפקידה של היועצת החינוכית, אז אני אתן רק דוגמא בגיל הרך לתוכנית התקשרות שאני סיפרתי עליה בישיבות קודמות.

<בטי ריטבו: מדובר בתוכניות גם להכשרת הגננת וגם להכשרת הורים, תוכנית שבראשה דלת פתוחה, תוכניות דיאדה, גם ביחד, גם במשחקים, הורים וצוותי חינוך.

<בטי ריטבו: התוכניות האלה מתקיימות בשירותים הפסיכולוגיים ביישובים השונים בארץ.

<בטי ריטבו: בגיל היסודי, מטיבה, עוצמה להורים לילדים עם קשיים בהתנהגות, דלת פתוחה.

<בטי ריטבו: בעל יסודי גם דלת פתוחה, "תוכנית יובל" ו"מקום בלב", שזו תוכנית שאנחנו שותפים בה עם אשלים, ועוד הרבה מאוד תוכניות, חלקן הן חלק מ"תוכנית 360" לילדים ונוער בסיכון.

<בטי ריטבו: המרכזים להורים ומשפחה שרינה כהן הקימה, אנחנו ממשיכים לרכז את המרכזים, לפקח עליהם.

<בטי ריטבו: בנוסף לתוכנית להכשרת הורים, מקצועי, עם סילבוס של 620 שעות, כל מרכז עובד בכיוון הקהילה.

<בטי ריטבו: יש פה דוגמא, גם הכנה לכיתה א' וגם עבודה עם הורים עולים והורים לילדים עם צרכים מיוחדים, ההובלה היישובית של מכון אדלר בראש העין ועוד הרבה מאוד תוכניות וסדנאות שמתקיימות גם בבתי הספר וגם ביישובים השונים, וקשר עם ארגונים שונים בקהילה.

<בטי ריטבו: ההורים במרכז זה עם דגש לגיל הרך.

<בטי ריטבו: אני רוצה כאן להתמקד, כי זו לא עוד תוכנית, אלא פיתוח של תפיסה הרואה את ההורים.

<בטי ריטבו: אנחנו מתחילים מהגיל הרך משום שזה הבסיס, ואנחנו נמשיך גם ליסודי וגם לגיל ההתבגרות, כאשר אנחנו מפתחים תפיסה שאומרת שלא יתכן שתוכנית לקידום ילדים בגיל הרך לא תיקח בחשבון את ההורים.

<בטי ריטבו: התוכנית הזאת יישובית מתוך מקום לצרכים של אנשי המקצוע ביישוב, ההכשרה שהם צריכים, מה קיים ביישוב, לפתח ידע ייחודי.

<בטי ריטבו: אנחנו בסופו של דבר נוציא חוברת שמתייחסת גם לאנשי מקצוע, אבל גם להורים על השלבים של ההורים, מה קורה בכל שלב במקביל לשלב ההתפתחות של הילד.

<בטי ריטבו: יש פה את היישובים שזה מתקיים.

<בטי ריטבו: כאן דוגמאות לתוכניות שכבר קיימות.

<בטי ריטבו: אני רק גזרתי את התוכניות שקיימות עם הורים.

<בטי ריטבו: יש הרבה מאוד דברים שאנחנו עושים עם אנשי מקצוע.

<בטי ריטבו: אפשר לראות באמת, החל מעבודה עם פיזיותרפיסטית בשיתוף עם מרכזים לגיל הרך ועד לסדנאות בנושאים שונים.

<בטי ריטבו: אתם יכולים לראות כאן.

<בטי ריטבו: אנחנו הקמנו במשרד החינוך אתר, פורטל הורים לילדים בחינוך המיוחד.

<בטי ריטבו: הפורטל הזה, אתם מוזמנים להיכנס, לא רק מעביר ידע ומידע וקצת מכוון את ההורים לילדים עם צרכים מיוחדים במבוך הזה לאן להגיע וכו', אלא גם יש שם כתבות שמתאימות לפי דעתנו להורים לילדים עם צרכים מיוחדים.

<בטי ריטבו: בהמשך אנחנו נקים פורטל הורים לכלל ההורים בישראל.

<בטי ריטבו: הכתבות נמצאות באתר של המשרד, אבל אנחנו רוצים שיהיה לזה נראות ורוצים ככה לשרת את כל ההורים בישראל.

<בטי ריטבו: אני רוצה לסיים במודל שאנחנו אליו שואפים להגיע בכל מסגרת חינוכית.

<בטי ריטבו: כשאני מדברת על מסגרת חינוכית, אנחנו מתייחסים לגן ולבית הספר.

<בטי ריטבו: כפי שעינב אמרה, החל מהמחוון, שאנחנו הצגנו לכם רק דוגמא, מחוון עם הראמ"ה שבא למפות ולראות איפה אני כארגון, איפה אני עומד, שזה מאפשר לנו לתכנן את תוכנית העבודה, על הבסיס הזה להכשיר את חדר המורים גם בניהול שיח מיטבי וגם איך אני במצבים של משבר מנהלת את המתחים ואת הקונפליקט שקיימים עם ההורים.

<בטי ריטבו: אנחנו יודעים שזה קיים.

<בטי ריטבו: ליווי וסיוע לצוותים במצבי קונפליקט, תאום מפגשים סדירים עם ועד ההורים.

<בטי ריטבו: אני רוצה להגיד שיש סדירות שקיימת במשרד.

<בטי ריטבו: אנחנו מקיימים שיח מתמשך ורציף עם פורום ועדי ההורים היישובים, זה הפורום שמייצג את ההורים בישראל.

<בטי ריטבו: אנחנו לא מסכימים לכל דבר, אבל אני יכולה לומר שהשיח הוא רציף ונוצרו יחסים של אמון, שכולנו רוצים באמת מטרה משותפת.

<בטי ריטבו: פנייה לא רק לוועדי ההורים אלא לכלל ההורים במסגרת החינוכית דרך אתר המשרד, דרך קבוצות מיקוד, דרך סקרים.

<בטי ריטבו: פיתוח אספות הורים מותאמות, סדירויות ומנגנונים אשר יסדירו את הקשר עם ההורים, ומתן מענה אישי, מכבד ומקצועי לפניות של הורים, ומרכז הורים שעינב התייחסה.

<בטי ריטבו: אנחנו נרצה שבכל מסגרת חינוכית יהיה מענה להורים, של מספר מפגשים לשנה, שכל מסגרת חינוכית תחליט מה שמתאים לה.

<בטי ריטבו: תודה רבה על ההקשבה.

יעקב מרגי: המצגת הבאה.

<רינה כהן: אני רוצה לפתוח את דבריי בברכות לכל מי שנמצא כאן.

<רינה כהן: תודה רבה.

<רינה כהן: ברכות ליו"ר שמצא את הזמן.

<רינה כהן: רינה כהן שמי ואני ביחד עם מלכה, יושבת ראש המועצה הציבורית להורים בישראל, וכל היושבים כאן חברים במועצה, אז תודה רבה לכולם.

יעקב מרגי: גילוי נאות, היא עובדת משרד החינוך לשעבר, נכון?

<רינה כהן: לשעבר.

<רינה כהן: הקמתי את כל המרכזים שדיברו עליהם פלוס שישים מרכזים ביישובים, שנותרו מהם רק שניים עשר.

<רינה כהן: ברכות למשרד החינוך ולשפ"י ולעינב ולבטי ולמירי על כל ההתפתחות שעשיתם ועל כל העשייה שאתם עושים.

<רינה כהן: אני מקווה שכל העשייה הזאת אמנם תתפתח ותסתייע.

<רינה כהן: תבורכו.

<רינה כהן: אנחנו לצדכם ולעזרת

<רינה כהן: כם בעת הצורך.

<רינה כהן: למצגת - אני רוצה להרחיב את הפרספקטיבה.

<רינה כהן: אנחנו לא מדברים רק על שותפות הורים-מערכת החינוך מגיל לידה ועד איפה שזה הולך, אנחנו מדברים על הורים כהורים.

<רינה כהן: למה הורים?

<רינה כהן: כי כולנו הורים, כי אין חינוך בלי הורים.

<רינה כהן: סוף סוף למדנו את הדבר החשוב הזה.

<רינה כהן: השקעה בהורים מקדמת את שוויון ההזדמנויות בחינוך ומצמצמת פערים.

<רינה כהן: הפערים יוצאים מההורים.

יעקב מרגי: גם, לא רק.

<רינה כהן: לא באשמתם וגם לא באחריותם, אבל זה המקור.

<רינה כהן: מצד שני, הורים מחזיקים במפתחות ההצלחה של הילדים ושל כל המערכות כולן, גם בשותפות.

<רינה כהן: עולים במעלית ביחד, הורים, מורים וילדים או יורדים במעלית ביחד.

<רינה כהן: אין פה אפס בדבר הזה.

<רינה כהן: ההורים, כל המחקרים מסבירים לנו, ארגון הבריאות העולמי, הם המבוגר המשמעותי הראשון והמרכזי ליצירת חוסן ומוגנות של ילדים ולצמצום סיכונים ולהגברת סיכויים.

<רינה כהן: ההורים, ההורים, ההורים, הם יוצרי החוסן.

<רינה כהן: אנחנו רוצים להסתכל על ההורים כנכס לאומי, חברתי ואישי עבור החברה וכל אזרחיה, כמובן כל ילדיה.

<רינה כהן: ההיבט הכלכלי של הדברים – השקעה בהורות נושאת את התשואה המרבית ביחס לכל ההשקעות האחרות.

<רינה כהן: מינימום השקעה עם מקסימום תשואה.

יעקב מרגי: אפרופו מצגת, לדיונים הבאים, אם מישהו חושב שמישהו רואה משהו חוץ מצבעים - - -

<רינה כהן: נכון.

יעקב מרגי: מצגת זה פונטים גדולים, מינימום תכנים בכל דף.

יעקב מרגי: ככה זה.

יעקב מרגי: נקודות.

<רינה כהן: למדנו.

<רינה כהן: המציאות העכשווית של הורים והורות, אם החבר'ה הם אלה האנשים, מה קורה להם?

<רינה כהן: מה שקורה להם היום, 2018 וקרה להם גם ב-2017 ואני מקווה שזה ישתנה כבר ב-2019 ואולי עוד קודם, בעזרתכם - אובדן האמון העצמי ביכולות ההוריות.

<רינה כהן: ההורים לא מאמינים בעצמם כמסוגלים לעשות את ההורות ואת המטלות ההוריות שיש עליהם ולשאת באחריות ההורית.

<רינה כהן: ערעור הסמכות לא כלפי הילדים, ערעור הסמכות שלהם כלפי עצמם בתפקיד ההורי.

<רינה כהן: זה סיפורנו.

יעקב מרגי: עד כאן אני מתחבר אליך.

יעקב מרגי: בואי נמשיך.

<רינה כהן: כרגע יש פחיתות כבוד לתפקיד ההורי בכלל ולהורים כולם.

<רינה כהן: כתוצאה מזה נחלשה המנהיגות ההורית, הורית עם מנהיגות, ההורים נמצאים בלחץ וחווים בדידות גדולה בתוך התפקיד ההורי, ומה לעשות, עדיין התוכניות היפהפיות ששמענו עליהן ממשרד החינוך הן בתהליך, אז עדיין קיים חוסר שיתוף פעולה בין הורים לצוותי חינוך.

<רינה כהן: הורות 2018 היא הורות בסיכון.

<רינה כהן: פה אנחנו נמצאים.

<רינה כהן: הורים, כדי לעבור מסיכון לסיכוי זקוקים לאוריינות הורית, צריכים לדעת הורות.

<רינה כהן: כמו שיודעים כל דבר אחר, גם כאן יש אוריינות.

<רינה כהן: צריכים ללמוד אותה.

<רינה כהן: הם זקוקים לזהות, מי אני כהורה, ולתרבות הורית, לסביבה שמכבדת הורים, סביבה עירונית, סביבה חברתית, סביבה אזרחית, סביבה בית ספרית, סביבה משפחתית שמכבדת הורים.

<רינה כהן: הורות זו לא תיאוריה, למרות שנדבר פה הרבה.

<רינה כהן: הורות זה מעשה, 24/7, 365 ימים בשנה, אפילו בכיפור.

<רינה כהן: הורות זה הורות, זה הורות.

<רינה כהן: אחד, נכנסת, אין יציאות.

יעקב מרגי: אני מכיר שיצאו ולא אכפת להם, לצערנו הרב.

<רינה כהן: לסיכום, זה חלק מהסיכון וחלק מהכישלון, שהדרנו אותם מהורותם והם הודרו.

יעקב מרגי: או הם את עצמם.

<רינה כהן: הם זקוקים לכישורי הורות רלוונטיים להיום: הורות דיגיטלית והורות מול התמכרויות והורות מול סיכונים, אבל גם הורות מול הסיכויים הגדולים שישנם לכל ילד וילד, והם זקוקים לדיאלוג, כי הם שותפי התפקיד.

<רינה כהן: אנחנו זקוקים להעצמה הורית, פיתוח וחיזוק המסוגלות ההורית למנהיגות והשפעה.

<רינה כהן: הורות שווה מנהיגות.

<רינה כהן: לימד אותנו משה רבנו הגדול, המנהיג הגדול מכולם, כשהוא מדבר על מנהיגותו, למה הוא מדמה אותה?

<רינה כהן: לאומנה.

<רינה כהן: האם אני הריתי את העם?

<רינה כהן: אם אני ילדתיהו, כי תבקשני לשאתו בחיקי כאשר יישא האומן את היונק על האדמה אשר נשבעת לאבותיו.

<רינה כהן: למדנו את הפטנט הזה מהגדול מכולם.

<רינה כהן: אנחנו זקוקים למענים להעצמת הורים.

<רינה כהן: עדיין במידה גדולה חסרים, למרות שיש פה מאמץ מיוחד ממשרד החינוך שאני מאוד מעריכה אותו.

יעקב מרגי: עוד לא מצאנו תקנים ליועצות, את רוצה תקן למנחה הורים?

<רינה כהן: אנחנו זקוקים לכתובת להורים.

<רינה כהן: ההורים זקוקים לכתובת, לבעל תפקיד בתוך מערכת החינוך, מנחה הורים מוסדי מוסמך.

<רינה כהן: יש היום 7,000 כאלה מוסמכים על פי התוכניות שנאמרו שם.

יעקב מרגי: מי הסמיך אותם?

<רינה כהן: משרד החינוך.

יעקב מרגי: באיזה מסלול הסמכה?

<רינה כהן: יש עשרים וארבע תוכניות מכשירות מנחים היום.

<רינה כהן: הנה טל מי.נ.ר יושבת כאן, ומכון אדלר יושב כאן.

יעקב מרגי: אז יש מכונים שמסמיכים.

יעקב מרגי: משרד החינוך מכיר את ההסמכות האלה?

<רינה כהן: הוא נותן את ההסמכה.

<רינה כהן: משרד החינוך מתקצב מינימום 620 שעות.

<רינה כהן: זה שהמגזר החרדי בבני ברק רוצה 1,180 שעות, יבורך, אז הוא 1,000 וגם בי.נ.ר זה יותר שעות, אבל מינימום, יש תקנון משותף, מהבדואי עד מי שרוצה שינחו אותו באידיש.

יעקב מרגי: לכן נוצר המושג הזה של מינימום חובה ומי שרוצה יותר, כל המרבה הרי זה משובך.

<רינה כהן: צדק אדוני.

<רינה כהן: אנחנו זקוקים בתוך התשובות והמענים להכשרה חובה לכל אנשי החינוך לנושא בניית קשר חינוכי מיטיב עם הורים.

<רינה כהן: זה עדיין לא מצוי כך לא במכללות ולא בהשתלמויות.

<רינה כהן: אנחנו זקוקים להקצאת תקציב ושעות מערכת לעבודה עם הורים ומשפחות ואנחנו זקוקים למרכזים יישוביים כמו שיש בצפת, כמו שיש בראשון לציון, כמו שיש בחיפה.

יעקב מרגי: איך דילגת על אשדוד?

<רינה כהן: לא דילגתי על אשדוד.

<רינה כהן: הרי את דמי שם נתתי ואת ליבי שם נתתי.

<רינה כהן: אשדוד זה 100% וחיפה זה 100% וחולון זה שיגעון, אבל יש לנו שניים עשר מתוך כל הרשויות המקומיות שישנן, 2,700.

<רינה כהן: אנחנו זקוקים לאחריות ומדיניות לאומית בתחום של העצמת הורים.

<רינה כהן: אנחנו מודים לכולם.

<רינה כהן: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יש לנו כמה בקשות דיבור.

יעקב מרגי: אני מקווה שנספיק את כולם.

יעקב מרגי: שמחה סער, בבקשה גבירתי.

<שמחה סער: שלום.

<שמחה סער: תודה, רינה, את עשית עבודה מצוינת.

<שמחה סער: אני מהעמותה הישראלית למען הילד בגיל הרך.

<שמחה סער: אני רוצה שכאן בדיון הזה כל אחד יחשוב על הילדים בגיל הרך, מלידה, כי יש נטייה במשרד החינוך, הרי הילדים בארץ נולדו בגיל 3, אתם זוכרים את זה, נכון?

<שמחה סער: אז אני מבקשת שבאמת כל אחד שיכול, יתייחס גם לילדים שאנחנו רוצים לקדם, כי כמו שאמרה רינה, כל השקעה בגיל הזה היא חיסכון מאוד גדול להבא.

<שמחה סער: ההורים בגיל הרך הם הכרח.

<שמחה סער: ילד בגיל הרך לא קיים ללא הוריו.

<שמחה סער: לא יהיה לו אוכל?

<שמחה סער: הוא לא יתפתח, ככה שהשקעה בהורים בגיל הרך חשובה עוד שבעתיים משפ"י שפותר את הבעיות כשהילדים בגיל ההתבגרות, ועכשיו כשיש מועצה, יש חוק - - -

יעקב מרגי: לא, יש החלטה.

יעקב מרגי: יש חוק.

יעקב מרגי: אין עדיין מועצה.

<שמחה סער: עכשיו כשיש חוק אבל עדיין אין מועצה - - -

יעקב מרגי: אנחנו נתנו להם צ'אנס.

יעקב מרגי: אם לא, בתקופה הקרובה יהיה כאן דיון שיצטרכו לצעוד משמאל לימין להסביר למה לא הוקמה המועצה לגיל הרך.

<שמחה סער: עכשיו כשיש מועצה לגיל הרך, שהיא בחוק, אנחנו מקווים שהגיל הזה יעלה על השולחן וסוף סוף יקבל שירותים כמו של שפ"י.

<שמחה סער: הרי מה קורה בשפ"י?

<שמחה סער: הילד מגיע בגיל 3, הוא כבר בשיא התפתחות המוח שלו כמעט וזה too late.

<שמחה סער: באמת יותר מדי מאוחר.

יעקב מרגי: 90%.

<שמחה סער: בוודאי, וילדים בחינוך מיוחד, אתה מתחיל מאוחר ואתה פספסת כמה שנים טובות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: פרופ' צ'רלי גרינבאום, בבקשה אדוני.

<פרופ' צ'רלס גרינבאום: תודה רבה.

<פרופ' צ'רלס גרינבאום: צ'רלס גרינבאום מהאוניברסיטה העברית, המחלקה לפסיכולוגיה.

<פרופ' צ'רלס גרינבאום: אני הייתי מעורב בתוך הנושא הזה שיצא ב-2011 ואני שמח שמשרד החינוך וגופים אחרים יושבים ומנסים ליישם את ההשלכות של הדוח הזה.

<פרופ' צ'רלס גרינבאום: הייתה עוד ועדה תחת היושבת ראש, פרופ' ציפורה שכטמן מאוניברסיטת חיפה.

<פרופ' צ'רלס גרינבאום: הוועדה שאני הנחיתי זה היה הגיל הרך של פרופ' שכטמן וגילאים יותר מבוגרים.

<פרופ' צ'רלס גרינבאום: התוצאות הן דומות.

<פרופ' צ'רלס גרינבאום: הן מדגישות בעצם שני דברים: אחד, כפי שהודגש פה ולפי כל המחקרים, גם בארץ וגם בחוץ לארץ, החשיבות של הורים היא קריטית להתפתחות הילדים גם במישור הקוגניטיבי וגם במישור האמוציונלי וזה גם לפי מחקרים, מה שנקרא, קורלציוניים משפיעים בין המעורבות של הורים, שזה קשור להישגים של ילדים, אבל גם כן במקרים אקספרימנטליים, ששם עושים תוכניות התערבות.

<פרופ' צ'רלס גרינבאום: את זה צריך לזכור, הן יותר מוצלחות אם ההורים מעורבים בתוכנית הזו מאשר אם אין הורים מעורבים.

<פרופ' צ'רלס גרינבאום: כדי לעשות את זה צריכים באמת לבצע את ההמלצות שכאן הוצגו.

<פרופ' צ'רלס גרינבאום: אני אסיים בסיפור אחד קצר על בית ספר באזור בוסטון בארצות הברית, ששם המנהל להוט לעניין של חינוך הורים ומעורבות הורים.

<פרופ' צ'רלס גרינבאום: הוא תלה שלט על פתח בית הספר, שאומר, parents are welcome here - הורים הם כאן רצויים, ברוכים הבאים להורים.

<פרופ' צ'רלס גרינבאום: אני חושב שאם אנחנו נאמץ את הרוח הזו, אנחנו נצליח.

<פרופ' צ'רלס גרינבאום: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: פרדי זינגר, בבקשה.

<פרדי זינגר: שלום, שמי פרדי זינגר, אני יושב ראש עמותת מתת שפועלת בגליל בנושא של הורים.

<פרדי זינגר: אני איש תעשייה בגליל בשלושים שנה האחרונות.

<פרדי זינגר: לפני שמונה שנים יצאתי, ותכלס', הבת שלי שהתחילה להיות מורה באה אלי ואמרה אלי, תשמע, אני יצאתי בסך הכול מהלימודים באוניברסיטה, וההורים, שאני, ילדה בת 23-24, שלושים-ארבעים הורים בכיתה, כולם מצפים ממני שאני אטפל להם בכל הבעיות של הילד בעשרים וארבע שעות, גם כשהוא לא אצלי.

<פרדי זינגר: באותה שנייה נפל האסימון ומאז גם נפלו לי שני מיליון שקל מהכיס והרמנו פעילות בגליל שהיא מודל.

<פרדי זינגר: יש מודלים נוספים, אני לא באתי לדבר פה עלי ועל המודל, אבל ההיתכנות ישנה.

<פרדי זינגר: העובדה היא שבצפת, אני מקווה שהאנשים שעובדים בצפת, אנשי החינוך מבחינת אגף החינוך, כי אנחנו עמותה, עשינו מהפכה בשלושה ישובים בגליל, בעיקר בצפת שאנחנו הכי ותיקים שם, בקריית שמונה, במרום הגליל.

<פרדי זינגר: אנחנו מדברים על עשרות סדנאות הורים בשנה, אבל ההורים הם במרכז.

<פרדי זינגר: המונח של הורים הצליח לתפוס חזק.

<פרדי זינגר: אני רוצה לדבר הרבה אבל אני אדבר באמת בשלושים שניות.

<פרדי זינגר: המודל הוא מאוד פשוט.

<פרדי זינגר: יש הרי הסכמה חובקת, סביב השולחן הזה בטח, בארץ יש יכולות של אלפי מנחים ומנחות טובות ומעולות בקטע הזה, אין ספק.

<פרדי זינגר: יש מוטיבציה אדירה של מנהלים, של מורים וכך הלאה, אבל המנהלים, קצת קשה להם להתמודד עם זה כשיש להם מולם בעיות אלימות של הורים.

<פרדי זינגר: זה הכול מסתובב ביחד.

<פרדי זינגר: הנושא הזה הוא בנפשנו והנושא הזה חייב לקבל שינוי.

<פרדי זינגר: המודל שהצלחנו להוכיח מראה שהדברים עובדים, הדברים יכולים לעבוד והמפתח להצלחה הוא בעיניי לפחות שיתוף פעולה בין משרד החינוך לבין השלטון המקומי.

<פרדי זינגר: שני ההורים האלה לנושא ההורות, אם משרד החינוך ושלטון מקומי ישכילו לשתף פעולה, כל שאר הגורמים, הרי אנחנו עושים בצפת סדנאות לחרדים וסדנאות לערבים.

יעקב מרגי: לאיזה סוג של שיתוף פעולה אתה מצפה?

<פרדי זינגר: שלטון מקומי הוא הגוף, האופרציה שצריך בכל מישור לנהל את זה.

יעקב מרגי: ברור לנו.

<פרדי זינגר: משרד החינוך הוא הגוף שמביא את התורה ואליו מצטרפים כל מיני גורמים פר ישוב.

יעקב מרגי: את הקמח מי יביא?

<פרדי זינגר: שלטון מקומי זה גוף מאוד עשיר שיש לו הרבה כסף.

יעקב מרגי: אתה צודק, בראשון לציון, באשדוד, בהרצליה.

יעקב מרגי: בג'סר א זרקא, אין להם איך להתחיל את היום.

<פרדי זינגר: אני למדתי במעט שלמדתי מפעילות ציבורית ואני לא מתקרב כמובן לרמה - - -

יעקב מרגי: אני בכוונה שואל אותך את השאלה הזאת.

<פרדי זינגר: אני אומר שלנושאים טובים נמצאים התקציבים ונמצא הכסף.

<פרדי זינגר: בבוא הזמן, אם יש סדנא - - -

יעקב מרגי: אתה יודע מה אמרת במילים אחרות?

יעקב מרגי: זו בעיה שלך.

יעקב מרגי: אני צריך לפתור את הבעיה בסוף הדיון.

<פרדי זינגר: השולחן העגול הזה הוא של כולנו.

<פרדי זינגר: אני אומר, הורים גם כן ישלמו.

<פרדי זינגר: אנחנו בצפת מקפידים לקחת מהורים 80 שקלים לסדנא, שאמנם זה טיפה בים - - -

יעקב מרגי: דמי חשיבות.

<פרדי זינגר: רצינות, כך שגם זה יקרה.

<פרדי זינגר: יש פה שילוב.

<פרדי זינגר: גם עמותות וגם תורמים וגם גופים שיש להם כסף לתרום, תורמים לדברים מצליחים.

<פרדי זינגר: ההערה האחרונה שלי, וזה גם פניתי כמה פעמים למשרד החינוך, לשר החינוך שיעשה את זה.

<פרדי זינגר: יש בעיה שאני קורא לה תת מודעות.

<פרדי זינגר: ההורים אינם מודעים מספיק לשדרוג הדרמטי שהם יקבלו אם הם יכנסו למערכת הזאת, לכן משרד החינוך צריך לדעתי לעשות קמפיין שהוא לוקח זמן, לעורר את אותה מודעות.

<פרדי זינגר: הורים היום לא מבינים איזה טוב יהיה להם, ואין מה לעשות, ממשלה, מדינה רואה את הדברים יותר במקרו מההורה הספציפי שצריך לראות איך הוא גומר את החודש ויש לו בעיות וכך הלאה.

<פרדי זינגר: המדינה או ההנהגה צריכה לראות דברים מלמעלה ולהוריד את זה למטה.

<פרדי זינגר: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו נשמע עוד מעט מצפת איך זה עובד אצלם, אבל לפני כן, דובר מועצת התלמידים, הדר, תציג את עצמך.

<אדר גיציס: שלום לכולם, אני אדר גיציס, אני תלמיד בכיתה י"ב.

<אדר גיציס: קודם כול אני חייב לומר, מדובר בתהליך מרשים ביותר.

יעקב מרגי: מאיפה אתה בארץ?

<אדר גיציס: מנהריה, מהצפון.

<קריאה: יופי שהגעת.

יעקב מרגי: מועצת התלמידים מקפידים להגיע, וכשהם לא מגיעים לפעמים, אני סולח להם, בשונה מהמורים שכמעט ולא רואים אותם.

<אדר גיציס: אנחנו באמת משתדלים להגיע לכמה שאנחנו יכולים.

<אדר גיציס: אנחנו חושבים שמדובר בוועדה חשובה.

יעקב מרגי: רגע, לפני כן, הדרה פרשה?

<אדר גיציס: הדרה פרשה.

יעקב מרגי: ומינו כבר מישהי?

<אדר גיציס: מינו מישהו חדשה.

יעקב מרגי: נכנסה לנעליים שלה?

<אדר גיציס: קשה להיכנס לנעליים שלה.

יעקב מרגי: תעדכנו אותי אם לא.

<אדר גיציס: נעדכן.

<אדר גיציס: קודם כול אנחנו חושבים שההורים הם ללא ספק כלי חשוב במערכת, וכתלמידים אנחנו יכולים לומר שככל שההורים מעורבים יותר, בסופו של דבר זו הצלחה שלנו.

<אדר גיציס: אין כאן ספק בכלל.

<אדר גיציס: כפי שנאמר כאן קודם, לצערי ההורים באמת לא מעורבים מספיק.

<אדר גיציס: כתלמיד אני רואה את זה במערכת.

<אדר גיציס: יש כמובן את פורום ועדי ההורים ויש ועד הורים בכל בית הספר, אבל זו ממש נציגות - - -

יעקב מרגי: זה לא מה שאנחנו מכוונים.

<אדר גיציס: זה לא מה שאנחנו מכוונים.

<אדר גיציס: מכוונים לתמונה הרבה יותר רחבה, למעורבות רבה יותר של הורים.

<אדר גיציס: אני רוצה לומר שבאמצעות התהליך הזה אנחנו נוכל באמת להגיע למצב טוב יותר.

<אדר גיציס: אסיים עם משפט שנאמר כאן קודם.

<אדר גיציס: ללא ספק הקשר עם ההורים זה מפתח להצלחתנו, התלמידים.

יעקב מרגי: אגלה לך סוד בתור הורה?

יעקב מרגי: זה גם מפתח להעצמה שלנו סוף סוף.

<אדר גיציס: ללא ספק.

יעקב מרגי: גם אלה שעוסקים בהעצמה הורית מסכימים איתי שבבית זה אחרת.

יעקב מרגי: הבטחתי צפת.

יעקב מרגי: מוטי כהן, ספר לי איך זה עובד.

<מוטי כהן: שלום לכולם, שמי מוטי כהן, אני מנהל אגף החינוך בעיריית צפת מזה כח"י שנים.

<מוטי כהן: בין לבין הייתי גם מנכ"ל עיריית צפת.

<מוטי כהן: מערכת החינוך בצפת זכתה פעמיים בפרס החינוך היישובי של משרד החינוך, פרס חינוך עירוני.

<מוטי כהן: רוב בתי הספר, מוסדות החינוך זכו בפרסים כאלה ואחרים, ארציים, מחוזיים וכו'.

<מוטי כהן: למה אני מציין את זה?

<מוטי כהן: כי אנחנו בצפת משתדלים כל הזמן וכך ממשיכים גם היום, לחתור למצוינות בתחום החינוך.

<מוטי כהן: ברוך השם הגענו להצלחות.

<מוטי כהן: היה תמיד חסר לנו הנושא של הצלע כמו שנאמר כאן לגבי המשולש, הורה-איש חינוך-ותלמיד.

<מוטי כהן: היה חסר לנו את הצלע של ההורה.

<מוטי כהן: רינה כהן היטיבה לספר ולהסביר מה החשיבות של הדרכת הורים, מצוינות הורית, ורצינו לעשות את זה בצורה מקצועית, מעמיקה, בצורה של סדנא, ואז הגענו לאדם היקר פרדי זינגר, כמו שנאמר כאן, לפני שמונה שנים.

<מוטי כהן: הוא סיפר על כספים שנפלו לו מהכיס, אז אנחנו הרמנו אותם.

יעקב מרגי: "הרמתם", זה נשמע כאילו החזרתם לו.

<מוטי כהן: לא, לא, השתמשנו.

<מוטי כהן: אני רוצה לומר לכם כדי לסבר את האוזן, עשינו מיפוי.

<מוטי כהן: מתוך כ-8,000 בתי אב בצפת, 4,700 בתי אב רלוונטיים, קרי שיש להם ילדים מגיל לידה עד גיל 18 ועד היום הקפנו 1,900 בתי אב.

<מוטי כהן: יותר מ-40% עברו סדנאות, זאת אומרת או זוג הורים או אחד מההורים הגיע והשתתף בשמונה מפגשים סדנאיים בני שעתיים פלוס.

<מוטי כהן: כפי שנאמר כאן, תשלום דמי רצינות וכו', אבל המערכת פעלה כך שפרדי גם העמיד לרשותנו מנהלת יישובית שיש לה משרד בעירייה ועל פי מדיניות ראש העיר שהוא יושב ראש אגף החינוך ודרכי כמנהל אגף החינוך, אנחנו דאגנו לכך שכל בית ספר, לפחות סדנא אחת.

<מוטי כהן: יש בתי ספר שהם כמה וכמה סדנאות, וכך העצמנו והגענו לכ-170 סדנאות שפעלו בצפת ואנחנו ממשיכים לעשות זאת.

<מוטי כהן: אני רוצה לומר לכם, בהתחלה זה היה מאוד קשה, כי קראנו לזה "הדרכת הורים", וכל הורה אמר, אני יודע, מי צריך ללמד אותי ומי מסוגל ללמד אותי?

<מוטי כהן: אז הפכנו את זה ל"מצוינות הורית".

<מוטי כהן: אמרנו להם, אתם טובים ואפילו טובים מאוד, אבל בואו נשאף למצוינות, בואו תשתתפו.

יעקב מרגי: לא השתמשתם ב"העצמת הורים"?

<מוטי כהן: מצוינות הורית.

<מוטי כהן: אני רוצה לומר והיא מרשה לי, מנהלת בית ספר בצפת, מנהלת מצטיינת מחוזית, שמה יפה פרג'ון שמש, מנהלת שקיבלה הצטיינות מחוזית, השתתפה, והיא בהתחלה רצתה רק לבדוק מה דורשים ממנה לגבי הדרכת הורים כדי שהיא תשכנע את ההורים לבוא, והיא אמרה לנו, רבותיי, יצאתי עם תובנות, יצאתי עם ארגז כלים.

<מוטי כהן: היום אני אימא יותר טובה ואני יודעת לעשות את המעשה החינוכי הרבה יותר טוב.

<מוטי כהן: אני רוצה לומר לכם שבסופו של דבר התפוקות, היחסים בין צוותי החינוך של מוסדות החינוך, גנים, בתי ספר, לבין ההורים, השתפרו.

<מוטי כהן: היחסים בין ההורים בינם לבין עצמם, השתפרו, ככה דיווחו לנו הורים, כמובן בין ההורים לילדים ובסופו של דבר הצלחה גדולה יותר בחינוך הילדים ובהישגים, וציינתי, הגענו להישגים מאוד גדולים בתחום החינוך - - -

יעקב מרגי: אתה יכול לציין בפירוש שבדקתם מגמות, עם התחלת הסדנאות המגמות הן בעלייה?

<מוטי כהן: כן, כן.

יעקב מרגי: אתה יכול לשייך את זה לסדנא?

<מוטי כהן: אני יכול לשייך את זה, כי הכמות היא עצומה בצפת, יותר מ-40%.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מר לחיאני, סגן ראש עיריית צפת, אתה רוצה לומר משהו?

יעקב מרגי: משהו לחברה החרדית?

<נהוראי לחיאני: גם.

<נהוראי לחיאני: ברשותכם, אין ספק שמה שנאמר פה הם דברים שהם כל כך משמעותיים, הם מלווים אותנו לאורך כל החיים, בטח אנחנו כהורים, עיקר מהוויינו סביב הילדים.

<נהוראי לחיאני: כהורים אנחנו סביב הילדים 24/7 כמו שציינה רינה, עובדים בשביל הילדים, עושים הכול למען הילדים, מפסידים עבודה בשביל הילדים, זאת אומרת הילדים נמצאים במרכז החיים.

<נהוראי לחיאני: אם אנחנו מסתכלים על התמונה, אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שבתפיסה, מערכת החינוך עושה את המקסימום להעניק לילדים בחלק החינוכי, בחלק הלימודי.

<נהוראי לחיאני: כהורים בטח אנחנו עושים את המקסימום.

<נהוראי לחיאני: אתה עכשיו שאלת מה התוצאות?

<נהוראי לחיאני: נכון לעכשיו כשזה לא קורה, אין את הסדנאות האלה ואין את העצמה, אין את השיח הזה, אז אנחנו בטח נמצאים במקום שהוא נמוך מאוד.

<נהוראי לחיאני: כשאנחנו על צפת, וזה מבורך כי בשנים האחרונות, זאת אומרת זה התחיל מלפני שמונה שנים, אבל בשנים האחרונות יש חיבור שזה גם תפס מאוד משמעותי במגזר החרדי, זאת אומרת זה משהו חוצה מגזרים.

יעקב מרגי: יש היענות?

<נהוראי לחיאני: יש היענות מאוד גבוהה ויש הצלחות מאוד משמעותיות.

<נהוראי לחיאני: אני אומר את זה מאחר ואתה מאוד פרקטי וגם אנחנו רוצים שהכול יהיה פה פרקטי.

<נהוראי לחיאני: עצם ההתכנסות הזאת זו כבר אמירה מאוד משמעותית.

<נהוראי לחיאני: כולנו פה סביב השולחן הזה כי באמת נושא חינוך הילדים, אנחנו רוצים הצלחות, אנחנו רוצים באמת להגיע למקסימום.

<נהוראי לחיאני: הנושא הכספי שהוא נושא מאוד משמעותי, צריך לשבת ולדון על הדבר, אבל בשיח קודם כול זה חייב להיעשות.

<נהוראי לחיאני: אחר כך צריך למצוא את הפתרונות כמו שבכל דבר.

<נהוראי לחיאני: אם אנחנו מגיעים להבנה ומבינים שהנושא הזה חייב להיות במרכז, ישבה רינה והסבירה את זה בצורה מיטבית.

יעקב מרגי: אתה אומר במילים אחרות, התורה ידועה, הכלים נמצאים, צריך רק לרצות ולעשות.

<נהוראי לחיאני: נכון.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

<נהוראי לחיאני: ואין לי ספק שאם לעת כזאת, והממשלה הזאת שהיא מחזיקה והיא תחזיק, אין לנו הרבה זמן, שיש לנו יושב ראש ועדה באמת מהטובים שידעה מדינת ישראל, ופרקטי, מעשי, לדעתי לעת הזאת הגענו לבוא עם בשורה אמיתית.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הוא שיחד אותי עכשיו.

יעקב מרגי: זה נקרא שוחד דברים.

<נהוראי לחיאני: זו בשורה אמיתית וחייבים לעשות את זה.

<נהוראי לחיאני: זה לילדים של כולם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ראשון לציון, בבקשה.

<ליליאן ללום: שלום, אני ליליאן ללום, מנהלת מכללת הורים שקיימת כבר שמונה עשרה שנה.

יעקב מרגי: נחושה ולא מתעייפת.

<ליליאן ללום: אני היום לא אדבר על מכללת הורים, כי כבר שמעתם אותי ואני יכולה לעשות את זה עם עיניים סגורות, אבל באו איתי היום מנהלת בית ספר יסודי, אימא פעילה ומנחת הורים, אז אני רוצה שהם יספרו.

<ליליאן ללום: אני שותקת.

<ליליאן ללום: קרן.

יעקב מרגי: בבקשה, כל אחת שתציג את עצמה.

<קרן אינציגר: שמי קרן אינציגר, אני קודם כול אימא לעמית, אורי ותמר, מנהלת בית ספר "אופקים" ברוח יאנוש קורצ'ק, בראשון לציון.

יעקב מרגי: יסודי.

<קרן אינציגר: כן.

<קרן אינציגר: אני מאמצת בחום את רוחו של המחנך קורצ'אק, רק בניגוד לקורצ'אק אנחנו לא מנהלים בית יתומים, אני מנהלת בית שבו כמשרד החינוך כמובן אנחנו רואים, כמובן בראש הפירמידה את התלמיד, את אנשי החינוך ואת ההורים.

<קרן אינציגר: אנחנו שמנו לנגד עינינו כמטרה את נושא השותפות ההורית מתחת לכותרת של משרד החינוך.

<קרן אינציגר: העבודה עם רשות עיריית ראשון לציון כחלק מבניית תוכנית המערך מגובה לפי הצרכים.

<קרן אינציגר: למשל, מוכנות לכיתה א' - הורים שולחים את הילדים שלהם לכיתה א', אבל צריכים שהחלק הזה, מה קורה להם בין אם זה הילד הבכור שלהם או צעיר הילדים שלהם.

<קרן אינציגר: אנחנו עובדים בשיתופי פעולה, זאת אומרת אנחנו פעמים רבות מעבירים את הסדנאות ביחד, יועצת בית הספר יחד עם מכללת הורים או לחילופין במכללת הורים ששם נותן לנו את הכובע לשיחות ועבודה, שיש הורים שצריכים את זה דווקא באופן אישי, שהם צריכים את המענה באופן אישי, אבל תחת כל הקורה הזאת, קורת הגג הזאת שנקראת בית ספר, שזה בית חינוך שנותן את המענה גם בהיבט של משרד החינוך וגם בהיבט הקהילתי, זה השותפות.

<קרן אינציגר: השותפות היא באמת לקידום של הפרט, כי כשאנחנו רואים שהורים מאושרים, צוותי חינוך מאושרים וכמובן התלמיד, צריך להגיע למקום של שבירת תקרת הזכוכית.

<קרן אינציגר: לצערי לא תמיד הורים נותנים את הפוש הזה לשבור את תקרת הזכוכית ולפעמים אנחנו כמערכת רוצים קצת אפילו מעבר.

<קרן אינציגר: לפעמים אני ממש אומרת, רגע, שנייה, זה ממש חלק מהשיליה שלי.

<קרן אינציגר: לעבוד כמחנך זו לא עבודה, זו דרך חיים, וגם הורה זו דרך חיים.

<קרן אינציגר: אני אימא לשלושה ילדים.

<קרן אינציגר: גם אני נתקלת באותן הסוגיות.

<קרן אינציגר: הבת שלי שואלת אותי האם כמורה הגעתי בשעות יותר מוקדמות הביתה, כי היום אני מגיעה מאוד מאוחר.

<קרן אינציגר: אנחנו רק צריכים בעוז ובענווה.

<קרן אינציגר: אני לא באה לחנך את ההורים, אני שותפה איתם לדרך.

יעקב מרגי: מה זה עשה לבית הספר?

<קרן אינציגר: זה עושה פלאים.

<קרן אינציגר: אנחנו רואים שהורים באים לצרוך את זה גם כשאני לא רואה שיש בעיה בילד.

<קרן אינציגר: אני לא רואה שיש קושי בכלל והורה בא ואומר לי, קרן, בבקשה, אני רוצה גם מהמפגשים האלה.

<קרן אינציגר: יועצת בית הספר היא מדהימה, אין דבר כזה, אבל לא אני ולא היא יכולות לתת מענה, ולא הפסיכולוגית יכולים לתת מענה מקיף לכלל הגורמים.

<קרן אינציגר: העבודה המשותפת, בעצם שיש לנו צוות בין מקצועי מפותח, שיש לנו בתוך הצוות גם מנחת הורים שנותנת את המשאבים.

<קרן אינציגר: במקרה הזה אני לא בפיילוט עם משרד החינוך, לצערי.

יעקב מרגי: אם הייתי יודע שראשון בפיילוט, הייתי נוזף בהם.

<קרן אינציגר: אני אומרת, במקרה הזה לשמחתי ראש העיר באמת שם אותנו בהיבט הזה.

<קרן אינציגר: יש לנו את ליליאן שם בתמונה.

<קרן אינציגר: אנחנו עובדים ביחד, לא לבד.

<קרן אינציגר: זה לא שעיריית ראשון לציון עובדת לבד, זו השותפות של משרד החינוך יחד עם הרשות העירונית וזה עושה פלאים.

<קרן אינציגר: יותר מזה, אני יכולה להגיד שאני נתקלתי בקשיים.

<קרן אינציגר: אני מנהלת שנה שביעית.

<קרן אינציגר: אנחנו לפעמים מגיעים לשיאי שיאים ואני אומרת, שש שנים עברו כהרף עין ובשנה השביעית נתקלתי בקשיים.

<קרן אינציגר: יחד עם מכללת הורים עבדנו, פתרנו את המקום של שותפות, זיהינו את הנקודות, אבל שוב פעם, זה צוות שהוא רחב, גם פסיכולוגית.

<קרן אינציגר: זה צוות בין מקצועי.

יעקב מרגי: את יכולה לציין אחוז היענות של ההורים בבית הספר?

<קרן אינציגר: לא.

<קרן אינציגר: אנחנו רואים את המקומות האלה, שגם במקומות שאני מסבסדת את זה כחלק מהניהול התקציבי שלי וגם במקומות שעיריית ראשון לציון אומרת לי, אני נותנת לך מפגשים, ברגע שבו אנחנו אומרים, נגמר, או סיימנו ואנחנו אומרים, רגע, שנייה, צריך דמי רצינות, לפעמים שם זה נתקע והקבוצות לא ממשיכות לצערי הרב.

<קרן אינציגר: אנחנו פועלים המון על מנת להרחיב את המעגלים, נורא רוצים שהורים יהיו שותפים באמת מהמקום מאוד בעוז ובענווה, אבל במקום הזה זה לא פשוט.

<קרן אינציגר: אנחנו יודעים שגם בראשון לציון יש הורים שגם חלקם לא יכולים להרשות לעצמם לצאת מהעבודה יותר מוקדם.

<קרן אינציגר: הזמנים האלה הם זמנים של בוקר, אבל היופי בזה, לראות את זה שהורים מגיעים לקבל מענה להורים בתוך בית הספר בנוסף למענה של הפרט שהם מקבלים מיועצת בית הספר וממנהלת בית הספר, זו פשוט חגיגה.

יעקב מרגי: "הורה פעיל", כך הוגדר.

יעקב מרגי: בבקשה.

<תמי שרביט בכר: שלום, קוראים לי תמי, אני נשואה עם שלושה ילדים.

<תמי שרביט בכר: הוזמנתי על ידי ליליאן.

<תמי שרביט בכר: הכרנו לפני חמש שנים.

<תמי שרביט בכר: אני מאוד מתחברת למצגת הזאת ואני לא אספר את כל הסיפור שלי.

<תמי שרביט בכר: אני באה להגיד את ההורה הנורמטיבי.

<תמי שרביט בכר: אני ובעלי נורמטיביים, משכילים, הילדים ברוך השם בריאים, לומדים.

<תמי שרביט בכר: יש קצת קשיים.

<תמי שרביט בכר: לשמחתי רק בכיתה ג', לא מאוחר יותר, השינוי שמצאנו בבית מטיפה מודעות, אני מאוד מתחברת לאמירה הזו שההורים, אני רואה חברים של הילדים שלי, כולם עם כוונות מאוד טובות, באמת מאוד נורמטיביים.

<תמי שרביט בכר: אין הורה שלא אוהב את הילדים שלו.

<תמי שרביט בכר: כולם רוצים הכי טוב לילדים שלהם.

יעקב מרגי: רוצים הכי טוב, לא בהכרח עושים הכי טוב.

<תמי שרביט בכר: בדיוק, אבל זה כל כך קצת לבוא להרצאה, ונפתח לך איזה חלון קטן למודעות.

יעקב מרגי: רק להפיל את האסימון.

<תמי שרביט בכר: שהורה עומד ליד השער של בית ספר, הילדים כבר ליד, מדברים עם החברה והיא מלינה על המנהלת, על המחנכת, על חמותה.

<תמי שרביט בכר: הילד מה אחר כך?

<תמי שרביט בכר: איך הוא יתייחס לבית הספר?

<תמי שרביט בכר: הוא יבוא לסבתא, הוא יכבד אותה?

<תמי שרביט בכר: שזה דברים ממש קטנים.

<תמי שרביט בכר: זה רק רגע לפתוח את האור.

<תמי שרביט בכר: הבן שלי היום בכיתה ח'.

<תמי שרביט בכר: אני התחלתי בכיתה ד' ואני מרגישה שהפתיחות שלי הזאת למכללת הורים והעבודה המדהימה שעושים בראשון, באמת זה כל כך פתוח וחינמי שאתה לא חוסך, גם אתה לא חושב פעמיים, ממש הצילה את מערכת היחסים שלנו עם הילד.

יעקב מרגי: אני מסכים איתך.

יעקב מרגי: גם לי יש בעיות.

יעקב מרגי: כולנו מבינים.

<תמי שרביט בכר: בעיית תקשורת.

<תמי שרביט בכר: זה חובה, ולהתחיל, כי באמת אפרופו בראשון, כל כך הרבה חינם ומה שבעלות, מאוד מסובסד ועדיין ההיענות היא יחסית נמוכה וקשה לשכנע הורים, כי אין הבנה להשקעה הקטנה.

יעקב מרגי: אין הבנה לצורך.

<תמי שרביט בכר: אני חושבת שיש הבנה לצורך.

<תמי שרביט בכר: אין את האנרגיה להתעסק עם זה, כי אין את ההבנה כמה קצת אתה צריך להשקיע וכמה כוח יש לך בידיים.

<תמי שרביט בכר: השינוי הוא מדהים בבית.

<תמי שרביט בכר: מדהים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מנחת ההורים בראשון.

<ענת מן: נעים מאוד, אני ענת מן, אני מנחת הורים בצוות של ליליאן, בערך חמש-שש שנים וגם בצוות של "הורים עושים חיל" בחולון.

<ענת מן: אני נמצאת בעצם בשני בתי ספר, בראשון ובית ספר אחד בחולון בתור מנחת הורים פרטנית ומנחת קבוצות.

<ענת מן: בעצם אני נמצאת פעם בשבוע בכל אחד מבתי הספר.

<ענת מן: אני נפגשת עם ההורים בשעות הבוקר, גם הורים באמת נורמטיביים עם מודעות שכן רוצים להעשיר את ארגז הכלים שלהם, גם הורים שנתקלים בבעיה של מנהיגות הורית.

יעקב מרגי: זו הנחיה אישית או קבוצות או סדנאות?

<ענת מן: בבוקר זו הנחיה אישית, אחד על אחד, ובערב אני עושה סדנאות.

<ענת מן: אני כן יכולה להגיד שככל שאני נמצאת יותר בבתי ספר, יש בית ספר אחד שאני כבר מתחילה שנה רביעית, בעצם בבתי ספר שמכירים אותי, אז כבר הרבה הורים רוצים להגיע מיוזמתם לאו דווקא בגלל שהיועצת הפנתה או לאו דווקא בגלל שהמחנכת הפנתה.

<ענת מן: הם באים כי הם שומעים כמה זה עוזר.

<ענת מן: לא תמיד זה קל, כי זה בשעות הבוקר ולא כולם יכולים להשתחרר מהעבודה, אבל כן עושים מאמץ וכן באים.

<ענת מן: ככל שההיכרות שלי גם עם ההורים עולה, גם יותר קל להקים סדנאות והורים באים.

<ענת מן: גם אחרי חצי שנה אני מקבלת שיחות על כמה השתפרו היחסים.

<ענת מן: אני חושבת שזה פרויקט מבורך.

<ענת מן: בכל בית ספר חייבת להיות מנחה מוצמדת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עכשיו חולון.

<ליאת אברמוביץ': שלום רב, שמי ליאת אברמוביץ' ואני מנהלת את מחלקת הורות ומשפחה בחולון, שזה כבר בעיניי משהו שלא קורה בכל רשות.

<ליאת אברמוביץ': חולון השכילה לשים מנהלת הורות ומשפחה בתוך מינהל החינוך, שזה משהו שהוא יוצא דופן.

<ליאת אברמוביץ': יש מעט רשויות שיש בהן את זה, אבל אני חושבת שזה דבר מדהים.

<ליאת אברמוביץ': המודל של חולון הוא מודל שלוקח את ההורות ועובר על כל שלבי ההתפתחות, החל מהלידה ועד גיל 18.

<ליאת אברמוביץ': אנחנו מחולקים ממש למחלקות.

<ליאת אברמוביץ': לידה עד 3, יש לנו עבודה עם אימהות אחרי לידה, גם עבודה התנדבותית וגם מעגלי אימהות.

<ליאת אברמוביץ': 3 עד 6, גני הילדים.

<ליאת אברמוביץ': יש לנו קבוצות הורים בתוך גני הילדים.

<ליאת אברמוביץ': יש לנו קבוצות של הכנה להורות להורים.

<ליאת אברמוביץ': בבתי הספר, יש לנו תשעה בתי ספר שיש לנו מנחת הורים בתוך בית הספר, כשמנחת ההורים בבית הספר בעצם גם עובדת כמו שענת סיפרה, עם ההורים באופן פרטני, יום בשבוע באופן קבוע ממש לאורך השנה, גם סדנאות הורים, גם עבודה עם הצוותים החינוכיים על נושא של תקשורת עם ההורים וגם בלא מעט מקרים המנחה משמשת כמעין מתווך לוועדות היוועצות או לכל מיני מקרים שצריך מישהו שהוא קצת יותר ניטרלי ושהוא גם חלק מהמערכת ושייתן את האינפוטים שלו בתוך העניין הזה.

<ליאת אברמוביץ': מעבר לדברים האלה יש לנו עבודה עירונית מאוד ענפה חוץ מבתוך מוסדות החינוך, קבוצות הורים, הרצאות, עבודה פרטנית עם הורים.

<ליאת אברמוביץ': בעצם זה מודל, שעשינו עכשיו סיכום של 2017 - 7,108 הורים לקחו חלק בפעילות, 83 קבוצות תהליכיות של מינימום ששה מפגשים, 85 הרצאות גדולות שכללו מעל 5,000 הורים, 206 תהליכים פרטניים.

<ליאת אברמוביץ': בעצם עשינו עבודה עם לא מעט הורים בעיר.

<ליאת אברמוביץ': ביקשת קודם לדעת תפוקות, אז אנחנו כן ממשבים כל פעילות שלנו, ובמשובים האחרונים 88% מההורים דיברו על העלאת הביטחון העצמי שלהם כהורה, 85% דיווחו על זה שהם יודעים היום להתמודד טוב יותר עם הילדים, 91% דיברו על שיפור ביכולת להבין את הילדים שלהם.

<ליאת אברמוביץ': אני חושבת שאנחנו בהחלט עונים על כל מה שרינה הציגה ודיברה ויש עוד הרבה לאן לגדול והרבה לאן להתפתח.

<ליאת אברמוביץ': רציתי להגיד עוד משהו קטן.

<ליאת אברמוביץ': דיברת קודם על מי ייתן את הקמח.

<ליאת אברמוביץ': אז הקמח הוא לא רב, הוא באמת לא הרבה כסף, זאת אומרת, הרשות משקיעה, אבל ההשקעה היא לא כל כך גדולה ביחס לתפוקות שמקבלים וביחס לחיסכון בהשקעה בעתיד.

<ליאת אברמוביץ': אני יודעת כמה כסף מושקע במניעת אלימות, מניעת סמים, כל הדברים האלה בהמשך.

<ליאת אברמוביץ': אנחנו מדברים על תקציבים הרבה יותר קטנים שאם היו משקיעים אותם בהורים, לא היינו נדרשים לתת אותם בשלבים המאוחרים יותר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יש איתך מנהלות בתי ספר שהגיעו?

<ג'וסלין קורן: כן.

<ג'וסלין קורן: שלום לכולם, שמי ג'וסלין קורן, אני מנהלת בית ספר יסודי "רביבים" בחולון.

<ג'וסלין קורן: אני זכיתי שבבית הספר שלי תהיה מנחת קבוצת הורים מטעם קהילת הורים ופנאי.

<ג'וסלין קורן: אני רוצה לומר שהיה לי חלום כשהתחלתי להיות מנהלת, יעד.

<ג'וסלין קורן: היעד שלי היה לפני הציונים וההישגים, זה שבבית הספר שלי תתקיים שותפות אמיתית של הורים.

<ג'וסלין קורן: יכול להיות שזה קשור לזה שהייתי יועצת קודם, אבל היה לי ברור שזה משהו שמאוד חשוב שנשיג לאקלים בית הספר ולקשר שלנו.

<ג'וסלין קורן: שנה וחצי מנחה קבוצת הורים, נפגשת עם המורות לסדנאות, לפתח אמפתיה ולהכיר את המקום של ההורה במערך, כי גם כשאתה מכיר את המקום הזה כהורה, כשאתה נמצא כמורה, אתה משנה בעצם את התפיסה או אתה מגיש משהו אחר.

<ג'וסלין קורן: לשמחתי יש ארבעים משפחות שמגיעים למנחת קבוצת הורים, חמישה מפגשים, קסם אמיתי.

<ג'וסלין קורן: הורים לא יבואו וידברו בפורום כזה, כי זה מה שהם צריכים לשתף בתסכול או בחוויה שהם חוו בבית, אבל אצלי בחדר הם מספרים איך בחמישה-שישה מפגשים כשהם הגיעו לבית ספר עם מנחה, שזה זמין וזה ללא עלות, איך החיים יכולים להשתנות ואיך התפקוד של הילד השתנה.

<ג'וסלין קורן: הרצאות להורים, הרצאות וסדנאות למורות, ימי היערכות בשיתוף מנחת קבוצות וכמובן הכול בשיתוף של היועצות ופסיכולוגית בית ספר.

<ג'וסלין קורן: מנחת קבוצות הורים מביאה משהו אחר.

<ג'וסלין קורן: כשהיא יושבת עם ההורים והם משתפים אותה במה שקורה בבית, אני לא רואה כזה מצב במקום אחר שיקרה.

<ג'וסלין קורן: שותפות אמיתית של מישהי שהיא בתוך בית ספר אבל היא מאפשרת להם להיות גוף חיצוני.

<ג'וסלין קורן: הם משתפים אותה בצורה מאוד כנה, יורדים לפרטים מאוד רגישים למה שקורה בבית והשיתוף הזה האמיתי, שזה מה שהתחלתי ואמרתי, שאני רוצה שההורים בבית הספר יהיו שותפים, אז אנחנו עושים את חלקנו הכי טוב שאנחנו יכולים.

<ג'וסלין קורן: הם שותפים לצד הזה ועושים את מה שהם יכולים וביחד אנחנו מצליחים.

<ג'וסלין קורן: אתמול הייתה אצלי אימא שהילדה שלה בכיתה ג' והיא העבירה את הילדה בכיתה ב' מבית ספר אחר כי היו לה קשיים חברתיים.

<ג'וסלין קורן: ההורים הגיעו, הם מאוד מתוסכלים, מאוד בוכים ומאוד כאובים.

<ג'וסלין קורן: בשיחה, אחד הדברים שאנחנו החלטנו מעבר לפעולות האלה, זה שמנחת קבוצת ההורים תיקח חלק בתהליך, ולמה?

<ג'וסלין קורן: כי זיהינו שההורים מאוד מעצימים את תחושת התסכול של הילדה.

<ג'וסלין קורן: הילדה מגיעה הביתה ואומרת, קשה לי, לא היה עם מי לשבת בטיול, אז ההורים, שניהם, כמו אצלנו בשיחה, אומרים לה, כמה את מסכנה ואיזה עצוב ואיזה כיתה נוראית, אז מנחת קבוצת הורים תשב ותלמד אותם איך להגיב אחרת במקום להית אמפטיים ולהיכנס לנעליים שלה.

<ג'וסלין קורן: כמו שאמרתי, ארבעים משפחות, רשימת המתנה ארוכה.

<ג'וסלין קורן: לא רוצה לחשוב שהפרויקט הזה יסתיים.

<ג'וסלין קורן: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: דנה אלון, בבקשה.

<דנה אלון: אני אציג מציאות קצת אחרת.

<דנה אלון: אני מנהלת בית ספר להזדמנות שנייה בחולון.

<דנה אלון: גם אני זכיתי בזכות הרווחה החינוכית וליאת למדריכת הורים בתוך בית הספר.

<דנה אלון: אני יכולה להגיד שההורים אצלי בבית הספר הם בדיוק אלה שבאופן פרטי לא יצרכו את הכלי או את המשאב הזה, בזמן שברגע שהתלמיד מגיע אלי, זה אחרי שמערכת החינוך, אני אקרא לזה השש שנתי, בעצם לא הצליחה להסתדר עם הילד שלו מאיזושהי סיבה, ואין שום ספק שאם אנחנו רוצים, אם מערכת החינוך רוצה שהילד יעשה שינוי משמעותי ויקבל את אותה הזדמנות שנייה בבתי הספר להזדמנות שנייה, אז גם ההורים חייבים לעבור פה תהליך של ליווי פרטני מאוד צמוד.

<דנה אלון: אצלי בבית הספר יש מדריכת הורים שנה ראשונה.

<דנה אלון: אני יכולה להגיד שבארבעה החודשים האחרונים, ארבע עשרה משפחות זוכות לליווי ומתקיימת קבוצת הורים בשעות הערב.

<דנה אלון: אין לי ספק שזה משאב שאנחנו עוד נלמד איך לתעל אותו בצורה מאוד נכונה.

<דנה אלון: צריך להבין שזה כרגע כ-8% מקהילת בית הספר.

<דנה אלון: כמו שאמרה פה ידידתי, גם אצלנו יש המתנה.

<דנה אלון: יש רשימת המתנה של הורים שאומרים, אז אני במרץ מתחיל את התהליך של אותם שישה עד שמונה מפגשים.

יעקב מרגי: יש ערך לקבוצות דיון, אין מה לעשות.

יעקב מרגי: פתיחות.

<דנה אלון: צריך להבין את המורכבות של בית ספר להזדמנות שנייה.

<דנה אלון: העניין של הקבוצה הוא קצת יותר מורכב.

<דנה אלון: דווקא באופן פרטי אנחנו מצליחים לגייס אותם בצורה הרבה יותר משמעותית.

<דנה אלון: אני רק רוצה להתייחס, כי אמרת קודם על תקני היועצות.

<דנה אלון: בית הספר שלי הוא בית ספר להזדמנות שנייה שעובד עם שלוש שכונות מרכזיות בחולון: ג'סי כהן, תל גיבורים ונאות רחל.

<דנה אלון: יש לי שתיים עשרה שעות ייעוץ לכל בית הספר ואין לי פסיכולוגית והשפ"ח לא קיימים בכלל אצלי.

יעקב מרגי: אם המנהלת רוצה ייעוץ, איך מגדילים את שעות היועצת, שתבוא אלי.

יעקב מרגי: אני אגיד להם איזה שעות להוריד.

<דנה אלון: קודם כול, כן, זה עניין של תיעדוף ולשמחתי אני גם שייכת לרשת תיכוני טומשין שלוקחת על זה אחריות.

יעקב מרגי: המקומם זה לא ביסודי.

יעקב מרגי: אם אני באתי בתיכון, קודם כול מנהל בית הספר מסיים את שיבוץ מערכת השעות ומה שנשאר לו אם הוא רוצה, אז הוא - - -

<קריאה: זה לא נכון.

יעקב מרגי: סליחה, את ביסודי.

יעקב מרגי: היה דיון בנושא הזה.

יעקב מרגי: אין ספק שצריך לתקן.

יעקב מרגי: זו רעה חולה.

יעקב מרגי: אני לא רואה מציאות שבית ספר מתנהל עם חצי משרה של יועצת ועל הדרך גם שמים עליה עוד דברים אחרים.

<דנה אלון: וזה בבית ספר להזדמנות שנייה.

יעקב מרגי: אבל זה לא הדיון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ליאן סלע, מכון אדלר.

<ליאן סלע: שלום, שמי ליאן סלע, משנה למנכ"לית מכון אדלר.

<ליאן סלע: אני שמחה ומברכת על הדיון הזה היום.

<ליאן סלע: אנחנו מובילים היום מיזם לאומי שבעצם אומר ומקדם את ההבנה הפשוטה נורא, שהמשפחה היא בעצם החוסן הזה של החברה.

<ליאן סלע: מאחורי כל ילד יש הורים וההורות היום במשבר.

<ליאן סלע: אנחנו מברכים על היוזמה של שפ"י של משרד החינוך לקחת אחריות לבנות מדיניות ולהדגיש יחד עם ההורים את האינטרס המשותף להבנה של צרכי הילד ומענה עליהם.

<ליאן סלע: אנחנו מצטרפים לקריאה של רינה כהן מהמועצה הציבורית להורים, ואנחנו חברים בוועד המנהל, ואומרים שלצד יועצת ומנהלת אפשר וחשוב להעמיד מנחת הורים מוסמכת, מקצועית, לסייע למאמץ לפיתוח היחסים, למיתון של היחסים, למניעת ההסלמה.

<ליאן סלע: אנחנו רואים היום תופעות קשות במערכת החינוך ויש איך למתן אותן.

<ליאן סלע: לצד המערכת, באופן אובייקטיבי אנחנו היום פועלים בראש העין.

<ליאן סלע: יש מודל שכבר עובד, מוכיח את עצמו ואם אתה שואל במה זה מתבטא, כמו שאמרו קודמותיי, זה מתבטא בשיפור יחסים בבית הספר, בהפחתת אלימות, מדווחות על זה מנהלות.

<ליאן סלע: אתה שואל על עלויות, העלויות הן לא גבוהות, הן משותפות לרשות והן יכולות להיות משותפות למשרד החינוך, אבל על כל שקל של הוצאה אתה תחסוך הרבה מאוד בטיפול כאשר אתה תשקיע במניעה.

יעקב מרגי: את אגף התקציבים זה לא מעניין.

<ליאן סלע: אז יש לנו רעיון מצוין לאגף התקציבים, לעודד הורים ולהקל על המדינה לתת נקודות זיכוי במס הכנסה להורים שיצטרכו הדרכה הורית וככה אתה תמצא את כולם ב-win win גדול מאוד, בעיקר חברתית.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מרכז י.נ.ר.

<טל נחום: שלום וברכה, שמי טל נחום ואני מרכזת תוכניות הכשרה במרכז י.נ.ר.

<טל נחום: אנחנו עובדים תחת אגף שפ"י במשרד החינוך וכמובן שותפים לפעילות המבורכת של רינה במסגרת המועצה הציבורית.

<טל נחום: אני נמצאת עם מיכל, שמיכל מנהלת את תחום ההורים במרכז י.נ.ר.

<טל נחום: אני יכולה להגיד שרוב הבעיות שעלו פה היום לשולחן קיימות במגזר החרדי ביתר שאת וביתר עוז.

<טל נחום: הנושא של מודעות, בכלל המודעות לפנייה לקבלת עזרה בכל תחומי הייעוץ והנחיה.

<טל נחום: יש בתי ספר שאין בהם יועצים ויועצות חינוכיים בכלל.

<טל נחום: יש בתי ספר שאין בהם ועדי עובדים ואפשר להגיד שבמגזר החרדי להורים יש עוד פחות כתובת מאשר במגזר הכללי.

<טל נחום: אני אדבר מאוד בצניעות, כי באמת עשינו פעילות לא בהיקפים כמו שהוזכרו פה, בגלל חוסר יכולות.

<טל נחום: אנחנו עמותה ואנחנו מממנים את כל הפעילות שלנו במסגרת ההכנסות משכר הלימוד של תלמידים.

<טל נחום: אנחנו שילבנו בשנתיים האחרונות בפיקוח ובניהול של מיכל עמיר כעשרים מנחים בבתי ספר.

<טל נחום: בהתחלה התחלנו עם בתי הספר שהם לא מהמיינסטרים במגזר החרדי, כי להכניס מנחה הורים לבתי ספר חרדיים זה כאילו משהו שהוא פסול, אז התחלנו עם בתי ספר יותר שמוגדרים כבתי ספר לנוער נושר, כמו "מנורת המאור" בפתח התקווה, ולאט לאט נכנסנו ל"בית מלכה" בירושלים לחניכי הישיבות בבית"ר.

יעקב מרגי: והשמיים לא נפלו.

<טל נחום: מה זה לא נפלו, נפתחו.

יעקב מרגי: אז ספרו לחברים גם כן.

<טל נחום: השמיים נפתחו.

<טל נחום: מי ששילבנו במסגרת הפרויקטים הם תלמידים שלנו, שלכן הם עשו את זה בהתנדבות.

<טל נחום: חשוב להדגיש שהתלמידים בתוכנית שהיא מפוקחת ומאושרת על ידי משרד החינוך הם אנשים בעלי תואר ראשון בחינוך, לא כאלה שקמו באתמול בבוקר והחליטו להיות מנחי הורים.

<טל נחום: התוצאות היו מדהימות.

<טל נחום: איפה שהיו יועצים חינוכיים, היה שיתוף פעולה של היועץ החינוכי.

<טל נחום: היו בתי ספר שהכניסו גם את רב בית הספר והייתה דרישה מאוד גדולה.

<טל נחום: היו לנו בתי ספר שביקשו לחזור על הסדנא שנה הבאה, אבל התלמידים כבר לא היו סטאז'רים, אז לא היה כסף להעסיק אותם ולכן היינו צריכים לשלוח סטאז'רים.

<טל נחום: אני חושבת שהתחום מבורך בכלל, ובמגזר החרדי בפרט.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בנימינה-גבעת עדה, בבקשה.

<ניבה בגין בן-ארי: שלום, קוראים לי ניבה בגין בן-ארי, אני מנחת קבוצות הורים, גם פרטני.

<ניבה בגין בן-ארי: הבית שלי זה מכון אדלר.

<ניבה בגין בן-ארי: אני חברת מועצה של בנימינה-גבעת עדה, מחזיקת תיק החינוך.

<ניבה בגין בן-ארי: הקמתי שני פיילוטים בשתי מועצות מקומיות, בנימינה-גבעת עדה ופרדס חנה-כרכור, והשנה התקבלתי גם ללימודים במרכז מנדל למנהיגות, אז אני על הכול עם הדרכת הורים.

<ניבה בגין בן-ארי: אני מבקשת להתייחס לשאלות שהעלית, וזה משאבים וההיענות של הורים, במהלך הדיון פה.

<ניבה בגין בן-ארי: אני בניתי מודל רזה שלא דורש משאבים, כמו שליאת ציינה, ובוודאי שהתפוקה עולה על המשאבים המעטים שאפשר גם במועצות שהן לא איתנות מאוד כלכלית.

<ניבה בגין בן-ארי: אני מבקשת להצטרף לדברים של פרדי זינגר.

<ניבה בגין בן-ארי: חיבור לשלטון המקומי ודרכו לבתי ספר מאוד משמעותי, ובעיקר הדבר שאני רואה כדרמטי זה העלאת המודעות ההורית.

<ניבה בגין בן-ארי: פה צריך את העזרה של הממשלה, כי כמו שלימדנו את ההורים איך לחגור חגורות בטיחות או לא לקטוף פרחי בר, זה קמפיין ארוך טווח.

<ניבה בגין בן-ארי: חינוך הוא לא לטווח קצר, אבל אני חושבת שזאת נקודה ארכימדית שצריך להתייחס אליה ומהן יפרחו כל המכונים גם של הכשרת מנחים וגם מההורים.

<ניבה בגין בן-ארי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עדי הרפז.

<עדי הרפז: שלום לכולם, קוראים לי עדי הרפז, אני מנחת הורים כבר למעלה מעשור.

<עדי הרפז: למדתי את כל ההסמכות האפשריות במכון אדלר.

<עדי הרפז: את המאסטר שלי עשיתי על לימודי משפחה.

<עדי הרפז: אני בעשור האחרון פועלת באופן פרטי ויחד עם מנחים שעובדים איתי, בהנחיה של קבוצות, הרצאות, סדנאות בכל רחבי הארץ.

<עדי הרפז: רק בחצי שנה האחרונה הנחיתי יחד עם הצוותים שלי למעלה מארבעים קבוצות הורים, סדנאות שמונות חמישה-שישה מפגשים.

<עדי הרפז: אמרו כאן באמת הרבה דברים.

<עדי הרפז: אני רוצה להגיד שלושה דברים: אחד, אני חושבת שכדאי להתחיל להתייחס להורות במודל של בריאות ולא במודל של מחלה, כלומר, לא לתקן את המחלות, את הבעיות, לא לבוא ולחכות שתקרה בעיה, שהורים כבר לא יוכלו יותר, שילדים כבר יקבלו הורה מותש וגמור שאין לו כלים וחסר אונים, שצוותי החינוך כבר יקרסו תחת ההורים שדופקים בדלת ומבקשים עזרה וגם המורים וגם צוותי החינוך, גם היועצים, גם הפסיכולוגים לא יודעים לתת את מה שמנחה הורים מקצועי יודע לתת, אז להתייחס למודל הבריאות, מניעה, להשקיע בדבר הזה ולבנות כאן עתיד טוב יותר למדינת ישראל בכלל, שזה מוביל אותי לנקודה השנייה, שהשקעה בהורים היא השקעה בעתיד מדינת ישראל בעיניי, כי היום אני פוגשת הורים שנושאים על גבם כמו כולנו, את התחלואות של ההורים שלנו ואת מה שלא ידעו לתת לנו, ואם אנחנו רוצים להעלות את כולם מדרגה אחת למעלה ולאפשר לילדים, אני אימא לשלושה בנים, לאפשר לילדים שלי ולילדים של ההורים שאני פוגשת שידעו להיות הורים קצת יותר טובים לילדים שלהם, זה עוד דקה, חבר'ה, אנחנו כבר עשרים שנה בדיונים האלה, אז הגיע הזמן להתייחס לזה כאל משהו שהוא בבריאותנו ובנפשנו.

<עדי הרפז: אני רוצה לומר שאני חושבת שיש כאן יוזמות אדירות ורעיונות ורצונות.

<עדי הרפז: אני חושבת שצריך להתייחס למנחה ההורים ומדריכי ההורים כפרופסיה.

<עדי הרפז: זה לא משהו שהוא על הדרך, זה לא משהו שצריך להשאיר אותו לשוק הפרטי.

<עדי הרפז: מנחי ההורים צריכים להיות בבתי הספר, הם צריכים להיות בקהילה והמדינה צריכה לשים אותם כמי שמובילים את הדרכת ההורים להורים, לא הפסיכולוגים שיכולים בוודאי לתת מענה משלים ולא היועצים החינוכיים, לצידם, יחד איתם.

<עדי הרפז: צבא לא פועל רק אחד, הם פועלים כצוות ואני חושבת שלמנחי הורים, למדריכי הורים יש תפקיד משמעותי.

<עדי הרפז: הלוואי שיקרה כאן באמת ותהיה אפשרות להשקיע משאבים בדבר הזה.

<עדי הרפז: אני אהיה הראשונה לקחת חלק בכל שינוי כזה וכל מה שצריך לעשות לטובת הארץ שלנו והחינוך שבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רותי ליבנת.

<רותי ליבנת: שלום ותודה.

<רותי ליבנת: במילה אישית, אני פה לצידה של רינה אחרי שאני חוויתי את הקשיים בהורות שלי לפני מספר שנים ולא הייתה לי כתובת בעיר שאני גרה בה, לא בבית הספר ולא מרכז הורים יישובי, ומצאתי את עצמי מנסה לתקן את הבת שלי במקום לתקן את ההורות שלי, ולקח לי הרבה זמן והרבה משאבים בשביל שהאסימון הזה ייפול לי, שאני ההורה המוביל וקודם כול אני צריכה לשנות את הגרסה שלי ולעדכן את הגרסה שלי ואחר כך ילדיי ילכו אחריי.

<רותי ליבנת: אני הגשתי לוועדה נייר עמדה.

<רותי ליבנת: נייר העמדה הוא כבר בכובע שלי כמנחת הורים, כיזמת חברתית, כפעילה במועצה הציבורית להורים וכמאמינה גדולה שמיליון וחצי הורים במדינת ישראל צריכים כתובת, כי החינוך מתחיל בבית והבית צריך עזרה והבית צריך לעדכן גרסה בהורות המודרנית, העכשווית, המאתגרת, ולהיות הורה זה לא פשוט.

<רותי ליבנת: אחד המחקרים שציטטתי בנייר העמדה שלי נוקב בהמון השפעות חיוביות על בתי הספר ועל הישגי התלמידים ועל האלימות, ואומר בצורה ברורה שהרפורמות בחינוך, הטובות והמדהימות ביותר שתיעשינה, הפוטנציאל שלהן לא ימומש אם הרפורמות לא יתחילו בבית.

<רותי ליבנת: רפורמה בחינוך בבית תוביל אחר כך להישגים טובים יותר ברפורמות החינוכיות שאנחנו כל כך עמלים עליהם במערכת החינוך, אז קודם כל נתחיל עם ההורים ואחר כך יהיה לנו קל יותר גם בבית הספר ולתלמידים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני חוזר למשרד החינוך.

יעקב מרגי: הפיילוט שהצגתם אותו, כמה רשויות מקומיות, חמש רשויות מקומיות?

<עינב לוק: אנחנו מדברים על שלושים וארבעה בתי ספר, חמישה בתי ספר מכל מחוז, כי הפיילוט הוא מחוזי.

יעקב מרגי: כמה זמן הוא מתקיים כבר?

<עינב לוק: זאת השנה השנייה.

יעקב מרגי: יש מגמה לעבור לפס רחב?

<עינב לוק: לא.

<עינב לוק: הפיילוט הזה, הרעיון הוא בעצם לחלץ מתוך שלושים ושבעה בתי הספר שכרגע נלמד בהם תהליך ובונים איזשהו דגם, לחלץ בעצם בסופו של דבר את הדגמים הטובים ביותר, מהם לייצר את אותו אוגדן שאנחנו נציע אותו לבתי הספר ובסופו של דבר בתי הספר יאמצו את המודלים שנכונים עבורם.

יעקב מרגי: מקובל.

יעקב מרגי: שנתיים זה מספיק?

<עינב לוק: תראה, צריך לעשות באמת תהליך עומק.

<עינב לוק: תהליך עומק זה לא זמן של שנתיים.

<עינב לוק: אנחנו מניחים שבשלוש שנים אפשר לייצר בסופו של דבר את האוגדן כמו שצריך.

יעקב מרגי: מקובל.

יעקב מרגי: המשרד מכיר את הפעילות שנשמעה כאן וגם תומך.

<עינב לוק: בחלק.

יעקב מרגי: השאלה למה לא להעצים את זה?

יעקב מרגי: אם אנחנו מכירים אותה ומכירים בפעילות הזו ואנחנו יודעים גם כמה היא עולה לנו, יש לכם מידע מה הסעיף התקציבי של התמיכה הזו?

<בטי ריטבו: המשרד מתקצב את המרכזים להורים ומשפחה במכללות ולא ברשויות המקומיות.

<בטי ריטבו: בעבר היה ברשויות המקומיות.

<בטי ריטבו: אנחנו בהחלט בקשר עם מחלקות החינוך, עם אבי קמינסקי מהרשות המקומית.

<בטי ריטבו: אנחנו בקשר איתו, בשיח בנושא של באמת החשיבות של ראיית המקום של ההורים רלוונטית ליישוב איפה שהוא נמצא.

יעקב מרגי: אני אשאל שאלה נוספת.

יעקב מרגי: המודל של חולון נראה לכם כאנשי מקצוע?

יעקב מרגי: שוב, אתם לא הכתובת לתקצוב.

יעקב מרגי: אני לוקח את זה על עצמי ליפול על מי שצריך.

יעקב מרגי: גם אני רוצה לכוון פחות או יותר את הדיון הזה.

יעקב מרגי: במודל שבחולון שמו מנהלת מחלקת הורות ומשפחה.

יעקב מרגי: לו יצויר, אם השר היה מבקש מכם להמליץ לו על מודל כזה, הייתם ממליצים על פונקציה כזו?

<עינב לוק: אני אומרת שצריך ללמוד כל מודל.

<עינב לוק: יש כמה מודלים.

<עינב לוק: הוצג כאן מודל אחד.

<עינב לוק: יש מודל כמו המודל שהוצג בראשון, שהוא קצת שונה.

<עינב לוק: יש באשדוד מודל אחר.

יעקב מרגי: זה לא קשור למודלים.

יעקב מרגי: לא חידדתי את השאלה.

יעקב מרגי: עזבי את המודל.

יעקב מרגי: השתמשתי במילה מודל.

יעקב מרגי: ברגע שיהיה בכל רשות מקומית גורם מתכלל את הפעילות הזו, זה יהיה כלי שרת בידי המשרד.

<עינב לוק: אני רוצה להגיד קודם כול שכן.

<עינב לוק: חשוב לנו שהמודל יהיה בנוי באופן כזה שהוא יעשה עבודה משותפת ומתואמת עם אנשי המקצוע של משרד החינוך, כי נדמה לי שחשוב להגיד שיש כאן ערך מוסף שמגיע מנחה הורים, פסיכולוג בית הספר, יועצת בית הספר.

<עינב לוק: כל אחד מחזיק ידע מסוג אחר.

<עינב לוק: המשאב המשותף של שלושת הגופים האלה ביחד יכול לתת את המענה הגדול.

<עינב לוק: יש הורים שמאוד רוצים לקבל את המענה בתוך בית הספר, יש הורים שלא מעוניינים לקבל את המענה מסיבותיהם הם, הם מעדיפים לקבל אותו ברשות המקומית.

<עינב לוק: יש הורים שרוצים מענה קבוצתי דווקא על ידי איש מתוך המערכת ויש מישהו שמעדיף את זה ממישהו שיש לו איזו אוריינטציה חיצונית, ולכן נדמה לי שצריך לאגם כאן משאבים.

יעקב מרגי: עוד זווית שלא דיברנו עליה, אולי התייחסתם, אני לא שמתי לב.

יעקב מרגי: יכול להיות כשזה בא כיוזמה של מחנך בית הספר או מנהלת בית הספר להורה לבוא לקבל, זה נתפס כרתיעה, רגע, זה הממסד, הממסד בא אלי עכשיו, יכול להיות שאני הורה לא טוב.

יעקב מרגי: יכול להיות שזה גם גורם מרתיע, אז צריך לחשוב גם איך עושים את זה.

יעקב מרגי: צריך לבוא בצורה הכי ידידותית, כתוכניות העשרה כאלה להורים.

<עינב לוק: הניסיון שלנו גם הפוך.

<עינב לוק: לפעמים דווקא לא רוצים ברשות המקומית ורוצים את הדמות המשמעותית מתוך בית הספר, לכן אני חושבת שצריכות להיות מגוון אופציות עבור ההורים, מגוון נושאים, מגוון אפשרויות.

<מוטי כהן: וגורם רשותי שמתכלל אותם.

<לעינב לוק: לגמרי.

<לעינב לוק: אנחנו לגמרי מסכימים.

<לעינב לוק: אנחנו חושבים שכל עוד זה נבנה בשיתוף בין משרד החינוך לבין הרשות המקומית באיזשהו תכלול ולהבנת הערך המוסף, להבנת האפשרויות ומגוון הכלים שאפשר להציע להורים, זה יהיה הדבר הטוב ביותר, ועלה כאן שמאוד קשה להביא הורים לקבוצות מהסוג הזה, וככל שיהיו יותר אפשרויות ותכנים נוספים ומגוון אפשרויות, זה מה שייתן את המענה החכם ביותר.

יעקב מרגי: טוב, סיכום פחות או יותר, שתוך כדי אני כתבתי ואני אשלים אותו גם בעל פה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה ליוזמת של הדיון, גברת רינה כהן.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה על חשיבות הדרכה הורית, העצמה הורית.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה על העשייה במשרד החינוך הן בשגרה והן בפיילוט שמתקיים ברשויות המקומיות.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה דוגמאות שונות של פעילות מבורכת של הדרכה והעצמה הורית.

יעקב מרגי: הוועדה מברכת את כל העושים במלאכה, קוראת למשרד החינוך ולשלטון המקומי, אני אומר לכם, בדרך כלל אני נחרץ בסיכומים שלי.

יעקב מרגי: סביב השולחן כולם מסכימים, כולם רוצים, כולם עושים.

יעקב מרגי: המודלים, אני מסכים אתכם.

יעקב מרגי: יכול להיות שמה שמתאים בראשון לא מתאים בג'אסר או בחדרה או בגבעת עדה.

יעקב מרגי: אני חושב שברגע שיהיה גורם מתכלל ברשות המקומית, אין ספק שזה יוביל לעשייה, יוביל לאיגום משאבים וחיסכון בעלויות.

יעקב מרגי: ברגע שיש גורם, יש גם תקצוב של זה.

יעקב מרגי: הרשות המקומית זו אמירה של רשות מקומית, שהנושא הזה הוא בקדמת הבמה, לכן אני בדיון הראשוני הזה, רינה, אני חושב שקודם כול אחת המסקנות זה לקרוא לשלטון המקומי יחד עם משרד החינוך לפעול.

יעקב מרגי: אני לא אומר שכל מושב או כל ישוב, אבל מועצה אזורית כן.

יעקב מרגי: אני קורא למשרד החינוך ולשלטון המקומי לפעול.

יעקב מרגי: אני גם אוציא פנייה בסוף הסיכום גם ליושב ראש המרכז לשלטון המקומי, גם לשר החינוך בנושא, לקרוא למנות את אותה פונקציה שנקראת מחלקת הורות ומשפחה.

יעקב מרגי: כל אחד יכול לקרוא לה, אבל המטרה ברורה.

יעקב מרגי: אני שמח שלמרות שעדיין זה לא פרופסיה, מדריכי הורים, מנחי הורים, אבל זה שהמשרד מכיר זה לא מובן מאליו.

יעקב מרגי: אני מברך את המשרד שהוא מכיר בפונקציות האלה, מכיר בהדרכות האלה.

יעקב מרגי: זה לא פשוט וזה לא מובן מאליו ואני מברך את המשרד על כך.

יעקב מרגי: אני הייתי קורא אפילו לבחון אפשרות למבחן תמיכה שהוא לא כל כך גדול, בכסף קטן, לתמוך במורים לשעבר או מדריכות כאלה ואחרות שכן רוצות לעבור את הנחיית ההורים הזו, לסבסד את הפעילות הזו ואז זה יהיה משאב שיועמד לטובת המדינה.

יעקב מרגי: צריך לבחון זאת.

יעקב מרגי: מנהלת הוועדה תנסח את זה בצורה יותר פרוטוקולית.

<קריאה: את הגיל הרך לא הזכרת.

יעקב מרגי: כשאנחנו מדברים על העצמה הורית, זה מלידה עד בכלל, כל עוד הוא הורה.

יעקב מרגי: אספר לך, אני מנסה להיגמל מזה שאני ילד.

יעקב מרגי: אני עוד לא נגמלתי.

יעקב מרגי: שוב, אני מודה לכולם.

יעקב מרגי: אנחנו נמשיך לעקוב אחר הנושא הזה, וקורא לכם לאתגר אותנו בעוד נקודות.

יעקב מרגי: תודה רבה.