ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 871, 2017-11-28 13:00

משה גפני: אנחנו עוברים לסעיף הבא על סדר היום, הסעיף האחרון: "הרשויות המקומיות נאלצות לשלם סכומי ביטוח גבוהים רק מפני שאין תחרות ראויה", של חברי הכנסת יעל גרמן, יעקב אשר ואחמד טיבי.

משה גפני: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, שנענית באמת במהירות רבה.

יעל גרמן: אני מכירה את הנושא הזה עוד מזמני כראש עירייה, כלומר כבר כמעט 5 שנים.

משה גפני: היית ראש עירייה טובה.

משה גפני: נכון, יעקב אשר?

יעקב אשר: חד-משמעית.

יעקב אשר: תמיד אמרת את זה.

יוליה מלינובסקי: גם הוא היה ראש עירייה טוב.

משה גפני: עליו זה לא חוכמה שאני אומר, הוא מהמפלגה שלי.

יעקב אשר: הרב גפני תמיד שיבח את יעל גרמן כראש עירייה.

יעל גרמן: חבר'ה, תודה רבה.

יעל גרמן: מי שהעלה את הבעיה ופתאום עורר גם את תשומת לבי הוא איתי פנקס ארד, שהוא יושב-ראש ועדת המכרזים בעיריית תל אביב וחבר מועצה בעירייה.

יעל גרמן: הוא אמר לי שמלפני חמש שנים, וכנראה עוד מלפני הרבה מאוד שנים, ועד היום הרשויות המקומיות הן למעשה לקוח שבוי של חברות הביטוח.

יעל גרמן: חברות הביטוח אני בטוחה שמרוויחות בצורה בלתי רגילה מכל הביטוחים של העובדים, הן מבטחות את כל עובדי הרשויות המקומיות, הן מבטחות סיעוד, הן מבטחות את המכוניות של הרשויות המקומיות, אבל כאשר עירייה מוציאה מכרז לביטוח, שכולל את כל הנכסים, החבויות וצד ג', פה באות החברות ומתחילות לצעוק: "רגע, ביטוח צד ג', אנחנו מפסידות", ואז הן נוקבות במחירים שאין להם בכלל שום שחר.

יעל גרמן: מייד אבקש מאיתי פנקס ארד לספר אבל הכול עלה בעקבות המכתב שלו.

יעל גרמן: אם באמת העירייה קובעת איזשהו אומדן – כאשר יוצאים למכרז קובעים אומדן – כמה להערכתה צריך לשלם עבור הביטוח, פותחים את תיבת המכרזים ורואים שהמחיר הוא ב-30%-40% גבוה יותר מהאומדן.

יעל גרמן: אבל אין להן ברירה כי אחרת לא יבטחו אותן, והעיריות חייבות לעשות ביטוח צד ג' כי אחרת אם מישהו נופל ושובר את הרגל הן צריכות להוציא מכיסן, וגם כך, דרך אגב, הן מוציאות על השתתפות עצמית.

יעל גרמן: בקיצור, אני רוצה לומר שיש כאן כשל שוק, להערכתי מפני שאין מספיק תחרות בין חברות הביטוח בארץ, אבל אולי לא רק בגלל זה.

יעל גרמן: כולנו יודעים את הרווח הגדול של מרבית חברות הביטוח, שמגיע להערכתי למשהו כמו 3 מיליארד שקל בשנה.

<גיל סלומון: להערכתי 1.2 מיליארד שקל.

מיקי רוזנטל: הרווח הגולמי או הרווח הנקי?

יעל גרמן: אני לא יודעת.

יעל גרמן: באינטרנט מצאתי שהרווח הזה מוערך ב-3 מיליארד שקל בשנה.

יעל גרמן: הן בוודאי לא מפסידות.

יעל גרמן: מן הראוי למצוא פתרון לבעיה מפני שבסופו של דבר היא מונחת ונופלת על הגב של האזרחים.

יעל גרמן: אני מבקשת שאיתי פנקס ארד יתאר את הבעיה מנקודת מבטו.

משה גפני: קודם יעקב אשר ואחריו ידבר איתי פנקס ארד.

משה גפני: בבקשה.

יעקב אשר: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב אשר: הצטרפתי להצעה לסדר הזאת.

יעקב אשר: אני לא רוצה להיכנס לשאלת הרווחים של חברות הביטוח, אני לא יכול לדעת מה הם.

יעקב אשר: אני יודע רק דבר אחד, שמחירי הביטוח לרשויות המקומיות גבוהים מאוד.

יעקב אשר: אין תחרות בפועל וצריך כאן התערבות.

משה גפני: למה זה כך?

יעקב אשר: אגיד לך למה: הביטוח של עירייה, עם כל הצדדים השלישיים וכולי, הוא דבר שפעמים רבות קשה מאוד להגדיר אותו.

יעקב אשר: הוא מקיף תחומים רבים מאוד.

יעקב אשר: אני בטוח שזה גם מה שהם יגידו כי אני מכיר את זה ממשאים ומתנים בתור ראש עירייה.

יעקב אשר: בסופו של דבר רק חברות גדולות יכולות ללכת על זה, ובתוך החברות הגדולות נשארו 2–3 רלוונטיות, ואז המחירים מאמירים.

יעקב אשר: עיריית אלעד למשל אפילו לא ביטחה את עצמה נכון לרגע זה בגלל עלויות גבוהות של הביטוח.

יעקב אשר: אני חושב שצריך איזו התערבות של המדינה בעניין הזה.

יעקב אשר: ברור שישלחו אותנו להתערבות של המדינה, שמשרד הפנים ישפה את הרשויות המקומיות, אבל מי כמוך יודע, אדוני היושב-ראש, שזה לא יקרה.

יעקב אשר: לכן צריך לעשות כפי שעשו אולי במקומות אחרים: פיקוח על מבנה הפוליסה, כפי שעשו בתעריפי ביטוח ברכב, שם מסתכלים על משתנים והמפקח על הביטוח מתערב בזה; אולי פיקוח על מחירי הפוליסה, כפי שעשו pool בנושא אופנועים, שחברות הביטוח לא רצו לבטח במחירים שקבע הממונה, וכולי וכולי.

יעקב אשר: צריך איזה רעיון, כי בסופו של יום, אדוני היושב-ראש, זה כסף שהרשויות המקומיות משלמות.

יעקב אשר: אני מתאר לעצמי שיש הרבה ראשי עיריות שמשלמים את המחירים האלה כי הם לא רוצים להיות בלי ביטוח, אף אחד לא מוכן לסכן את עצמו, במיוחד כשיש חיוב אישי ודברים מן הסוג הזה.

משה גפני: מי נמצא פה ממשרד האוצר?

<אלעד אלקובי: אני מנהל מחלקת ביטוחי רכוש ברשות שוק ההון.

יעקב אשר: תפקידנו לדאוג לכך שכל כסף שיש לרשות המקומית לא ייצא על מכרזים יקרים אלא ייצא לשירות לאזרח, לנושאי קהילה, רווחה ותשתיות, למדרכות שיפלו בהן פחות אנשים ואז ממילא חברות הביטוח ישלמו פחות.

יעקב אשר: אני לא אומר מה לעשות כרגע, הצגתי כמה דוגמאות, אבל חייבת להיות התערבות של המדינה בצורה כזו או אחרת כדי לעצור את העניין הזה.

<איתי פנקס ארד: אני חבר מועצת עיריית תל אביב-יפו ויושב-ראש ועדת המכרזים בעירייה.

<איתי פנקס ארד: קודם כול, תודה רבה על קיום הדיון, על המהירות וכמובן תודה לחברת הכנסת גרמן.

משה גפני: חשוב לי לדעת למה זה קרה ומה הפתרון.

<איתי פנקס ארד: אנחנו חווים את זה קצת כניצול לרעה של מצב בשוק.

<איתי פנקס ארד: אבל קודם כול להבין מה קרה.

<איתי פנקס ארד: מספר פעמים במהלך הקדנציה האחרונה שלי כיושב ראש ועדת המכרזים מצאנו את עצמנו פותחים את תיבות המכרזים בנוגע למכרזי ביטוח ומתאכזבים לגלות הצעה אחת, או לכל היותר שתיים, הצעות עם המון הסתייגויות בתוכן, הצעות שהן גם יקרות מאוד, שזה נראה כאילו לא ממש רוצים לבטח, ובטח לא באומדנים שאנחנו מדברים עליהם.

<איתי פנקס ארד: הדבר הזה חוזר על עצמו מפעם לפעם.

<איתי פנקס ארד: זה לא שכל פעם חברות אחרות ניגשות למכרזים.

<איתי פנקס ארד: זה תמיד אותה חברה או שתי חברות שכאילו קיבלו על עצמן לטפל בשוק הזה, כאילו מין הסכמה שקטה כזאת – אני לא מדבר במובן הפלילי של המילה – מי לא רוצה להתעסק ומי כן רוצה להתעסק בשוק, ולנו נשארות השאריות, כמובן לא מבחינת איכות החברות אלא מבחינת מספרן המועט.

<איתי פנקס ארד: לפני מספר חודשים פתחנו את התיבה וגילינו שתי הצעות עם עשרות הסתייגויות, שכמובן אנחנו לא יכולים לקבל.

<איתי פנקס ארד: ברור לחברת ביטוח שכאשר היא מגישה הצעה עם המון הסתייגויות אנחנו לא יכולים במכרז לאשר אף הצעה.

<איתי פנקס ארד: ביטלנו את המכרז ואז נכנסנו למשא ומתן וגמרנו במחיר שהוא 30%, 40%, לפעמים 50% יקר יותר.

משה גפני: מה אתה מציע?

<איתי פנקס ארד: חשוב להגיד, זה כשל שוק.

<איתי פנקס ארד: כפי שיגידו שני ראשי העיריות לשעבר שיושבים כאן, בדקנו את זה, וגם "דה מרקר" בדק את זה, אסא ששון ערך בדיקה.

<איתי פנקס ארד: זה חוזר על עצמו בכל הרשויות המקומיות.

<איתי פנקס ארד: כלומר זה אכן כשל שוק ולא אירוע נקודתי או אפילו סדרתי אצלנו.

<איתי פנקס ארד: פניתי למפקחת על הביטוח בשביל לנסות לעשות בחינה של העלויות.

<איתי פנקס ארד: החברות טוענות פעמים רבות בדיונים שלהן אתנו שלא משתלם להן, אבל בשורה התחתונה, אם זה באמת לא משתלם להן – וזה ניתן לבדיקה – אז יש כשל שוק שצריך לפתור אותו מלמעלה.

<איתי פנקס ארד: אגיד לך מה אני כן חושב שיכול להיות הפתרון.

<איתי פנקס ארד: צריך להבין, כפי שאמר הרב אשר, יש פה עניין של כספי ציבור.

<איתי פנקס ארד: הכסף הזה יכול ללכת למקומות אחרים.

<איתי פנקס ארד: ההערכה שלי היא שצריך לעשות דבר כזה: צריך לאפשר לרשויות המקומיות לא לבטח כמעט בשום דבר, לאפשר להן לפתוח קרנות פנימיות בתוך העיריות, בתוך הרשויות המקומיות, לצבור שם את הכסף שישמש לשיפוי עתידי אבל שיהיה שלהן.

מיקי רוזנטל: זה בעייתי מאוד.

מיקי רוזנטל: זה לא הכיוון הנכון.

יעקב אשר: גם אני נגד.

<איתי פנקס ארד: אשלים את דבריי.

<איתי פנקס ארד: אני לא מחליט, אני רק יכול להציע.

מיקי רוזנטל: העיריות היו צריכות גם לשמור כסף לטיפול בביוב.

<איתי פנקס ארד: מצאו פתרון עם תאגידי המים.

מיקי רוזנטל: הקימו את כל תאגידי המים בגלל שהעיריות לא הכניסו כסף לתשתית הביוב.

<איתי פנקס ארד: יש דרך לצבוע את הכסף הזה.

<איתי פנקס ארד: זה דבר אחד.

<איתי פנקס ארד: דבר שני, אין ספק שבשנים הראשונות בקופה הזאת כמובן לא יהיה מספיק כסף ואז נצטרך עזרה מן הממשלה.

<איתי פנקס ארד: אבל גם במקרים של קטסטרופות, שאלתי בכוונה, ניסיתי להבין, אמרתי: אז למה אנחנו בכלל עושים ביטוח?

<איתי פנקס ארד: זה לא משתלם לנו, אין הרבה מקרי ביטוח.

<איתי פנקס ארד: הרי אם החברה מבטחת היא עושה את החשבון שלה ובסוף כנראה היא עושה רווח.

<איתי פנקס ארד: אם היו יותר מדי מקרי ביטוח הם פשוט לא היו ניגשים למכרז.

<איתי פנקס ארד: בשורה התחתונה, שאלתי: אנחנו עיריית תל אביב, עירייה גדולה, אנחנו לפחות מוגנים מקטסטרופות?

<איתי פנקס ארד: שאלתי אותם מה התקרה.

<איתי פנקס ארד: אמרו לי שהתקרה היא 60 מיליון שקל.

<איתי פנקס ארד: 60 מיליון שקל לעיריית תל אביב זה כואב, זה הרבה, זה יקר, אבל זה לא משהו שהוא קטסטרופה מבחינת העירייה, העירייה יודעת לעכל את זה.

<איתי פנקס ארד: ברשויות מקומיות אחרות הסכום כנראה עוד נמוך מזה.

<איתי פנקס ארד: זה אומר שהעיריות לא באמת מוגנות.

<איתי פנקס ארד: הצעקה הטבעית שצעקתם עכשיו, שהיא נכונה, אנחנו רוצים פתרון למקרים החמורים אבל אנחנו לא מוגנים, אף רשות מקומית לא מוגנת.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי ואחריה גזבר עיריית מודיעין עילית.

משה גפני: בבקשה.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יוליה מלינובסקי: מי אני לדבר אחרי ראשי עיריות לשעבר?

יוליה מלינובסקי: בסך הכול הייתי חברת מועצה.

משה גפני: אף אחד לא אמר שראש עירייה טוב יותר מחבר כנסת.

משה גפני: יש ראשי עיריות יותר טובים ופחות טובים וחברי כנסת יותר טובים ופחות טובים.

יוליה מלינובסקי: לא, הם מצוינים, אין לי כל ספק.

יעקב אשר: לא ניכנס לפירוט...

יוליה מלינובסקי: אל תכניס אותי לפינות.

יוליה מלינובסקי: ..

יוליה מלינובסקי: ישבתי שנים רבות בוועדת מכרזים.

יוליה מלינובסקי: זה בדיוק המצב: פותחים תיבת הצעות במכרז, יש בה הצעה אחת בקושי.

יוליה מלינובסקי: דיברתי עם הגזבר שלנו, שאלתי אותו מה קורה.

יוליה מלינובסקי: הוא אמר: אני מתקשר בטלפון לכל חברות הביטוח, מבקש מהן לגשת למכרז, הן לא רוצות.

יוליה מלינובסקי: הבעיה ידועה, היא לא חדשה.

יוליה מלינובסקי: אני לא מתחברת לפתרון שהצעת.

יוליה מלינובסקי: יכול להיות שיש לי פתרון אחר.

משה גפני: בבקשה תגידי.

יוליה מלינובסקי: יש לנו גוף חזק מאוד, מרכז השלטון המקומי, שם יש גם בנק וגם חברת משק וכלכלה שהיא חברה-בת של מרכז השלטון המקומי.

יעקב אשר: אגב, היא עושה את המכרזים האלה.

<אבי עדן: לא בדיוק.

<אבי עדן: אין להם מי שיבטח.

יוליה מלינובסקי: חשבתי, וזה כמובן דיון ראשון ולא מעמיק, אבל יכול להיות שלאור המצב מרכז השלטון המקומי יקים מין חברת ביטוח לשלטון המקומי, לבטח את עצמם בכספים שלהם.

יוליה מלינובסקי: אולי זה הפתרון, כי שם אין צורך להרוויח כסף.

יוליה מלינובסקי: כפי שהחברה למשק וכלכלה היא חברה לא למטרת רווח, יכול להיות שזה גם יכול להיות פתרון.

משה גפני: זאת הצעה טובה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אבי עדן, גזבר מודיעין עילית, בבקשה.

<אבי עדן: כדי לא לחזור על דברי קודמיי- - -

משה גפני: לא לחזור.

משה גפני: הבנו את הבעיה.

משה גפני: אני כבר השתכנעתי.

משה גפני: עכשיו נחפש פתרון.

<אבי עדן: אני רוצה להוסיף עוד כמה נקודות ואז יש לי כמה דברים להציע כדי לפתור את זה.

<אבי עדן: אל"ף, יש הסכמים עם הממשלה, שאם הרשות המקומית לא מביאה פוליסת ביטוח הממשלה לא מתקשרת איתה והיא לא מקבלת תקציבים.

<אבי עדן: גם ההצעה שלא יהיה ביטוח לרשויות המקומיות – למשל במשרד הכלכלה אתה לא מקבל כסף אם אתה לא מביא פוליסת ביטוח בתוקף.

מיקי רוזנטל: זה גם כיוון לא נכון.

משה גפני: אבי עדן, אין צורך לפרט.

משה גפני: תציע פתרונות.

משה גפני: מה לא – אנחנו יודעים.

<אבי עדן: צריך לעשות כמה שינויי חקיקה קטנים.

<אבי עדן: היום למשל כאשר אדם קונה פוליסת ביטוח אז יש לו תקופה קצובה לתבוע את הפוליסה וחברת הביטוח יודעת לשקלל את הסיכונים.

<אבי עדן: למעשה אפשר היום לתבוע תוך 25 שנים, אם מדובר בילד קטן אפשר לתבוע תוך 25 שנים, ואנשים מנצלים את זה, יש תביעות אחרי 13 שנים ואחרי 15 שנים ואחרי 20 שנים, כאשר לרשות המקומית ולחברת הביטוח אין בכלל דרך להתגונן מפניהן.

<אבי עדן: זה בעיה קשה מאוד.

<אבי עדן: הדבר השני הוא עילות התביעה.

<אבי עדן: היה מקרה שליהודי היו מסמכים על פגיעה והוא הגיש אותם ל-10 רשויות מקומיות שונות.

<אבי עדן: צריך להעלות את נטל ההוכחה של האדם, כי אחרת הוא יכול לומר: נפלתי, ולך תוכיח אם הוא נפל או לא נפל ואיפה הוא נפל.

משה גפני: אבי עדן, אל תעשה לנו מצב רוח עוד יותר קודר.

משה גפני: מה הפתרון שאתה מציע?

משה גפני: אנחנו כבר עצובים.

משה גפני: אתה מדבר אתנו על 10 תביעות, שלא יישאר לנו אפילו שביב של מצב רוח.

<אבי עדן: צריך לשנות את נטל ההוכחה.

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: אבל מה אתה עושה עם הדבר הבסיסי?

<אבי עדן: היום יש רק חברה אחת בשוק.

יעקב אשר: יש לך רעיון לפתרון?

<אבי עדן: לשנות את נטל ההוכחה, לשנות את זמן התביעה כך שלא יוכלו להגיש תביעות מעתה ועד עולם.

<אבי עדן: אף חברה לא רוצה לבטח בתנאים כאלה.

מיקי רוזנטל: זה לא הכיוון.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה.

לאה פדידה: אני רוצה להציע משהו.

לאה פדידה: אכן יש בעייתיות שלא הרבה חברות ביטוח עומדות בסטנדרטים.

לאה פדידה: מצד שני, תחרות היא דבר טוב לרשות מקומית כי זה מייעל.

לאה פדידה: יש בוועדת מכרזים ברשות מקומית מה שנקרא אומדן.

לאה פדידה: אני רוצה להציע שלחברות הביטוח, על מנת שהן יציעו את הביטוח, יהיה אומדן ואז הן לא יוכלו לקבוע מחיר מופקע מדי וגם לא יוכלו לרדת למחיר נמוך מדי.

לאה פדידה: ברגע שאנחנו נותנים אומדן, נניח שסכום הביטוח ברשות המקומית בעיני השמאי אמור להיות באומדן של מחיר כזה או כזה, אותה רשות מקומית לא מוכתבת לקבל ביטוח במחיר מופקע אלא תוכל לקבל ביטוח במחיר סביר ויידעו שהמחיר יכול לעלות או לרדת אולי ב-10% מעל האומדן או פחות מן האומדן.

לאה פדידה: כך אנחנו בעצם מצמצמים את המחיר המופקע שמבקשת אותה חברת ביטוח מן הרשות המקומית שאין לה אופציה אחרת והיא חייבת לבטח.

<אבי עדן: אבל אין הצעה כזאת.

משה גפני: אבי עדן, אני לא יודע איך זה אצלכם במודיעין עילית, אם אנשים מתפרצים בדיון.

יוליה מלינובסקי: בדיוק כמו פה אצלנו בכנסת, אותו דבר... זה המצב, החרדים השתלטו עלינו.

יוליה מלינובסקי: ..

יוליה מלינובסקי: אני אומרת בצחוק.

משה גפני: דווקא אם החרדים היו משתלטים המצב היה- - -

לאה פדידה: לא היה צריך ביטוח.

לאה פדידה: היה ביטוח מלמעלה...

משה גפני: הרשות המקומית יכולה להחליט כרצונה.

משה גפני: אם המצב הוא שאין תחרות אז יבואו חברות הביטוח ויגידו: אתם יכולים להחליט כפי שאתם רוצים, אנחנו פשוט לא מבטחות אתכם.

משה גפני: זאת הבעיה כפי שמוצגת כאן.

משה גפני: אנחנו לא יכולים לברוח מן הבעיה הזאת.

משה גפני: צריך למצוא לה פתרון.

<יורם מאי: אני ממרכז השלטון המקומי.

<יורם מאי: רציתי לסבר את האוזן לגבי אופי הבעיה ולומר ש-75% מהרשויות המקומיות העירוניות מבוטחות בחברה אחת.

<יורם מאי: זה רק לתשומת לבכם.

יעקב אשר: זה טוב או רע?

משה גפני: אין לי מצב רוח אחרי שהעלו את העניין הזה.

משה גפני: זה נראה לי כשל שוק ממש.

משה גפני: מרכז השלטון המקומי, שאתה מייצג אותו, הוא גוף חזק שנמצא כאן, שיודע להיאבק על זכויותיו, שנלחם בהרבה דברים, אפילו אידיאולוגיים.

משה גפני: מר ביבס יכול לגשת אל ראש הממשלה ולדבר אתו על חוקי השבת, יכול להגיד לו נגד, יכול להגיד לו בעד – מנהל את המדינה.

משה גפני: בסדר גמור.

משה גפני: תסביר לי איך עד היום מרכז השלטון המקומי לא יצר חברה שנותנת ביטוח לרשויות המקומיות?

משה גפני: אני חושב שזה הפתרון.

משה גפני: מי יענה?

<מירה סלומון: אני מנהלת המחלקה המשפטית במרכז השלטון המקומי.

<מירה סלומון: אני חייבת לומר בתחילה שאנחנו עורכים הרבה מאוד דיונים עם גברת סלינגר בנושא הזה.

<מירה סלומון: נמצא אתנו כאן נציג של החברה למשק וכלכלה שאחראי על תחום הביטוחים.

יעקב אשר: יש עוד שאלה ששאל היושב-ראש, שלא קשורה למכרזים שעושה החברה למשק וכלכלה כי היא עושה מכרז כללי.

יעקב אשר: למה באמת שהשלטון המקומי לא יעשה את זה בעצמו?

<אופיר יונתן: אני מן החברה למשק וכלכלה.

<אופיר יונתן: לשאלת

<אופיר יונתן: כם מה עשה השלטון המקומי- - -

משה גפני: לא מה עשה.

משה גפני: אין לי ביקורת על השלטון המקומי, הכול בסדר.

משה גפני: אני שואל אותך עכשיו שאלה, שלפי דעתי כולנו שואלים אותה.

משה גפני: הרשויות המקומיות נמצאות בנושא של הביטוח בלי תחרות.

משה גפני: תיכף נשמע את אנשי משרד האוצר.

משה גפני: אתם גוף שיכול להקים חברת ביטוח שתבטח בתנאים שלכם את הרשויות המקומיות בלי לקבל טובות מאף אחד.

משה גפני: הגמרא אומרת שאדם רוצה בקב שלו יותר מתשעה קבין של חברו.

משה גפני: במקום ללכת לרעות בשדות זרים, ללכת לבקש מחברות ביטוח, שאף אחד בכלל לא רוצה לבטח אתכם ומי שמבטח מפקיע מחירים בגלל שאין מי שמתחרה בו, קחו את הקב שלכם.

משה גפני: אתם גוף חזק, תקימו חברת ביטוח, תרוויחו כסף.

משה גפני: אתה נמצא בחברה למשק וכלכלה, אתם גוף עשיר.

<אופיר יונתן: אענה לכם.

<אופיר יונתן: אנחנו בשנים האחרונות טוענים את מה שאמרת עכשיו בכל מקום מעל כל במה, את הבעיה הזאת אנחנו מנסים להציג.

<אופיר יונתן: בשנה שעברה צוות נכבד היה שותף לחקיקה חדשה בעניין ביטוח תאונות אישיות לתלמידים, שהוביל חבר הכנסת יעקב מרגי בוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ונפתרה הבעיה בביטוח תלמידים.

<אופיר יונתן: הייתה בעיה דומה, רשויות מקומיות שילמו סכומי עתק.

<אופיר יונתן: איחדו את כל הרשויות המקומיות לכדי קולקטיב אחד ונפתרה הבעיה.

<אופיר יונתן: המחיר ירד מ-75 שקלים ל-49 שקלים.

<אופיר יונתן: אני לא אומר שזה הפתרון לביטוחי רכוש וחבויות.

<אופיר יונתן: אני כן אומר שהפתרון הזה נולד אחרי שהכירו בבעיה.

<אופיר יונתן: אחת הבעיות שנתקלנו בהן בניסיון לייצר פתרון לבעיה שאנחנו מכירים הוא בהכרה בבעיה.

<אופיר יונתן: לשמחתי לפני כחודשיים בדק המפקח על הביטוח את המצב בכל הרשויות המקומיות.

<אופיר יונתן: הייתה ישיבה אצל מנכ"ל משרד הפנים שבה הוכרה הבעיה, מבחינתנו בפעם הראשונה, והוקם צוות שאמור להתכנס ב-10 בינואר.

<אופיר יונתן: נקבעה פגישה עם המפקח על הביטוח, כמובן נציגי השלטון המקומי ועם אגף התקציבים כדי לבחון אלטרנטיבות – וקיימות אלטרנטיבות שהוצגו כאן.

<אופיר יונתן: יש מודלים, כולל של המדינה שמנהלת קרן פנימית, "ענבל" מנהלת עבור המדינה קרן פנימית לביטוחי הממשלה, אולי זה אחת האלטרנטיבות.

<אופיר יונתן: צריך לדון בהן.

<אופיר יונתן: אלה פתרונות מורכבים.

<אופיר יונתן: קשה לדון בפתרונות כל עוד אין הכרה בבעיה.

<אופיר יונתן: זה המצב כרגע.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: נציגי משרד האוצר נמצאים כאן?

<אלעד אלקובי: אנחנו מרשות שוק ההון.

<אלעד אלקובי: זה כבר לא משרד האוצר.

מיקי רוזנטל: היא רשות עצמאית.

משה גפני: רשות שוק ההון, בבקשה.

<אלעד אלקובי: אני מנהל מחלקת ביטוחי רכוש ברשות שוק ההון.

<אלעד אלקובי: כפי שאופיר יונתן אמר, אנחנו באמת מכירים את הנושא.

<אלעד אלקובי: איתי פנקס ארד פנה אלינו לפני כחודש וזה על שולחננו, כפי שאומרים.

<אלעד אלקובי: אנחנו באמת נגיע לישיבה בינואר.

<אלעד אלקובי: הפתרונות שעלו פה מעניינים.

משה גפני: אני לא מבין, אלא אם כן החלטתם שעד 10 בינואר המשיח מגיע, אז בואו נחכה שהוא יגיע.

משה גפני: אם לא החלטתם את זה, אני יכול להבין מה זה 10 בינואר?

משה גפני: הרשויות המקומיות נמצאות במצוקה כלכלית קשה ובאות לפה עם בעיות.

משה גפני: למה אי אפשר לקיים את הדיון הזה בשבוע הבא?

משה גפני: אז נדע איפה אנחנו עומדים.

משה גפני: אולי נעשה חקיקה?

משה גפני: אולי נעשה את מה שנעשה במקומות אחרים?

משה גפני: למה אי אפשר להקדים את הדיון הזה?

<אלעד אלקובי: זה דיון מרובה משתתפים.

משה גפני: אז מה אם הוא מרובה משתתפים?

משה גפני: אז הוא ייערך רק בינואר?

משה גפני: אני לא מבין.

משה גפני: לא מדברים פה על בעיה פרטית של מישהו.

משה גפני: מה זה?

יעקב אשר: יש רשויות מקומיות שעוד לא עשו ביטוח.

משה גפני: יש לי בקשה.

משה גפני: אדבר עם דורית סלינגר.

<אלעד אלקובי: לנו אין בעיה, אנחנו זמינים.

<אלעד אלקובי: אני זמין לישיבה.

משה גפני: עם כל הכבוד, אנחנו מדברים פה על בעיה ציבורית מן המדרגה הראשונה.

משה גפני: יש רשויות מקומיות שלא עשו ביטוח בגלל זה.

משה גפני: יש מציאות שבה רשויות מקומיות משלמות הרבה כסף עבור הביטוח כאשר מצבן הכלכלי לא טוב.

משה גפני: היה צריך לא להתנהג כמו במדינת חֶלֶם: "בסדר, עושים, תהיה ישיבה".

משה גפני: אתה יודע מה זה ישיבה ב-10 בינואר?

משה גפני: הפירוש הוא שדוחקים את הקץ ואומרים "אין בעיה".

משה גפני: אני מבקש להקדים את הישיבה הזאת.

משה גפני: אני מבקש שהוועדה תקבל תשובה מה הולכים לעשות.

משה גפני: אם לא, יש לנו כלים.

משה גפני: זה דבר שלפי דעתי הוא בר-פתרון, הוא לא בעיה שאי אפשר לפתור אותה.

משה גפני: לכן אני מבקש להקדים את הדיון.

משה גפני: אני מבקש שתיזמו, גם אתם וגם אתם, את הקדמת הדיון.

משה גפני: אני מבקש לדעת את התשובות לפני שאני מקבל פה החלטה.

יעל גרמן: אני מבקשת לשאול אתכם.

יעל גרמן: אנחנו מבינים שזה כשל שוק מפני שאין פה תחרות, ואנחנו שומעים שבמכרזים מתמודדים חברה אחת או שתיים לכל היותר.

יעל גרמן: למה שלא יתאפשר לעיריות לפתוח את המכרז גם לחברות בין-לאומיות?

יעל גרמן: מה תהיה עמדתכם?

<אלעד אלקובי: כבר נעשתה פנייה כזאת לחברה מסוימת בין-לאומית.

יעל גרמן: זו ההצעה הכי טובה.

משה גפני: צריך לתקוף את הבעיה, שהם יידעו שאנחנו עוקבים אחרי זה.

יעל גרמן: שחברות הביטוח יידעו ש"לא אלמן ישראל".

משה גפני: הבנתי, לא שללתי את זה.

משה גפני: נשמע את נציג משרד הפנים.

<דוד ספיר: אני ממשרד הפנים.

<דוד ספיר: אני חבר בצוות מטעם משרד הפנים.

<דוד ספיר: פשוט לא הצלחנו לקבוע את הישיבה קודם.

<דוד ספיר: זה הכול.

<דוד ספיר: ננסה להקדים אותה.

מיקי רוזנטל: אולי נעזור להם לתאם יומנים.

מיקי רוזנטל: הטיעון הזה מעליב.

משה גפני: מרגע שהחברים יעל גרמן ויעקב אשר העלו את הנושא הזה כאן – אנחנו גם נעקוב אחרי זה.

משה גפני: התשובה שייערך דיון ב-10 בינואר, עד עכשיו זה היה בסדר אבל מרגע זה ואילך זה לא בסדר.

משה גפני: אני מבקש להקדים את הדיון כך שייערך מהר ככל הניתן.

משה גפני: אם תגידו שאין פתרון, זה גם בסדר, אבל אז אנחנו ניכנס לעניין.

<דוד ספיר: אנחנו נמצא פתרון.

משה גפני: תוך חודש אני מבקש תשובה.

משה גפני: אני מבקש להקדים את הדיון הזה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו מבקשים פתרון.

משה גפני: אני מבקש מן השלטון המקומי, אני מבקש מאגף שוק ההון ואני מבקש ממשרד הפנים להקדים את הדיון הזה, לערוך אותו כמה שיותר מהר ולהודיע לנו ואז אנחנו נקבל החלטה.

משה גפני: אני מודה לכם על הדיון.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: הישיבה נעולה.