ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 887, 2017-12-19 10:00

משה גפני: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: אנחנו מתחילים בנושא של חברת טבע.

משה גפני: קיימנו דיונים על הנושא של חברת טבע, וגם שוחחתי עם החברים בהנהלת טבע בעבר.

משה גפני: היה נראה שהולכים לא למצב כמו זה שאנחנו מצויים בו היום – לא שפיטורין של עובד אחד זה בסדר, שום דבר לא בסדר כי כל עובד הוא עולם ומלואו, אבל היה נראה בסך הכל הכללי שאנחנו עומדים בפני בעיה קשה, אבל הבעיה הכללית לא הולכת להיות בעיה מהסוג הזה שאנחנו עכשיו עדים לה.

משה גפני: אני רוצה להקדים ולומר – אני לא בעד להתלהם ולתקוף.

משה גפני: צריך לחפש פתרונות ולמזער נזקים עד כמה שניתן.

משה גפני: מדינת ישראל נתנה לחברת טבע הרבה מאוד כסף של סיוע כדי שהיא תעשה את מה שהיא עשתה.

משה גפני: היא נתנה לה הרבה כסף כדי שהיא תקלוט עובדים שיעסקו בחברה הזאת, שזה נושאים מאוד משמעותיים, והתקשורת הישראלית מאוד שיבחה את חברת טבע, אמרה שזו פאר היצירה של התעשייה והכלכלה הישראלית.

משה גפני: אי אפשר לבוא היום ולהגיד שמה שהיה בעבר היה לא נכון.

משה גפני: מה שהיה היה נכון ומה שקרה עכשיו – צריך להתמודד עם זה.

משה גפני: לנו אין שיניים כדי להכריח חברה שהיא חברה פרטית לפטר פחות עובדים, לא לסגור מפעלים.

משה גפני: אין לנו את השיניים לזה, אנחנו לא יכולים לעשות דבר וחצי דבר כרגע, אבל אני מניח שגם מנכ"ל טבע וגם הנהלת החברה וגם אנשים שעוסקים בעניין הזה, רוצים שהחברה תעבור את המשבר הזה, תתפתח ותתקדם.

משה גפני: אנחנו נהיה כאן, בעזרת ה'.

משה גפני: אנחנו נהיה כאן כל הזמן, ואם לא ישמעו לנו בדברים שאפשר להישמע אליהם בנושא של סגירת המפעל בירושלים, בנושאים אחרים – אני דיברתי על קרית שמונה, בקרית שמונה אני שמח שלא ייסגר.

משה גפני: אנחנו רוצים שכאן יהיו כמה שפחות פיטורין.

משה גפני: אנחנו רוצים שהמפעלים לא ייסגרו.

משה גפני: אנחנו מדינה קטנה, אנחנו מדינה מוקפת אויבים.

משה גפני: אנחנו מדינה שהתעסוקה אצלנו היא דבר קריטי.

משה גפני: אנחנו לא רוצים שאתם תגרמו לכך, אתם – הנהלת טבע והמנכ"ל הנוכחי – תגרמו לכך שבמדינת ישראל יהיו כל כך הרבה פיטורין.

משה גפני: אנחנו נמשיך לעסוק בעניין הזה.

משה גפני: אנחנו נמצא כל פרצה בחוק על מנת שנוכל לסייע לכם ונמצא כל פרצה בחוק אם לא תסייעו לנו לא לעזור לכם, אלא להפך.

משה גפני: אני רוצה את שיתוף הפעולה הזה.

משה גפני: הוא היה עד היום.

משה גפני: גם השבוע דיברו אתי, בשבוע שעבר.

משה גפני: אני מבקש למזער עד כמה שניתן את הנזקים ואפילו מעבר לכך, ולא לסגור מפעלים.

משה גפני: אני אאפשר לראש עירית ירושלים ולנשיא התאחדות התעשיינים לדבר.

משה גפני: אם אפשר, בקצרה.

ניר ברקת: קודם כל תודה רבה על עצם קיום הדיון.

ניר ברקת: אני חושב שהוא חשוב.

ניר ברקת: המעקב של המערכת – הכנסת, העיריה, אחרי התהליך הזה הוא מאוד חשוב ומשמעותי.

ניר ברקת: אנחנו מדברים על שני מפעלים שהם מפעלי ייצור בתחום הפרמצבטיקה בירושלים, האחד ותיק יותר – המשאפים, כ-500 איש, השני, של הטבליות כ-320 איש, ולצערנו הרב הידיעה על עצם כוונת הפיטורין די הפתיעה את כולם.

ניר ברקת: יצא לי להיפגש גם עם המנהלים במקום וגם עם ראש הממשלה, עם יושב-ראש ההסתדרות, וגורמים נוספים שמעורבים בתהליך הזה.

ניר ברקת: התהליך הזה הוא תהליך מורכב.

ניר ברקת: אני חושב שאנחנו צריכים – אל"ף לוודא ולראות שכיוון שטבע הוא סמל, הוא מותג, הוא דגל ירושלמי, הוא נמצא במקום שבו המפעל שהתחיל בירושלים, שפרץ לארץ ולעולם הרחב.

ניר ברקת: יש משמעות מאוד גדולה למהלך הזה, ואני חושב שטבע צריכה להבין, המנהלים צריכים להבין – איך קוראים לזה?

ניר ברקת: - הכרת הטוב.

ניר ברקת: הכרת הטוב לירושלים, למדינת ישראל, ולא לזלזל במשמעות של הדברים הללו.

ניר ברקת: אני משוכנע שבמעלה הדרך עוד יכול להיות שלטבע יהיו משברים והם ירצו את הסיוע, של הכנסת, של הממשלה ושל האוצר.

ניר ברקת: אני טוען שהם צריכים להביא בחשבון בתהליך הזה שזה תהליך דו כיווני.

ניר ברקת: הציפייה שלנו זה לעשות את הכל: לשמר, לפתח, לטייב, לשדרג, וטבע גם ידעה במהלך השנים לשדרג את המפעלים שלה פה בירושלים כמו שעשתה אינטל.

ניר ברקת: הדור היום של אינטל זה לא מה שהיה לפני 30 שנה.

ניר ברקת: הציפייה שלנו מהם זה לחשוב איך לקחת את מה שיש ולעשות טוב יותר, לקחת את המשבר הזה עם יתרון.

ניר ברקת: לצד התהליך הזה אנחנו מבינים, כפי שאמרת, שזו חברה פרטית.

ניר ברקת: לא צריך לשבור את הגבול של עסקים שהם עסקים פרטיים אלא להציע להם סדרה של תמריצים חכמים שיהיה כדאי גם להם התהליך.

ניר ברקת: אנחנו לא מצפים לשבור את טבע, זה לא יהיה נכון למדינת ישראל.

ניר ברקת: אנחנו נעמוד במעקב יחד עם ההסתדרות כדי לבחון שלא יפוטר עובד, וחלילה אם כן – אנחנו נעמוד לימינם ונוודא שיש חלופות.

ניר ברקת: ירושלים צומחת.

ניר ברקת: ירושלים היום בשנים האחרונות בוודאי בתחום ההייטק במגמת פריחה.

ניר ברקת: ב-2016 ו-2016 על 14 אלף עובדי הייטק בירושלים נוספו 4,000.

ניר ברקת: היום, קצב הצמיחה של תחום ההייטק הוא בערך 2,000 ומעלה לשנה.

משה גפני: טוב, אל תגיד את זה עכשיו כי עכשיו צריך לעשות את התמונה שחורה.

ניר ברקת: אני אומר את זה כדי להגיד את האמת.

ניר ברקת: אנחנו צריכים להגיד את האמת.

משה גפני: אבל טבע זה נזק.

משה גפני: טבע זה נזק.

משה גפני: זה לא משנה המסביב, הוא איננו רלבנטי.

ניר ברקת: חד משמעית.

משה גפני: כל אחד זה עולם מלא.

ניר ברקת: אני ציפייה מאנשי טבע שיעשו את הדבר הנכון וישמרו את המפעל.

משה גפני: תודה רבה ראש העיר.

<שרגא ברוש: דבר ראשון אני רוצה לומר – אני חושב שהוועדה הזו כבר הוכיחה שיש לה דרכים והיא ועדה משמעותית, גם בנושא טבע.

<שרגא ברוש: אני אומר לכם שההתנהלות של יושב ראש הוועדה והוועדה הזו במשבר טבע שהיה לפני חודשיים-שלושה, היום הוציא את אותם מפעלים שאז דיברנו עליהם ממעגל המפוטרים, כי ההנהלה היתה - - -

מיקי רוזנטל: הצלנו 150 עובדים בסיבוב הקודם.

<שרגא ברוש: מה שעשתה הוועדה אז גרם היום להנהלת טבע להגיד – רבותי, סיכמנו לגבי המפעלים האלה, בהם לא נוגעים.

<שרגא ברוש: זאת אומרת יש פה בהחלט מעמד לוועדה הזו ואני מודה לך שקיימת את הדיון הזה, אני בטוח שהוא גם ישפיע.

<שרגא ברוש: לגבי ההמשך.

<שרגא ברוש: רבותי, טבע היא חברה פרטית שנמצאת במשבר מטורף, שצריכה לצמצם חצי מהעובדים שלה בעולם, קרי – מ-50 אלף עובדים לרדת ל-25 אלף עובדים.

<שרגא ברוש: המשימה הזו לא פשוטה.

<שרגא ברוש: אני לא יודע אם מישהו מאנשי העסקים פעם ניסה להבין את המשמעות או בכלל לראות איך פותרים בעיה בסדר גודל כזה.

<שרגא ברוש: אם חס וחלילה לא פותרים את הבעיה הזאת טבע כולה קורסת על המשמעות שלה בתיקי הפנסיות שלנו, על המשמעות שלה על העובדים בישראל, על המשמעות של השם של ישראל – על כל מה שתרצו בעולם.

<שרגא ברוש: טבע זה לא רק מפעל, זה לא רק ספינת הדגל של התעשייה הישראלית.

<שרגא ברוש: אינטל היא חברה גדולה, אבל אתה לא יכול להשוות בין אינטל לטבע.

<שרגא ברוש: טבע צמחה מאפס בישראל, מאפס.

<שרגא ברוש: יוזמה של ישראלים שהקימו אותה והביאו אותה להיות אחת החברות הגדולות בעולם.

<שרגא ברוש: צריך להתייחס לזה.

<שרגא ברוש: אני משוכנע, דרך אגב, שטבע תתאושש ותהיה בסדר.

<שרגא ברוש: אנחנו עוסקים כרגע באיך לצמצם את הנזק בישראל – גם אם נגיד בקול רם: על חשבון מדינות אחרות.

<שרגא ברוש: ישראל חיבקה את טבע, אני בטוח שישראל צריכה להמשיך לחבק את טבע.

<שרגא ברוש: אני חייב לומר מילה לחברי חברי הכנסת.

<שרגא ברוש: יש לא מעט חברי כנסת שעושים בקטע הזה נזק כי למדוד היום מה קיבלו ולמדוד את הסכסוך עם רשות המסים, לא רלבנטי.

<שרגא ברוש: טבע כדי לשרוד צריכה להמשיך לקבל, אבל זה לא חס וחלילה דמי לא יחרץ.

<שרגא ברוש: זה כדי לעזור לה להתאושש, ולהתאושש בישראל.

<שרגא ברוש: לכן אני חושב שאת המפעל בירושלים ברצון טוב אפשר להציל – לא יודע אם את כולו או רובו, אבל אפשר להציל.

ניר ברקת: חד משמעית.

<שרגא ברוש: אבל השיח צריך להיות שיח משתף ומכבד, ולא חס וחלילה שיח שכל הזמן מסביר מה נתנו כי הצד השני יגיד – כמה מאות מיליארדים שהם נתנו בכיוון השני, אז בואו נעזוב את זה.

<שרגא ברוש: מדינת ישראל נתנה את מה שמגיע בחוק עידוד השקעות הון.

<שרגא ברוש: הם קיבלו הנחות במס וזיכויים במס ומגיע להם, וגם אינטל מקבלת וגם כל מפעל אחר מקבל.

<שרגא ברוש: אף אחד לא יגיד למנכ"ל אינטל מחר אם להקים את המפעל הבא בישראל או לא, ולא יהיה את הסיפור הזה של טבע.

<שרגא ברוש: לכן טבע צריכה להיות מחובקת, גם על ידי העיר, ואני בטוח שראש העיר בא לפה כדי להעביר את המסר הזה, גם על ידי הוועדה הזו, גם על ידי ראש הממשלה והשרים.

<שרגא ברוש: אם היא תהיה מחובקת תהיה לה סיבה טובה להעביר מאירלנד לירושלים, אבל אם כל הזמן יוכיחו לה מה היא קיבלה ומה היא לא בסדר, אז מי שמנהל את טבע הוא איש עסקים, והוא יגיד – חברה', אני אהיה איפה שטוב לי להיות.

ניר ברקת: חד משמעית.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני פתחתי את הדיון כך, בעניין הזה שאנחנו לא צריכים להתלהם.

משה גפני: המשבר הוא בסדר גודל לאומי שאי אפשר לתאר אותו, כמובן גם בינלאומי.

משה גפני: אי אפשר להתעלם מהנזק שיכול להיגרם גם לכלכלה, גם לחברה בעניין הזה, וצריך לעשות כל מאמץ, גם אם צריך לסייע, לעשות כל מאמץ למזער נזקים.

אילן גילאון: אני בהחלט אמשיך באותו קו.

אילן גילאון: אבל צריך לומר גם את החשוב ולא רק את הדחוף.

אילן גילאון: הדחוף זה מצנח הצלה לאנשי טבע אבל חוזרים על הדבר הזה כל פעם כאשר יש.

אילן גילאון: דרך אגב, אתמול חיפה כימיקלים עדיין היו בהפגנה.

אילן גילאון: ברמה של הדבר הדחוף צריך למצוא עכשיו פתרונות דיפרנציאליים מאוד יצירתיים, לחפש ולא לבזבז זמן על חשבונות מיותרים.

אילן גילאון: לנסות למצוא מקורות של דברים שישנם.

אילן גילאון: אני אתמול עלעלתי ברשימה של מפעלים בארצות הברית הקפיטליסטית, גם ברמה הפדראלית, גם ברמה הלאומית, על קנסות שהושתו על חברות שלא עמדו ביעד התעסוקה שלהם.

אילן גילאון: כאן אני יודע שהמצב לא כזה כי לפני חודשיים כששאלתי את שר האוצר אם היתה התניה כזו אמרו לי – לא, מה זה קשור בכלל, זה בכלל עידוד הון, לא השקעות הון, מי שהתבטא כאן.

אילן גילאון: לכן הפתרון צריך להיות דיפרנציאלי.

אילן גילאון: אני חושב שבירושלים זה לא מפעל מפסיד, בכלל.

אילן גילאון: אני חושב שבאשדוד זה מפעל שאולי לא מרוויח אבל הוא חיוני למשק המדינה כי הוא מייצר שם שקיות אינפוזיה.

אילן גילאון: לגבי קרית שמונה – דין אחר.

אילן גילאון: יש וריאציות שונות שכאן צריך להציל את מקומות העבודה.

אילן גילאון: אחד, זה לקבוע גם איזשהו סף את מוציאים, באיזה גילאים מוציאים.

אילן גילאון: מדובר בהרבה מאוד אנשים שמבחינת שוק העבודה הם אנשים במוות קליני.

אילן גילאון: אסור לעשות את הדבר הזה.

אילן גילאון: לראות מי רוצה לפרוש מרצון, לראות איפה אפשר לעזור לעובדים.

אילן גילאון: באותה מידה שאתה אומר – לעזור למפעל, אולי כדי שהם ירכשו את מקום העבודה של עצמם ולתת להם איזושהי רשת ביטחון.

אילן גילאון: בוועדה שלך אני חושב שנאמר הרבה פעמים שכאן אולי היתה להיות איזה רשת הצלה כזו ואת זה אני אומר לגבי הדבר החשוב.

אילן גילאון: הדחוף הוא להציל כמה שיותר עובדים, עכשיו, על ידי החזרת כל מיני בונוסים שנלקחו רק לפני חודשיים, על ידי כל מיני הטבות שניתנו, ואני לא חוזר עוד יותר אחורה כי אני יודע שזה פשוט - - - מס וערבות.

אילן גילאון: לגבי הנושא העתידי, צריכים ליישב את הדברים האלה שתעסוקה יש לה קשר עם נושא של חוק עידוד השקעות הון – כי למה אנחנו מעודדים?

אילן גילאון: כדי שתהיה לנו תרופה חברתית מה יותר מאשר תעסוקה ואחר כך – פריפריה, מחקר, גנריקה וכל מה שאתם רוצים, אבל לפי הסדר הזה.

אילן גילאון: הדבר האחרון זה לראות מה מקורות הבעיה.

אילן גילאון: חברים, מקורות הבעיה זה מיקומה של התעסוקה במדינת ישראל.

אילן גילאון: זה פשוט דבר בטל ולא חשוב, במדיניות שפחות אנשים מקבלים יותר ויותר אנשים מקבלים פחות.

אילן גילאון: כל הזמן בוכים שיש יותר מדי רגולציה.

אילן גילאון: במקום שמקבלים הטבות כאלה צריך יותר רגולציה ויותר התניות.

אילן גילאון: אבל זאת הנקודה של המדיניות שבה כל הממעיט במחיר קונה את הכל.

אילן גילאון: יש כאן בעיה כי הפרצה קוראת לחמדן, ולא אגיד יותר מזה, ולכן דין אחד לגבי קרמיקה, ולגבי כימיקלים, ולגבי רשות השידור ששם מתחילה הדוגמה הזו של מה בעצם נחשב משק התעסוקה במדינת ישראל.

אילן גילאון: במקום שבו אנשים הם פירורים על מפת שולחן שאפשר להעיף אותה אז בוודאי שזה קורה.

אילן גילאון: למה אנחנו נזעקים עכשיו?

אילן גילאון: כי כאן מדובר על מספר יותר גדול, אבל לפני שבועיים ובעוד שבועיים אנחנו נזדעק על נושא נוסף באותה מידה.

אילן גילאון: לכן צריך להסדיר את זה באופן מרכזי של מדיניות.

אילן גילאון: אל"ף רשת ביטחון, שהמדינה ערבה.

אילן גילאון: אני מודה, אני איש מיושן, על אף שלמדתי לימודי ליבה, ואני מאמין שהעבודה זאת חובה של המדינה לספק לאזרחיה.

אילן גילאון: כך אני מבין את הדבר הזה.

משה גפני: גם אלה שלא למדו ליבה סבורים ככה.

אילן גילאון: ומי שחושב שהעיקרון כאן מתנהל על פי שזה עסק ולתת לכל הממעיט במחיר – זו התוצאה.

מיקי רוזנטל: עם כל הכבוד, שרגא, אנחנו רוצים חיבוקים.

מיקי רוזנטל: כולנו רוצים חיבוקים, גם העובדים, לא רק ההנהלה.

מיקי רוזנטל: אז יש גזר ויש גם מקל.

מיקי רוזנטל: אין מדיניות נורמלית שהיא רק גזר, ואנין מדיניות נורמלית שהיא רק מקל.

מיקי רוזנטל: אם לא נאזן בין המקל והגזר גם לא יהיו פה עובדים וגם ספק אם אפשר לנהל ככה כסף ציבורי.

מיקי רוזנטל: אז קודם כל, אנחנו צריכים לנהל את המשבר של העובדים של טבע, לא את טבע.

מיקי רוזנטל: יש לטבע הנהלה שכל אחד שם מקבל עשרות מיליונים.

מיקי רוזנטל: זה אומר חמישה דברים שונים אחד מהשני.

מיקי רוזנטל: קודם כל – שהדברים ייעשו בהסכמה, מי פורש, כמה כסף מקבלים בפרישה, האם המדינה וטבע אחראים על ההסבה של העובדים הללו כדי שימצאו מקום עבודה חדש – כל הדברים הללו.

מיקי רוזנטל: צריך לנהל את המשבר של העובדים כי טבע – יש כבר מי שדואג לה.

מיקי רוזנטל: זה חשוב ביותר.

מיקי רוזנטל: וכמובן – לצמצם באופן דרמטי את מספר המפוטרים, לצמצם באופן דרמטי.

מיקי רוזנטל: זה אפשרי אם המדינה תנהל משא ומתן נכון.

מיקי רוזנטל: דבר שני, יש אגדה שמופצת פה כבר עשור – שאם אנחנו לא ניתן הטבות לחברות ענקיות הם יברחו מכאן.

מיקי רוזנטל: אני לדעתי היחידי שבדק את זה.

מיקי רוזנטל: בעולם המודרני יש 5 מדינות בלבד שנותנות כסף בלי התליות, כמו מדינת ישראל, שההתליות הן רק יצוא ומחזור.

מיקי רוזנטל: יש רק 5 כאלה.

מיקי רוזנטל: אני לא מדבר על מדינות לא יציבות.

מיקי רוזנטל: בכווית אתה גם יכול לקבל כסף אם אתה משקיע, אבל אתה לא שם שם כסף כי אתה לא יודע מה יהיה מחר השלטון.

מיקי רוזנטל: 5 מדינות בלבד.

מיקי רוזנטל: בכל שאר המדינות של ה-OECD, מתחייבים – אני אומר לך באחריות – מתחייבים שגובה השכר של העובדים לא יפחת מגובה ההשקעה של ההחזר מס.

מיקי רוזנטל: את זה במדינת ישראל לא עשו.

מיקי רוזנטל: זה לא ייאמן.

מיקי רוזנטל: זה אומר: אני נותן לך מיליון, אתה צריך להשקיע לפחות מיליון ו-100 אלף בעובדים.

מיקי רוזנטל: מדינת ישראל נתנה 20 מיליון.

מיקי רוזנטל: בתקופה הזו השכר של העובדים היה צריך להיות לפחות 20 מיליון.

מיקי רוזנטל: ובכן, השכר של העובדים היה פחות משליש.

מיקי רוזנטל: זה לפי הנתונים של הכלכלן הראשי, כפי שמסר לנו עכשיו.

מיקי רוזנטל: פחות משליש טבע שילמה לעובדים מתוך המענקים שהיא עצמה קיבלה.

מיקי רוזנטל: זה לא יכול להיות.

מיקי רוזנטל: ההתליה הזו קיימת בכל העולם, למה היא לא קיימת אצלנו?

מיקי רוזנטל: זו התליה מחויבת.

מיקי רוזנטל: אם הם היו עובדי מדינה הם היו מקבלים יותר כסף.

מיקי רוזנטל: אז אני אומר – אנחנו רוצים לעודד פה השקעות, אבל לא יכול להיות שהדבר הזה יהיה ללא קריטריונים.

מיקי רוזנטל: חייבים עכשיו לשנות את הקריטריונים, ולהודיע לחברת טבע, וגם לשאר השחקנים בעניין: אנחנו רוצים לתת לכם הטבות, אנא, ברשותכם, גם הפונקציה של כמה אתם משלמים, כמה עובדים אתם מעסיקים, וכו' וכו', כל בכל מדינות העולם.

מיקי רוזנטל: אף אחד לא יברח.

מיקי רוזנטל: בניגוד למה שסיפרו לנו זו הנורמה בכל העולם המערבי, בניגוד למה שסיפרו לנו באוצר כל הזמן שאם לה יתנו להם הם יברחו.

מיקי רוזנטל: זה בלוף שלא היה ולא נברא.

מיקי רוזנטל: אין גם תהליך של בדיקה מה ההטבה עשתה, שזה חמור.

מיקי רוזנטל: בזה אני מסיים.

מיקי רוזנטל: נתת לחברה מסוימת כסף?

מיקי רוזנטל: לא בדקת כמה היא השקיעה, כמה עובדים היא שכרה, כמה מפעלים היא בנתה.

מיקי רוזנטל: שום דבר.

מיקי רוזנטל: והאם זה לא עשה יותר נזק מתועלת?

מיקי רוזנטל: העובדה שטבע מייצאת כל כך הרבה, האם זה טוב או רע למדינת ישראל?

<שרגא ברוש: אני שכחתי לעדכן במשהו.

<שרגא ברוש: התאחדות התעשיינים פתחה בשבוע שעבר 3 מרכזים בחיפה, תל אביב, ירושלים ובאר שבע, על מנת למפות את צרכי התעשייה באזורים האלה.

<שרגא ברוש: ברגע שיתפרסמו השמות של המפוטרים המטרה שלנו, הלוואי שנגיע אליה יחד עם טבע היא שכל עובד שיסיים את תקופת ההודעה מראש, תיאורטית – שיהיה לו כבר מקום עבודה אחר, בין שהוא הולך למרכז הכשרה, שהוא יכין את עצמו למקום עבודה אחר ובין אם הוא יילך ישר אליו.

משה גפני: כרגע אנחנו לא רוצים שזה יגיע לזה.

מיקי רוזנטל: אנחנו צריכים לדאוג למנגנון, שיהיה.

משה גפני: כרגע אנחנו לא שם, ואני מברך אותך על כך, אבל זה לא רלבנטי עכשיו לדיון הזה.

איתן ברושי: אני רוצה להגיד משפט מקדים שאני בטוח ששרגא ברוש שמזמן היה צריך להתקיים פה דיון על מצב התעשייה ועל הוועדה המיוחדת שהוקמה - - -

<קריאה: אני בטוח שהיושב-ראש יקיים דיון כזה.

איילת נחמיאס ורבין: אי אפשר להאשים את היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: הוא מקיים אין ספור דיונים על התעשייה.

איתן ברושי: לא גפני אשם.

איתן ברושי: אשם האוצר שלא מסוגל לעמוד בלוח הזמנים שהוא קבע, לוועדה בראשות המנכ"ל לחיזוק התעשייה בישראל.

<שרגא ברוש: וכושר התחרות שלה.

איתן ברושי: אנחנו נמצאים בתוך משבר גדול שנופל לתוך מציאות קשה של התעשייה בכלל.

איתן ברושי: אבל אני רוצה לומר שטבע לא נפלה בגלל המענקים או בגלל ההטבות, אלא בגלל ניהול כושל.

איתן ברושי: אני הייתי שותף להצעה, אדוני היושב-ראש, ושרגא ברוש היה שותף להצעה שלי.

איתן ברושי: האוצר, כרגיל, מתנגד.

איתן ברושי: האוצר לא ראה את מרכיב התעסוקה כתנאי לחוק עידוד השקעות הון, גם לא בחוק של עידוד השקעות הון בשקלים, לא רק בהטבות מס.

איתן ברושי: לא רק זה.

איתן ברושי: אני הצעתי עכשיו להוסיף את זה לחוק עידוד השקעות הון.

איתן ברושי: נגיד שהתנאי לחוק עידוד השקעות הון חוץ מ-25% יצוא, שזה רף גבוה, ויש מפעלים שנאנקים כי הם לא עמדו ביעד הזה, מפעלים בכל הארץ.

איתן ברושי: רק באוסם ראיתי ש-10 מיליון שקל הם צריכים להחזיר, ומפעל במשאבי שדה, מפעלים בכל הארץ צריכים להחזיר כסף, בשדרות – כי הם לא עמדו ב-25%.

איתן ברושי: אבל למה לייצר בנגב ובגליל זה פחות חשוב מייצוא, ולמה להחזיר כסף, ולמה לא מחשבים?

איתן ברושי: משום שפיזור האוכלוסייה וחיזוק הנגב והגליל הם לא יעדים מוכרים במשרד פה, במשרד האוצר.

איתן ברושי: לכן אין משקל לתעסוקה.

איתן ברושי: בכפר סבא –רעננה מספיק הטבות מס, כי שם במילא מצוי ההון העיקרי, ההון האנושי שם.

איתן ברושי: אבל במקומות רחוקים בלי חוק עידוד השקעות הון שתמיד התנגדו לו באוצר, לא תהיה תעשייה, ובלי תעשייה אין פה מדינה.

איתן ברושי: לכן אני חושב שזו לא הזדמנות לברר את הכל ברגע הזה ואני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש:

איתן ברושי: השאלה האם טבע היא חברה פרטית או לא היא בעיניי היא לא השאלה המרכזית משום שהדאגה עכשיו היא לעובדים.

איתן ברושי: אנחנו צריכים לטפל בהם.

איתן ברושי: כשיש שריפה קודם כל מכבים את השריפה ואחר כך שואלים מאיפה באה האש.

איתן ברושי: לכן היעד של הישיבה כרגע לא צריך להיות איך מחפשים עבודה חלופית כי זה לא פשוט למצוא.

איתן ברושי: היעד הוא – איך לא מפטרים.

איתן ברושי: שיפטרו בכל העולם, לא פה, כי טבע – אנחנו חתומים על הרעיון.

איתן ברושי: מדינת ישראל יצרה את טבע ולכן היעד צריך להיות שאם יש הבנה שטבע צריכה לעבור צמצום, שהוא לא יחול על מדינת ישראל.

איתן ברושי: מצד שני צריך לתת עזרה, גם בערבויות – בכל דרך שאפשר.

איתן ברושי: הממשלה יכולה לקבל החלטה שהיא רוצה, והממשלה צריכה לקבל החלטה שהיא רוצה.

איתן ברושי: לפי דעתי זו הדרישה מהוועדה: ממשלת ישראל, תעשי את הכל כדי שלא יהיו פיטורין, לא בהיקפים האלה.

איתן ברושי: אנחנו, ועדת הכספים, נאשר את יוזמות הממשלה.

איתן ברושי: לפי דעתי זו המשימה של היום.

איתן ברושי: אחר כך, בעוד חודש, ידונו בשיקולים של איך צריך לנהל את התעשייה.

איתן ברושי: עכשיו צריך לדאוג לעובדים.

משה גפני: מי משיב בשם טבע?

אילן גילאון: אדוני, אולי זו הזדמנות לקבל עדכון מספרי?

משה גפני: אני ביקשתי מחברת טבע נתונים.

משה גפני: היות וקראנו בפרשת השבוע שיעקב אבינו הלך לדורון, תפילה ולמלחמה, אנחנו בנושא של חברת טבע הולכים קודם כל הולכים לדורון.

משה גפני: אנחנו, יחד אתכם, רוצים למצוא פתרון כדי שכמה שפחות עובדים יפוטרו, שמפעלים בכלל לא ייסגרו.

משה גפני: למכור, לעשות – כל הדברים האלה, אנחנו פה.

משה גפני: עשינו את זה בבעיות אחרות.

משה גפני: אמנם הבעיה הזו יותר מסובכת, כי אנחנו מדברים על חברה עולמית שנמצאת במשבר עולמי, בניגוד לחברות שאנחנו טיפלנו בהן, הרבה מעבר לנורמה ולרגילות שבה רגילים לטפל במפעלים במצוקה, מדינת ישראל לא עוברת את המשבר של טבע ככה.

משה גפני: זה נושא שאנחנו נ עמוד על רגלינו האחוריות כדי שזה לא יקרה.

משה גפני: יקרה בעולם?

משה גפני: אנחנו בוכים, מצטערים יחד עם העולם אבל כאן אנחנו לא יכולים לאפשר שיהיו פיטורין בסדרי הגודל שאתם מדברים עליהם.

משה גפני: אנחנו לא נסכים שבירושלים יסגרו המפעלים.

משה גפני: זה לא עומד אצלנו על סדר היום.

משה גפני: אני קודם כל מדבר על תפילה.

משה גפני: אם לא – נתחיל לדבר על מה קיבלתם – מה לא קיבלתם, זו כבר המלחמה.

משה גפני: אני לא רוצה להגיע לשם.

משה גפני: אני הולך לעצור בשלב התפילה, אז בוא נתחיל בדורון.

<דויד לוסטיג: אני עובד בטבע כ-24 שנים, אחראי על התפעול בישראל.

<דויד לוסטיג: אין ספק שזו תקופה שהיא קשה לנו, הקשה ביותר שהיתה לנו.

<דויד לוסטיג: בוודאי שזו תקופה שקשה לי באופן אישי.

<דויד לוסטיג: שיהיה ברור – מה שעומד פה על כף המאזניים זה להציל את טבע.

<דויד לוסטיג: להציל את טבע בעולם ולהציל את טבע כחברה שמנוהלת בישראל עם מו"פ בישראל, עם הנהלה בישראל ועם היקף משמעותי של תפעול.

<דויד לוסטיג: זו המטרה שלנו.

<דויד לוסטיג: זה מה שהצהיר המנכ"ל וזו המטרה שלנו.

<דויד לוסטיג: זו התוכנית שאנחנו הצהרנו עליה ביום חמישי האחרון.

<דויד לוסטיג: טבע נמצאת במשבר חריף מאוד.

<דויד לוסטיג: יש שלושה אלמנטים קשים שכל אחד מהם חריף בפני עצמו – התעשייה הגנרית בעולם ובמיוחד בארצות הברית בשחיקת מחירים אדירה.

<דויד לוסטיג: זה השוק המרכזי שלנו.

<דויד לוסטיג: הקופקסון – איבדנו את הפטנט עליו, יש שם שחיקת מחירים וגם אובדן נתח שוק משמעותי.

<דויד לוסטיג: בנוסף, העסקה שביצענו שבה נגררנו לחוב של 35 מיליארד דולר, שנכון להיום, ללא תוכנית לארגון – אין לנו אפשרות לשלם אותו.

איילת נחמיאס ורבין: אתה חייב להסביר את המושג "נקלענו".

איילת נחמיאס ורבין: בחברה רצינית כמו טבע, וסליחה שאני מתפרצת, להגיד "נקלענו" בדירקטוריון כזה עם הנהלה שהיא על פניו כזו, זה שימוש במילים שהם אינן נכונות.

איילת נחמיאס ורבין: הדירקטוריון בחר ללכת למהלכים הללו, ועכשיו הוא צריך לשרת את החוב.

<דויד לוסטיג: מסכים בהחלט.

<דויד לוסטיג: זה בדיוק המצב.

איילת נחמיאס ורבין: פעם שנייה שאני שומעת אותך אומר את המילה "נקלענו".

איילת נחמיאס ורבין: אבל בגלל זה קניתם את אקטביסט, כדי להימנע מהשתלטות עוינת.

משה גפני: תאפשרי לו.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת, כי זו לא סיטואציה קלה, אבל בגלל זה קניתם את אקטיבסט, כדי להימנע מהשתלטות עוינת.

<דויד לוסטיג: הצהרנו על תוכנית רה-ארגון מאוד מפורטת בצורה הכי שקופה שיש.

<דויד לוסטיג: הצהרנו עליה ביום חמישי האחרון, ואני אתן כמה נקודות שמגיעות מהרה-ארגון.

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: אנחנו לא רוצים לשמוע נקודות.

משה גפני: תגיד בדיוק מה התוכנית שלכם כי אנחנו נרצה להתמודד עם זה.

משה גפני: אנחנו רוצים לדעת את הנתונים.

משה גפני: אנחנו לא מאמינים לעיתונים.

משה גפני: אנחנו מאמינים לכם למה שתגידו כאן.

משה גפני: אז תגידו כאן את הנתונים.

<דויד לוסטיג: עכשיו אני אומר את הנתונים.

<דויד לוסטיג: תהליך הרה-ארגון מתחיל בראש ובראשונה בצמצום משמעותי בהוצאות הנהלה וכלליות, כפי שאמרנו קודם, ובשכבות הניהול.

<דויד לוסטיג: החברה הזו הופכת להיות חברה הרבה הרבה יותר רזה.

<דויד לוסטיג: התחלנו בתהליך הזה והוא יסתיים עד סוף ינואר.

<דויד לוסטיג: כל המבנה הארגוני של החברה הולך להיראות אחרת.

<דויד לוסטיג: ברחבי העולם בסך הכל הולכים להיפרד מ-14 אלף עובדים, הולכים למכור או לסגור כ-20 מפעלים בעולם.

<דויד לוסטיג: מה קורה בישראל?

<דויד לוסטיג: בישראל התוכנית מדברת על פרידה מ-1,200 עובדים ועוד 500 עובדים בסוף 2019, כאשר נסגור את המפעל בירושלים.

<דויד לוסטיג: זו התוכנית.

משה גפני: 1700 בשנתיים.

<דויד לוסטיג: כ-1,200 עובדים ברבעון הראשוןמ של 2018, בצורה הכי ברורה שיש, ואת ההמשך – ב-2019, עד סוף 2019.

<דויד לוסטיג: המטרה של התוכנית מאוד ברורה: לשמר את הפעילות של טבע - - -

משה גפני: יש פה כאלה שלא כל כך מבינים – אני, למשל.

משה גפני: ה-1,200 עובדים שאתם מתכוונים לפטר באופן מיידי.

משה גפני: נחנו לא מסכמים לזה, אבל – אתם באים בדברים עם ההסתדרות, עם הנציגות, עם ועד העובדים?

<דויד לוסטיג: בוודאי.

איילת נחמיאס ורבין: אבל לא באו לפני.

משה גפני: אני שואל אם ישבה ההנהלה ועשתה רשימה – אותם מפטרים, או שאתם בדיונים עם ההסתדרות, עם ועדי העובדים, עם העובדים עצמם?

איילת נחמיאס ורבין: אחרי שהודיעו.

אילן גילאון: גם אם זה רוחב, כשזה מפעלים שלמים?

משה גפני: אני שואל את השאלה שאתה שאלת, חבר הכנסת גילאון.

<דויד לוסטיג: אנחנו בתהליכי היוועצות עם שתי ההסתדרויות.

<דויד לוסטיג: אנחנו בדיאלוג אתם בשביל לקבוע בדיוק את כל הדברים האלה שנאמרו כאן, איך אנחנו גם מוציאים את העובדים בכבוד - - -

מיקי רוזנטל: "דיאלוג" זו מילה קצת מכובסת.

מיקי רוזנטל: אם אתה תגיד שתעשו את זה בהסכמה , אז תנוח דעתנו.

מיקי רוזנטל: אם אתה אומר שאתם בדיאלוג, אתה יודע שיש דיאלוג של צד אחד.

מיכל בירן: גם הודעת פיטורין שמודבקת על דלת אפשר לקרוא לה דיאלוג.

<דויד לוסטיג: שווה להתמקד בשאלה מי זה ה-1,200 עובדים.

<דויד לוסטיג: הנפגעים המרכזיים זה כפי שאמרתי, בהוצאות הנהלה וכלליות, קרי במטה.

איילת נחמיאס ורבין: הם לא יודעים שאתה אמרת לי את זה בישיבה של הוועדה לביקורת המדינה.

משה גפני: יש לך רשות לשאול את זה עוד פעם גם פה.

<דויד לוסטיג: השאר זה לצערנו גם לצמצם עובדים וגם לסגור את המפעל בירושלים, כפי שפרסמנו.

<דויד לוסטיג: אלה הנתונים.

מיקי רוזנטל: המפעל בירושלים מפסיד?

<דויד לוסטיג: כן.

מיקי רוזנטל: כמה?

משה גפני: בירושלים יש שני מפעלים.

משה גפני: יש את המפעל של הטבליות.

משה גפני: המפעל של הטבליות מפסיד?

<דויד לוסטיג: כן.

<דויד לוסטיג: שני המפעלים מפסידים.

<דויד לוסטיג: זו הנהלה משותפת.

משה גפני: ניר, זה נכון?

משה גפני: הבנתי שלו.

מיקי רוזנטל: הוא הפסיד כל השנים, או שרק בשנה-שנתיים האחרונות הוא מפסיד?

<דויד לוסטיג: כפי שציינתי יש כאן כמה גורמים שמעורבים יחדיו.

<דויד לוסטיג: יש פה את השחיקה המשמעותית.

<דויד לוסטיג: המפעל בירושלים מייצא לארצות הברית.

<דויד לוסטיג: 90% מהייצור שלו זה לארצות הברית.

<דויד לוסטיג: כנ"ל גם מפעל המשאפים.

<דויד לוסטיג: יש שחיקת מחירים בתחום הזה שמובילה לכך שהמפעל הוא מפעל הפסדי.

<דויד לוסטיג: כשאנחנו מסתכלים קדימה, זה לא מחר בבוקר, כמו שאמרתי – אנחנו מסתכלים על סגירה של מפעל בסוף 2019.

<דויד לוסטיג: אנחנו לא הולכים לסגור את המפעל עכשיו.

<דויד לוסטיג: אנחנו מתכוונים בתהליך מדורג לצאת מכל המוצרים שאנחנו מפסידים בהם ובסופו של דבר בסוף 2019, איך שאנחנו רואים היום את התחזית, המפעל הזה - - -

עמר בר-לב: ומה עם המפעל באירלנד, שאמרו שלו היו מעבירים את הייצור לירושלים וסוגרים את המפעל באירלנד אז המפעל בירושלים היה רווחי?

עמר בר-לב: ואתם החלטתם הפוך.

<דויד לוסטיג: לא ניתן - - -תראו, אנחנו יכולים לקיים כאן דיון - - - אני יכול לתת את השורה האחרונה או את כל הדיון.

<דויד לוסטיג: אנחנו בנינו את האסטרטגיה איך נראה ה-footprint שלנו.

<דויד לוסטיג: הוא הולך להיראות אחר בגלל כל הגורמים שציינתי, בגלל החוק שלנו.

<דויד לוסטיג: 20 מפעלים ברחבי העולם הולכים להיסגר או להימכר.

<דויד לוסטיג: זה ה-footprint.

משה גפני: למה בירושלים אתם מדברים על סגירה?

משה גפני: על קרית שמונה גם דובר ובסוף מה שקורה שהוא ימשיך, ואנחנו שמחים על כך.

משה גפני: מדובר גם על מכירה.

משה גפני: אי אפשר לנסות למכור את המפעלים, לנסות להגיע למצב שהמפעלים בירושלים לא ייסגרו אלא יימכרו והעובדים ימשיכו?

<דויד לוסטיג: כפי שציינת, מר גפני, היו הרבה דברים בעיתונות .

<דויד לוסטיג: אני עכשיו אומר את העובדות.

<דויד לוסטיג: המפעל בקרית שמונה לא היה מועמד למכירה - - -

משה גפני: נכון, אמרת לי את זה, ואני שמח על כך.

משה גפני: אני שואל האם אפשר להביא את ירושלים למצב שבו המפעלים לא ייסגרו אלא יימכרו?

<דויד לוסטיג: אז אני אסביר.

<דויד לוסטיג: בתעשייה שלנו המפעלים מחוברים למוצרים.

<דויד לוסטיג: מפעל בתעשייה שלנו מחובר למוצר.

<דויד לוסטיג: ככה זה תהליכי הרישום, בכל המקומות בעולם.

יצחק וקנין: מאחר ובמפעל בירושלים המוצרים שרשומים בו הם מוצרים שמפסידים, למעשה, אי אפשר למכור את המפעל, בניגוד למפעל בקרית שמונה ששם המפעל הוא רווחי ויש קונה שיקנה אותו.

יצחק וקנין: המפעל בירושלים לצערנו הוא מפעל מפסיד, ואנחנו לא חושבים שיימצא קונה שיקנה אותו כמפעל פעיל.

אורן אסף חזן: ניסיתם?

אורן אסף חזן: הרי אנחנו מכירים שבעסקים האלה - - -

יצחק וקנין: הבנתי שסגירת המפעל בירושלים אמורה להיות בסוף 2019, כמעט עוד שנתיים.

יצחק וקנין: נכון?

יצחק וקנין: יכולה להיווצר מציאות שהדבר הזה מתהפך?

<דויד לוסטיג: התמונה הריאלית שלנו, ואני לא רוצה לתת פה שום אשליות שווא, לא לכם ולא לעובדים שנמצאים שם עכשיו – התמונה שלנו היא שאת המפעל בירושלים נצטרך לסגור.

<שרגא ברוש: תן לי לשאול אותך שאלה, רק כדי שהתשובה תיאמר פה: נניח לרגע שהיה כדאי לכם כלכלית ועסקית להעביר חלק מהייצור מאירלנד לישראל.

<שרגא ברוש: למפעל בירושלים יש את היכולת הטכנולוגית לייצר את מה שמייצרים באירלנד, או חלק מזה?

<דויד לוסטיג: לא.

<דויד לוסטיג: התשובה היא – לא.

איילת נחמיאס ורבין: כלומר, זה בכלל לא אותו מפעל, מבחינת המאפיינים שלו?

ניר ברקת: אני שמעתי שזה שני מפעלים בירושלים.

ניר ברקת: יש את המשאפים ואת הטבליות.

ניר ברקת: מה שאני שומע באוזן המוזיקלית שלי – שמפעל הטבליות, בהינתן שורה של שינויים, יכול להיהפך תוךX זמן לרווחי.

ניר ברקת: זה שם אותו בקטגוריה אחרת, לתפיסתכם.

ניר ברקת: מה שאני שומע שמפעל הטבליות בעבודה חכמה בסדרה של רפורמות של העברת קווי ייצור, תהליך שלוקח שנה-שנתיים, האתגר שם הוא bridging, על פני זמן, כדי להחזיר אותו למסלול, ויש לו פוטנציאל צמיחה גדול מבחינת קיבולת ויכולת ייצור.

ניר ברקת: לתפיסת

ניר ברקת: כם זו קטגוריה אחרת מהמשאפים.

ניר ברקת: אני לא אומר מה אני חושב, אני אומר מה ששמעתי.

<דויד לוסטיג: קראתי גם את זה בעיתונות.

<דויד לוסטיג: אני קורא המון לאחרונה.

<דויד לוסטיג: המפעל בירושלים, כשמסתכלים על כל ה- put-in של טבע לצערנו, ובאמת לצערנו – אנחנו נפעיל אותו, ובהדרגה, בסוף 2019 פשוט ייגמרו לו המוצרים הרווחיים ונצטרך לסגור אותו.

אורן אסף חזן: לי זה מרגיש שלא משנה מה שנגיד או נציע – הם החליטו לסגור.

ניר ברקת: אם זה נכון שלתפיסתכם המפעל הראשון של המשאפים –אתם לא רואים איך אפשר לממש את הפוטנציאל העתידי שלו, ולחליפין המפעל של הטבליות – בכנות ויושרה, ודיברתי עם המנהלים שלכם, בעבודה נכונה של bridging, של תקופת מעבר, אפשר להפיק ממנו, יכולת הייצור שלו היום היא רק קצה הקרחון – זה מפעל חדשני בן פחות מ-10 שנים והיכולות שלו הן גדולות, על פניו הוא בקטגוריה אחרת.

ניר ברקת: עוד פעם – זה מה שאני שומע.

<שרגא ברוש: רצון וכסף

<דויד לוסטיג: אני רוצה שוב להבהיר בצורה מאוד ברורה, ואני חושב שזו האחריות שלנו להבהיר בצורה ברורה.

<דויד לוסטיג: אולי זה נשמע כרגע מאוד קשה וקשה לנו בפירוש כמו שזה קשה, ולעובדים זה פי אלף יותר קשה ממה שזה קשה לנו, אבל אנחנו רואים שהמפעל בסוף שנת 2019 יצטרך להיסגר.

<דויד לוסטיג: בגלל זה היום, בדצמבר 2017 באנו לעובדים המסורים, הנאמנים, שעושים באמת את מלאכתם בצורה הכי טובה שאפשר, שיתייעלו גם.

<דויד לוסטיג: לצערנו, המפעל זה הוא לא יהיה רווחי, והוא הולך להיסגר.

<דויד לוסטיג: אז אנחנו יכולים לכבס פה טיפה את המילים, אבל זה המצב, זו ההחלטה של ההנהלה.

מיקי רוזנטל: אבל ראש העיר שאל אותך.

מיקי רוזנטל: יש שני מפעלים.

מיקי רוזנטל: האחד, כנראה דינו נגזר, אבל השני בהסבה, אולי עם השקעה מסוימת, אפשר להפוך אותו למפעל רווחי – האם כן או לא?

מיקי רוזנטל: אתה מדבר על מפעל אחד?

עמר בר-לב: התשובה היא – בתנאים מסוימים – כן.

ניר ברקת: זה תלוי בתנאים.

ניר ברקת: אז המשא ומתן על התנאים, של איך - - -

מיקי רוזנטל: מאה אחוז, אבל אנחנו רוצים לדעת האם יש יכולת להסב את המפעל של הטבליות ונדרשת השקעה משמעותית, וזה אפשר לעשות, או שזה גם מפעל שמבחינת

מיקי רוזנטל: כם אתם לא רוצים לדון עליו בכלל.

<דויד לוסטיג: אז אמרתי – לא.

ניר ברקת: - - -

עמר בר-לב: דיבר קודם שרגא ברוש שצריך לחבק את טבע.

עמר בר-לב: אחרי זה מיקי רוזנטל אמר שלא צריך לחבק את טבע.

מיקי רוזנטל: לא אמרתי.

מיקי רוזנטל: אמרתי – מקל וגזר, ככה זה.

מיקי רוזנטל: מה לעשות?

עמר בר-לב: אני לא יודע מה זה לחבק.

עמר בר-לב: כולנו רוצים מנהלים טובים שיהיו תמיד טובים.

עמר בר-לב: בוא ניקח לזכותה של טבע, אם אני הולך 50 או 30 שנה אחורה, יש לי אפילו תמונות של אבא שלי בתור שר המסחר והתעשייה עם - - - אז יש לה הרבה מאוד זכויות.

עמר בר-לב: מנהלים גם לפעמים טועים.

עמר בר-לב: כמובן שזה לא הצדקה לקחת בונוסים בתקופות רעות.

עמר בר-לב: אבל הזכיר דויד לוסטיג שקיים חשש של השתלטות עוינת על טבע.

עמר בר-לב: אני אגיד לך – למה שאני אפחד מהשתלטות עוינת על טבע?

עמר בר-לב: למה שאני אבהל?

<קריאות: - - -

עמר בר-לב: זו שאלה רטורית.

עמר בר-לב: הסיבה היחידה שאני צריך להילחץ מהשתלטות עוינת על טבע אם טבע היא חברה ישראלי תואם באמת טבע היא מניה של מדינת ישראל.

עמר בר-לב: אם טבע היא חברה ישראלית והמנייה שלה היא מנייה של מדינת ישראל היא לא יכולה לסגור את המפעל בירושלים.

עמר בר-לב: המפעל בירושלים הוא סמל, הוא סמל לאומי.

עמר בר-לב: ירושלים – כמובן לא צריך לדבר כאן על המשמעות הלאומית שלה.

עמר בר-לב: מצידי שטבע תעשה הסבה ותבנה מפעל אחר או תסב את הנוכחי למפעל אחר, בירושלים.

עמר בר-לב: לא ייתכן.

עמר בר-לב: אם טבע רואה את עצמה בתור חברה ישראלית – ויש כאן סימן שאלה, אבל אם הם יבהירו את הסימן שאלה הזה שאתם חברה ישראלית, אז באמת צריכה להטריד אותנו השתלטות עוינת של חברה לא ישראלית על טבע, ואז צריך באמת לחבק.

עמר בר-לב: ואז, מה המשמעות של המילה "לחבק"?

עמר בר-לב: אני לא הולך לפתוח אחורה 10 ו-5 שנים את כל שאלות של הטבות המס, היו הטבות מס ואין ספק שמספר העובדים בטבע בישראל עלה וגדל.

עמר בר-לב: אבל הנושא של ה-3 שנים האחרונות הוא פתוח והוא על השולחן.

עמר בר-לב: לא ייתכן לתת לחברה שהולכת לפטר עובדים במדינת ישראל הטבות מס, כשכל המטרה של חוק עידוד השקעות הון, או המטרה העיקרית - - -

יצחק וקנין: מי נמצא מרשות המסים?

יצחק וקנין: אתם התייחסתם?

עמר בר-לב: תן לי לסיים קודם.

עמר בר-לב: המטרה, אחת המטרות – אולי המטרה העיקרית של חוק עידוד השקעות הון היא מקומות עבודה.

<קריאה: לא בישראל.

<קריאה: לא בישראל.

עמר בר-לב: לכן, כשחברה מפטרת אי אפשר לתת לה הטבות מס של 3 שנים אחורה.

עמר בר-לב: לכן, מבחינתי יש כאן – חיבוק, זה מה שזה אומר במדינת ישראל.

עמר בר-לב: אני לא מצפה שמדינת ישראל תעביר עוד כספים לטבע או תיתן עוד הטבות.

עמר בר-לב: יש כאן הטבות שנידונות, אי אפשר לפטר אנשים בתקופה הזו.

עמר בר-לב: המחנה הציוני הולך להגיש הצעת חוק שבדיוק עוסקת בנושא הזה.

עמר בר-לב: היא כללית אך מתייחסת ספציפית לטבע.

עמר בר-לב: לא ייתכן שחברה בשנה – או במקרה של טבע ב-3 שנים שמדברים אתם על הטבות מס, באותה תקופה היא תפטר עובדים במדינת ישראל, כי המטרה היא מקומות עבודה במדינת ישראל ולכן החברות מקבלות הטבות מס.

עמר בר-לב: דבר אחרון, תראה.

עמר בר-לב: אנחנו היום בנר שמיני של חג חנוכה.

עמר בר-לב: מדובר על הנס?

עמר בר-לב: מדינת ישראל כל הזמן מחכה לנסים.

עמר בר-לב: הסיפור של טבע ידוע כבר לפחות 5 חודשים.

עמר בר-לב: אני שואל למה ראש הממשלה נפגש רק היום עם מנכ"ל טבע ולמה הוא לא נפגש אתו לפני 3 חודשים, או אם לא ראש הממשלה אז שר הכלכלה?

עמר בר-לב: למה?

עמר בר-לב: הסיבה היא שאנחנו כל הזמן מחכים לנסים, והנסים לא באים.

יצחק וקנין: יש נסים כל רגע, רק בעל הנס לא מכיר בנסו.

עמר בר-לב: למדתי שאתך לא צריך להתווכח, אם נהיה רגע רציניים, אין כאן הפתעה.

עמר בר-לב: יש כאן תהליך שנמשך הרבה חודשים וראש הממשלה, לצערי, כמו במקרים אחרים, הוא דוחה החלטות ודוחה נושאים עד הרגע שאין לו ברירה.

עמר בר-לב: ברגע שאין לו ברירה, הרבה פעמים המחיר שצריך לשלם הוא הרבה יותר גבוה.

עמר בר-לב: ומי שישלם את המחיר, חלק מהמחיר, זה העובדים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכנה שרשות המסים תדבר לפני, למרות ששמעתי אותם כבר כמה פעמים בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: יש חברי כנסת שלא שמעו אותם.

<מיכאל אסולין: אני מנהל תחום בכיר במחלקת עידוד השקעות הון בחטיבה המקצועית ברשות המסים.

<מיכאל אסולין: דבר שחשוב לי להדגיש- אני מנוע לדבר על שמות של חברה ספציפית זו או אחרת, על אף נושא הדיון הספציפי.

יצחק וקנין: תתייחס רק לטבע.

יצחק וקנין: אנחנו לא רוצים שום חברה אחרת.

<מיכאל אסולין: בהתאם לסעיף 235 לפקודת מס הכנסה אני מחויב לסודיות.

<שרגא ברוש: אז אפשר להניח שאתה מדבר על טבע?

<מיכאל אסולין: אפשר להניח שאני לא מדבר על אף חברה ספציפית.

<מיכאל אסולין: הוראות חוק עידוד השקעות הון מעניקות הטבות מס, מסלול מענקים או מסלול הטבות המס – ואני אמון על מסלול הטבות המס, תוך התניה לקיומו של מפעל תעשייתי בעל פעילות ייצור בישראל, ותנאי של בר תחרות, שמחייב שיעור ייצוא של לפחות 25%.

<מיכאל אסולין: כמובן שככל שיש איזושהי בדיקה שנמצאת בהליך – כן או לא, שוב – אני לא יכול לדבר, לא יכול להגיד, אבל הדברים לא יכולים להישלל או להינתן על בסיס דברים שלא נמצאים בחוק, כפי שקבע המחוקק עצמו.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אתה לא יכול לא להתייחס בדיון כזה רגיש, ואתה עשית את זה גם בוועדה לביקורת המדינה פעמיים, לנושא מדידת האפקטיביות של הטבות המס.

איילת נחמיאס ורבין: זה נכון לגבי חברה שאתה לא מסכים להגיד את שמה - - -

<שרגא ברוש: מה זה קשור לחוק?

מיקי רוזנטל: זה מאוד קשור.

מיקי רוזנטל: למה נתנו את הטבות המס אם אנחנו לא יודעים למה, הם לא יודעים למה.

מיקי רוזנטל: מה זה הדבר הזה שלא מודדים את זה?

איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לך מדוע - - -

מיקי רוזנטל: זה הדיון.

<שרגא ברוש: מה את רוצה ממנו, אבל?

אורן אסף חזן: - - - נהרוג את השליח עכשיו?

איילת נחמיאס ורבין: מה זה קשור?

אורן אסף חזן: - - -

איילת נחמיאס ורבין: יש לו אחריות כמי שמייצג את רשות המסים מולנו, זה הכל.

איילת נחמיאס ורבין: לא תוקפת אוו, שואלת אותו.

<מיכאל אסולין: כפי שאמרתי היום גם בוועדה לביקורת המדינה, וגם בדיון הקודם שהיה בנושא – מדידה של הטבות המס בדרך של כימות יבש – כמה החברה הרוויחה, מה מס החברות שמופיע בפקודה, המלא, מול המס של חוק עידוד – היא דרך שהרבה פעמים יוצרת עיוותים והיא לא בהכרח הדרך הנכונה לבדוק אותה.

<מיכאל אסולין: נאמר גם בדוח של ועדת אנדורן.

<מיכאל אסולין: ההסתכלות היא לבחון את שיעור המס שהמחוקק בחר להטיל על החברות שעומדות בתנאים של החוק, ולא לבוא ולהגיד – אם החברה הרוויחה הרבה, אם יש לה שיעור רווחיות גבוה צריך להעניש אותה על הטבת המס שהיא תבעה.

<מיכאל אסולין: חשוב לציין – אנחנו מיישמים את הוראות המחוקק- - -

מיקי רוזנטל: אתם גם בודקים?

מיקי רוזנטל: מה אתם בודקים?

<מיכאל אסולין: את אופן יישום החוק.

מיקי רוזנטל: עזוב רגע את החוק.

מיקי רוזנטל: האם החוק הוא טוב או לא?

<מיכאל אסולין: אני לא יכול ל - - - את החוק כי אני אמון על היישום שלו.

מיקי רוזנטל: אתה אמור לבדוק אותו, נכון?

מיקי רוזנטל: האם המדיניות הזו שנהוגה כבר כך וכך שנים מאז ועדת אנדורן - - -

<שרגא ברוש: מה פתאום?

<שרגא ברוש: זה מקודם.

מיקי רוזנטל: לא, אני לא מדבר - - - על השינויים שעשו.

מיקי רוזנטל: האם היא יעילה או לא?

מיקי רוזנטל: האם בחנתם את זה פעם?

מיקי רוזנטל: האם ההשקעות האלה היו לא מבחינת טבע אלא האם הן היו נכונות מבחינת משק הישראלי?

מיקי רוזנטל: אולי לעודד חברות לפי הייצוא זה דווקא נזק למשק הישראלי וזה דווקא מפחית את שער הדולר וכל יתר העסקים בישראל סובלים מזה?

מיקי רוזנטל: אולי זה רע?

מיקי רוזנטל: מי בודק את זה?

אורן אסף חזן: הרבה פעמים רשות המסים מגיעה לכאן ומבקשת לבטל כל מיני דברים שעשינו בתואנה שבסוף זה פוגע בהתייעלות, בהתנהלות, העניין הכלכלי לא בא לידי ביטוי, הוא לא משמעותי, המדינה רק מפסידה מזה כסף.

אורן אסף חזן: האם בהקשר הזה, של חברה שלא נזכיר את שמה, שכמובן אינה פועלת כדרך הטבע – האם בהקשר הזה אנחנו יכולים לדעת שמה שהם קיבלו היה טוב או לא היה טוב?

אורן אסף חזן: למה – עזוב אותם.

אורן אסף חזן: מחר תבוא חברה אחרת ונרצה להחיל את הוראות החוק.

אורן אסף חזן: נכון?

אורן אסף חזן: לא נכון?

אורן אסף חזן: בסדר?

אורן אסף חזן: לא בסדר?

<מיכאל אסולין: שוב – לבוא ולבחון את מה שהחברה עצמה קיבלה כתוצאה משיעור המס המוטב שחל עליה במסגרת החוק, זו ראייה שלפעמים מוטה באיזושהי בעייתיות מסוימת.

איילת נחמיאס ורבין: ישב דויד לוסטיג ובהגינות אמר – אנחנו מודדים מול הטבות המס את מה החברה החזירה למשק הישראלי.

איילת נחמיאס ורבין: אם הם יודעים למדוד את זה למה אתם לא יודעים למדוד את זה?

יצחק וקנין: מה שאת מדברת זה כבר עניין שלנו כמחוקקים, של איך אנחנו רוצים לראות את רשות המסים.

יצחק וקנין: את נתת לו אמות מידה איך הוא צריך לעבוד.

יצחק וקנין: קבעת לו אותם, הוא פועל לא לפי הרצונות שלו.

יצחק וקנין: הוא פועל על פי הפלטפורמה שיש לו, אין לו משהו אחר.

יצחק וקנין: מה את רוצה, שאם מפעל מייצא 50% מהתוצרת שלו ומגיע לו כך וכך על פי הפרמטרים שלו – שהוא יעשה משהו אחר?

יצחק וקנין: אני בטוח שרשות המסים לא חורגת ממה - - -

איילת נחמיאס ורבין: זו לא היתה טענתי בכלל.

אורן אסף חזן: האם הוועדה הזו יכול לקבל את הנתונים ולא רק להיות מוזנת ממה שמפורסם בתקשורת?

אורן אסף חזן: הרי הכל פה עלום.

אורן אסף חזן: אף אחד לא יודע במה זה בא לידי ביטוי.

יצחק וקנין: הבעיה שנתונים אתה לא יכול לקבל ממנו.

אורן אסף חזן: אז ממי אפשר לקבל?

אורן אסף חזן: אנחנו רוצים לקבל אותם.

יצחק וקנין: תביאו את משה יוסף לישיבה סגורה, גם לא בטוח שעל פי החוק הוא רשאי לתת לכם - - - גם לא של טבע וגם לא של חברה אחרת.

אורן אסף חזן: אז יש פה בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: יש נתונים שכן נחשפו באמצעות העתירה של "גלובס".

אורן אסף חזן: אנחנו ועדה שנותנת הטבות ולא יכולה לקבל נתונים מה המשמעות שלהם?

<מיכאל אסולין: מהות הדיון פה לעניין הפעילות של רשות המסים בנושא, היא כפי שציין היושב-ראש, אינה רלבנטית, מאחר ואנחנו מיישמים את הוראות החוק כמו שהן כתובות.

<מיכאל אסולין: עניין מדידת ההטבות, היישום של מסקנות ועדת אנדורן וכן הלאה – אלה דברים שנמצאים לפתחו של משרד האוצר שצריך לבוא ולבחון את זה, כיצד הוא מיישם אותם.

איילת נחמיאס ורבין: מבטיחה להשתדל להיות קצרה ולא לחזור על מה שאמרתי בוועדות אחרות.

איילת נחמיאס ורבין: אני יושבת פה בסוג של ניגוד עניינים כי אני ראש שדולת התעשייה, אוהבת תעשייה ובאה מהתעשייה, אבל אני חושבת שטבע במהירות מאוד גדולה הפכה להיות מטראומה למשהו שיכול להיות טרגדיה אם לא נעצור את זה.

איילת נחמיאס ורבין: 1,950 עובדים, ואני מכירה את דויד לוסטיג, הוא כבר היה פה בוועדה ואני דיברתי אתו כמה פעמים כי הוא באמת באמת - - - אני לא מרגישה שטבע עשתה תוכנית התייעלות מסודרת שהיא דיווחה עליה לציבור בתהליכים שעושים דברים.

איילת נחמיאס ורבין: הפחד מהשתלטות עוינת הוא לא פחד שנולד היום, זו הסיבה לרכישות ולבעיה של - - - החוב.

איילת נחמיאס ורבין: בואו נגיד את האמת.

איילת נחמיאס ורבין: הנושאים האלה ייבחנו, וכנראה לא על ידי ועדת הכספים של הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: הדברים שהם עצובים בעיניי מאוד, ולמה התייחסתי לנושא של מדידת האפקטיביות על ידי רשות המסים?

איילת נחמיאס ורבין: כי אני באמת חושבת שיש פלטפורמה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהטבות מס זה דבר נכון אם הוא נעשה כמו שצריך.

איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות שהוא לא נעשה כמו שצריך על ידי החוק הנוכחי, אבל יש שלושה דברים שאני חושבת שצריך להכניס למסגרת החוק, ואז יכול להיות שיהיה כושר מדידה יותר טוב, כי לא נראה לי הגיוני, עם כל הכבוד, שבטבע יודעים למדוד את האפקטיביות של הטבות המס או להגיד מה טבע החזירה למדינה במונחים של צמיחה, ורשות המסים לא יודעת למדוד את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אם היו מודדים למשל את שיפור כושר התחרות, חדשנות ותעסוקה – אגב, במענקים – יודע לעשות את זה נחום איצקוביץ מאוד יפה.

איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות שצריך להסית משאבים מהטבות מס למענקים.

מיקי רוזנטל: היה מענקים - - -

<שרגא ברוש: היה מענקים אמרתם - -

איילת נחמיאס ורבין: אני לא אמרתי כלום.

איילת נחמיאס ורבין: למה חשוב לדעת אם הטבות המס הן אפקטיביות?

איילת נחמיאס ורבין: כי ישראל התדרדרה - - -

יצחק וקנין: זה דורש דיון נפרד בלי שום קשר לטבע.

יצחק וקנין: מה שאת אומרת לא שייך לדיון הספציפי הזה, כי פה יש דבר מוגמר.

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא דבר מוגמר, אם כי אני קצת סקפטית לגבי סיכויי ההצלחה שלו, לצערי.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד עוד שלושה דברים.

איילת נחמיאס ורבין: ישראל התדרדרה במדד עשיית העסקים ממקום 29 למקום 54.

איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות ששם הממשלה צריכה להידרש ולטפל בנושאים שהם חסמים עסקיים הרבה יותר משמעותיים, אולי, מהטבות המס, ואנחנו צריכים לשאול את השאלה הזו בכנות.

איילת נחמיאס ורבין: דבר אחרון על ירושלים, אהובתנו.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להבין מה גודל הטרגדיה, על מה האנשים האלה נלחמים?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו אומרים שהם נלחמים על הפרנסה שלהם?

איילת נחמיאס ורבין: הם נלחמים על הזכות לגור בעיר הבירה.

איילת נחמיאס ורבין: אפשר לשמוח עד מחרתיים מההכרזות של טראמפ.

איילת נחמיאס ורבין: אין לזה שום משמעות ביום יום של הירושלמי הממוצע אם הילדים שלו, שפגשתי אותם אתמול מול שערי האוצר, אין לזה משמעות משום שבירושלים הממשלה לא משקיעה ביצירת חלופות תעסוקה.

איילת נחמיאס ורבין: בגלל זה גם, דויד, צריך להבין.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא רק בגלל שהיא בעיר הבירה, אנחנו דואגים גם לקרית שמונה, אל תטעו – וגם לאשדוד, גם שם יש אנשים שהולכים הביתה.

איילת נחמיאס ורבין: ירושלים היא באמת פריפריה.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד את האמת.

איילת נחמיאס ורבין: במונחי תעסוקה ירושלים היא אולי במצוקת אבטלה הרבה יותר גדולה, גם בגלל הנתונים של האוכלוסייה, אבל צריך להבין את גודל השבר.

מיכל בירן: אני מודה שהדיון הזה לא נוח לי כי אני גדלתי על זה שטבע זה אחד ממקומות התעסוקה השווים ביותר במדינת ישראל.

מיכל בירן: היתה לי דודה שעבדה שם שנים ועוד דוד שעבד שם שנים, וזה עוד בשם הקודם של המקום, לפני שהיא היתה טבע.

מיכל בירן: זה היה מבחינתי סמל להעסקה הוגנת שמתגמלת גם את העובדים על העבודה שלהם.

מיכל בירן: אני לא כופרת בזה שחברה במשבר לפעמים צריכה לסגור מפעלים ולפעמים צריכה לפטר עובדים.

מיכל בירן: הייתי עכשיו בדנמרק ויש שם מודל שעובד שבו לעסקים יש גמישות, אבל המדינה לוקחת אחריות על האנשים, על העובדים, על ההסבה, על מקומות עבודה חלופיים, דבר שמאפשר גם למשק להתפתח וגם לא להפקיר את האנשים.

מיכל בירן: אבל במצב שבו אנחנו נמצאים היום משהו בהתנהלות שלכם צורם מאוד, וקשה להתעלם מזה.

מיכל בירן: כשאומרים "להדק חגורה", ואנחנו מכירים את זה מההיסטוריה הכלכלית, מצופה מכולם להדק חגורה.

מיכל בירן: אם אומרים לעובדים – יש פה עת משבר, אין מה לעשות, צריך לקצץ, לפטר, להוריד משכורות – קורה.

מיכל בירן: אבל אז אתה מצפה שלא יהיו מודעות כפי שפורסם ב-YNET לפני יומיים שאתם מחפשים עובדים חדשים בזמן שאתם מפטרים עובדים קיימים, במקום לחשוב איך מסבים ואיך משאירים את האנשים.

מיכל בירן: כן, יגואר.

מיכל בירן: אני לא מצפה שהמנכ"ל החדש שלכם ייסע בתחבורה ציבורית, אבל קצת רגישות לאיך הדברים נראים לא היתה מזיקה.

מיכל בירן: כשאומרים חשש מהשתלטות עוינת, עם כל הכבוד, הבאתם מנכ"ל שיהיה מספיק זר כדי שהוא יוכל להנחית את חרב הפיטורין ושלא יהיו לו שכנים שיבואו לבכות לו, ושלא יקרא את התקשורת הישראלית ושלא יעניין אותו מה נגיד.

מיכל בירן: הסיבה שאנחנו נותנים את הטבות המס והסיבה שאנחנו רוצים שטבע תהיה ישראלית, זה כדי שיהיה איכפת לכם מה נגיד.

מיכל בירן: שטבע תהיה קשורה לחברה הישראלית בחבל טבור, ובדיוק ברגעים כאלה, שאפשר יהיה להפעיל את מלוא כובד משקלנו בעניין.

מיכל בירן: ברגע שאתם בכל מקרה מביאים מנכ"ל שבאמת לא איכפת לו מה שנגיד, ואני באמת סקרנית לראות איך הדברים יתפתחו – זה לא כל כך שונה מהשתלטות עוינת.

<נחום איצקוביץ: חוק עידוד הון יש בו שני מרכיבים.

<נחום איצקוביץ: אומר בקצרה.

<נחום איצקוביץ: תחום המענקים שאני מנהל אותו מטעם משרד הכלכלה והאוצר – יש יעדים מדידים כמעט בכל הדברים.

<נחום איצקוביץ: יש עובדים, יש מחזורים, יש יצוא לפי החוק, אבל יש גם גידול במכירות, בודקים פריון, חדשנות ומרכיבים אחרים.

<נחום איצקוביץ: במיסוי זה קצת יותר מורכב, זה נכון.

<נחום איצקוביץ: יחד עם זאת, הבדיקה המקצועית שלי, כפי שנעשה גם בהיותי חבר בוועדת אנדורן – יש מדינות שקובעות שיטות למדוד את היחס בין הטבת מס התיאורטית, לבין מה החברה הזו נותנת למשק, כל מיני מרכיבים.

<נחום איצקוביץ: עושים את זה באנגליה, באירלנד, במקומות מסוימים.

<נחום איצקוביץ: זה עדיין מסלול ירוק.

<נחום איצקוביץ: אני מסכים שאסור שיהיה מסלול שהוא ביורוקרטי גם בהטבות המס.

<נחום איצקוביץ: בהטבות המס יש למעלה מ-1,000 חברות היום, בוודאי שחברות קטנות ובינוניות לא צריכות להיכלל בכלל במדידה מסוג זה, אבל החברות הגדולות, אפשר לקבוע מה הן, אפשר לייצר איזשהו מנגנון.

מיקי רוזנטל: גם לא צריך להמציא את הגלגל והאש, כמו שאמרת – יש את זה בחו"ל, כמו שאני אמרתי – יש את זה ברוב המדינות של ה-OECD.

<נחום איצקוביץ: זו דעתי המקצועית לעניין זה, כמו שאמרתי אותה והיא כתובה גם בדוח ועדת אנדורן.

<נחום איצקוביץ: היינו בדעת מיעוט.

<נחום איצקוביץ: הממשלה או הכנסת יכולה להחליט שצריך לעשות משהו כי הסערה הציבורית היא מאוד גדולה.

<נחום איצקוביץ: לעניין טבע, כל השנים טבע, מבחינת השקעות ההון לא קיבלה בכסף השקעות הון מאתנו, אלא רק סכומים זעומים.

<נחום איצקוביץ: משנת 71 עד היום קיבלה סדר גודל של 3 מיליון או 3.5 מיליון, שאלה סכומים זעומים.

<נחום איצקוביץ: היא בחרה במסלול הטבות המס מסיבותיה היא.

יצחק וקנין: זניח.

<נחום איצקוביץ: דבר אחרון, לגבי ירושלים.

<נחום איצקוביץ: כיוון שזה פורסם באתר שלנו אני יכול להגיד את זה.

<נחום איצקוביץ: קודם כל אני רוצה לשבח את דוד לוסטיג, שאני ברמה האישית חושב שהוא איש הגון ואיכותי, ומביא לפה את הדברים בצורה הוגנת.

<נחום איצקוביץ: הייתי במפעל לפחות פעמיים, בירושלים.

<נחום איצקוביץ: על פי בקשת טבע ב-2015 שהתכוונה לבצע הסבה בטבליות, כמדומני, אישרנו השקעה של טבע של כ-300 מיליון מתוכה 150 כמענק.

<נחום איצקוביץ: זה פורסם באתר שלנו, זה לא סוד.

<נחום איצקוביץ: כמובן שכתוצאה מהתהליך שנעשה היום בטבע הכנסנו את זה להקפאה, אנחנו לא שחררנו שקל, אבל זה עומד עדיין פתוח להחלטה כלשהי של טבע.

<נחום איצקוביץ: אנחנו נשמור, ככל שידינו משגת בעניין זה על האפשרות לשמור על המענק הזה עד תום ההחלטה של טבע בעניין הזה.

<נחום איצקוביץ: מבחינת ירושלים, מבחינת רשות ההשקעות אני אומר את זה כאן כדי שתדעו את הדבר.

<נחום איצקוביץ: כמובן שזה פתוח להחלטת טבע ואנחנו לא מנהלים את החברה עצמה.

<נחום איצקוביץ: היה לי חשוב לומר את הדברים, כי אני צריך ללכת עוד מעט למשרד.

<נחום איצקוביץ: אנחנו לגבי המפעל הספציפי בקשר עם אנשי טבע, ככל שניתן.

יצחק וקנין: מה שאמרת זה לגבי המפעל הספציפי בירושלים?

<נחום איצקוביץ: כן.

מיקי רוזנטל: בקיצור, יש מה לעשות.

מיקי רוזנטל: יש מה לעשות חוץ מלסגור מפעל ולפטר עובדים.

עמר בר-לב: אמרתי קודם, ודבריך רק חיזקו את דעתי.

<נחום איצקוביץ: יש לי ועדת הקצאה עכשיו על מסלול הייטק לעיר ירושלים.

<נחום איצקוביץ: יש שם 24 מיליון שקל ואני מקווה שאנחנו נאשר את זה בעוד שעה קלה.

<נחום איצקוביץ: אני מצטער שאני חייב ללכת.

ניר ברקת: תודה רבה.

יצחק וקנין: את מי אתה שואל\

יצחק וקנין: את לוסטיג?

אורן אסף חזן: נציג טבע שיוכל לענות לי.

<דורון הרמן: כן, חברה רווחית.

<דורון הרמן: אני סמנכ"ל בכיר מיסוי גלובלי.

אורן אסף חזן: כלומר, החברה במצב הנוכחי לפני הפיטורין של 1,200 פלוס 500 בעוד שנתיים היא חברה רווחית.

אורן אסף חזן: זה צריך להיאמר.

אורן אסף חזן: יש פה משהו שמאוד משגע אותי ומבלבל אותי.

יצחק וקנין: הוא אפילו לא גמגם, לא מצמץ.

מיקי רוזנטל: זה לא איזה משהו מרעיש.

אורן אסף חזן: אתם הולכים פה סחור סחור.

אורן אסף חזן: זו בכלל לא הנקודה.

אורן אסף חזן: אני לא מכיר מצב שבו עסק הוא רווחי והוא שולח 1,700 איש הביתה, זה אחד.

<דורון הרמן: היא לא רווחית מספיק כדי לעמוד ב - - -

<קריאות: - - -

איילת נחמיאס ורבין: בגלל מי?

איילת נחמיאס ורבין: בגלל העובדים פה, במפעל הטבליות?

אורן אסף חזן: ישבנו בוועדה הזו לפני כמה חודשים, בחגים.

אורן אסף חזן: ישבנו פה בדיוק.

אורן אסף חזן: דובר על מספרים אחרים, אבל בין השורות נאמר שאחת הסיבות שבגללן אנחנו מגיעים לפיטורין בארץ, אז דובר על 300 ואחר כך, בהסכמה אולי על 171 שילכו הביתה- מישהו טרח להוסיף 0 ליד ה-171 דובר על כך שאחת הסיבות שאנחנו מפטרים פה זה בגלל גל הפיטורין העולמי ובגלל הסיבה שההשלכות בעולם צריכות לפגוע גם כאן כי בעלי המניות הזרים, לא יתקבל על הדעת והחברה, מסתכלים עליה גלובלית כמקשה אחת.

אורן אסף חזן: אני אומר לכם בצורה שלא משתמעת לשתי פנים, ואני חושב שאני צריך לבוא אלינו בטענות– אם חברת טבע תעניש אלפי עובדים במדינת ישראל בגלל כישלון בחו"ל, הוועדה הזו – ואני מקווה שהחברים שלי יהיו מספיק אמיצים לעשות את זה, תגרום לכך שהחברה תתרסק כי לא יכול להיות מצב שאתם יודעים רק לקחת ולא לקבל.

אורן אסף חזן: אתם מקבלים.

מיכל בירן: בין להעניש ובין להתרסק יש פער גדול.

מיכל בירן: אתה בעד התרסקות של טבע.

אורן אסף חזן: לא להפריע לי.

אורן אסף חזן: תהיי בשקט.

<קריאות: - - -

אורן אסף חזן: אני לא רוצה להיכנס פה לעניין המנכ"ל שוויתר על היגואר והסכים לרדת רק ללקסוס.

אורן אסף חזן: כל השיימינג האלה לא רלבנטיים.

אורן אסף חזן: מה שרלבנטי הוא העובדה שאני שומע מכם שלא משנה מה אנחנו ננסה לעשות כאן, אתם לא רוצים למנוע את הפיטורין, אתם לא רוצים לשנות את המצב.

אורן אסף חזן: אתם אפילו לא מגמגמים, אתם אומרים את זה בצורה ברורה.

אורן אסף חזן: לכן אני חושב שהדיון המשותף אתם הוא מיותר.

אורן אסף חזן: אנחנו צריכים לשבת ולקבל החלטות שיגרמו להם להבין, אגב, בדיוק כמו שקרה בעבר עם חברה אחרת שאיימה בפיטורין, ואמרה שהיא תעביר את המפעלים מעבר לים, רק שהיא שכחה שאת ים המלח אי אפשר להעביר מהמדינה.

אורן אסף חזן: אם הם לא יבינו שמה שהם מקבלים מאתנו צריך לבוא קודם כל לידי ביטוי אצל העובדים כאן בארץ, אנחנו צריכים להיות הבעייתיים.

<שרגא ברוש: אל תאמין לעיתון.

אורן אסף חזן: לא, אני לא מאמין לעיתון, אני מאמין לדיונים שקורים פה בוועדה.

אורן אסף חזן: אתה כנראה ישן טוב בלילה.

אורן אסף חזן: הטלפון שלי לא מפסיק לצלצל עם אנשים שאומרים שמחר בבוקר מפטרים אותם.

אורן אסף חזן: אז אני לא יודע.

<שרגא ברוש: מה הקשר של איך אני ישן בלילה לטלפון שלך?

אורן אסף חזן: כי אתה אומר לי לא להאמין לעיתון.

אורן אסף חזן: אני לא מדבר מהעיתון.

אורן אסף חזן: אני אגלה לך סוד, אני גם לא קורא עיתונים.

אורן אסף חזן: לא קורא חדשות.

אורן אסף חזן: עושה אותן, לא קורא אותן.

<דורון הרמן: אין חוב מסים.

אחמד טיבי: אין חוב?

אחמד טיבי: מה שפורסם לא נכון?

עמר בר-לב: פורסם שיש דיונים, יש אי הסכמות על ה-3 השנים האחרונות.

עמר בר-לב: לכן זה לא הוגדר עוד כחוב.

אחמד טיבי: אין ספק שטבע היתה סיפור הצלחה אדיר, גם כלכלי וגם מקצועי.

אחמד טיבי: לכן, תוך כדי סיפור ההצלחה אף אחד לא שאל את המנהלים ואת חברי הדירקטוריון מה התנאים שלהם, וכדומה.

אחמד טיבי: כאשר יש משבר השאלות האלה צצות.

אחמד טיבי: המפעל כאן הוא רווחי, כמו ששמענו.

איילת נחמיאס ורבין: לא המפעל, החברה.

אחמד טיבי: החברה.

אחמד טיבי: יש מצוקה במקומות אחרים, בחוץ לארץ.

אחמד טיבי: נשאלת השאלה, כאשר מדינה מעניקה כל כך הרבה הטבות לחברה כאן בארץ האם אי אפשר להציע שהסנקציות הקשות יהיו בחוץ לארץ וסנקציות כאלה לא יינקטו כאן ולא יפטרו כאן כל כך הרבה אנשים וליצור מצוקה שהיא חסרת תקדים בשוק הישראלי, עם מספרים כאלה, אדירים.

אחמד טיבי: לכן, אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה מחויב, והממשלה מחויבת שהתוצאה הסופית בסופו של דבר תהיה שהאנשים האלה לא יפוטרו.

אחמד טיבי: אין ספק שיש אמצעים אחרים.

אחמד טיבי: עם חיוך בסוף המשפט, אל תיקח את זה קשה: זו הפעם הראשונה שאני יודע ומרגיש שהאפליה נגד ערבים יש בה דיבידנד חיובי, השלכות טובות.

יצחק וקנין: כי לא יפוטר שום ערבי?

אחמד טיבי: בדיוק.

אחמד טיבי: אדוני צדק.

<דויד לוסטיג: אני רוצה להתייחס לנתונים של כמה טבע חשובה למדינה, להביא מספרים ועובדות.

<דויד לוסטיג: לפני כן – נאמר פה הרבה שטבע היתה והיתה.

<דויד לוסטיג: אני התחלתי את דברי שאנחנו רואים את העתיד של טבע.

<דויד לוסטיג: אנחנו פה בשביל להציל את טבע, וגם אחרי התהליך רה-ארגון הזה יהיו אלפי עובדים שיעבדו בטבע.

<דויד לוסטיג: טבע תהיה חברה שמנוהלת מישראל, עם מו"פ בישראל, עם טיפול משמעותי.

<דויד לוסטיג: זה לא יהיה מחר ולא יהיה בעוד שנה, אנחנו מקווים שנמשיך לפרוח בישראל.

<דויד לוסטיג: קצת נתונים לגבי הנושא של הטבות המס ומה טבע עשתה עם ההטבות מס.

<דויד לוסטיג: דובר על העשור האחרון.

<דויד לוסטיג: בעשור האחרון, כל שקל שקיבלנו כהטבות מס, השקענו 1.65 שקל במו"פ, בציוד, שזה אקו –סיסטם במדינת ישראל.

<דויד לוסטיג: אתה כמעט לא מוצא פה חברה בתחום הפארמה ובתחומים אחרים שאין גם יוצאי טבע וגם ידע שהגיע מטבע.

<דויד לוסטיג: כלומר, אנחנו בעשור האחרון השקענו 30 מיליארד שקל במו"פ, פיתוח, ציוד.

<דויד לוסטיג: לגבי 2016 – זה הכל מופיע בספרים של טבע, בחישוב שלנו 841 מיליון שקל אנחנו מקבלים הטבות מס.

אורן אסף חזן: אם יבטלו לכם את הטבות המס?

<דויד לוסטיג: רק רגע.

<דויד לוסטיג: אנחנו ב-2016 השקענו 3.2 מיליארד שקל במו"פ, בציוד, שככה גם נמשיך לעשות, והשקענו – למעשה המדינה נהנתה מ-4,3 מיליארד שקל הכנסות למדינה מהמסים, מהתשלומים ששילמנו, כסף ששולם.

מיקי רוזנטל: אוי, באמת.

מיקי רוזנטל: תייצרו כדורים נגד בחילה.

מיקי רוזנטל: אתה עכשיו - - - החברה לא שילמה מס, אתם לא שילמתם מס, העובדים שילמו מס.

<דויד לוסטיג: טבע פועלת בישראל.

<דויד לוסטיג: אני חושב שההצהרה היא מאוד מאוד משמעותית: אנחנו מתכוונים לפעול בישראל, אנחנו רוצים לפעול בישראל.

<דויד לוסטיג: אנחנו נמצאים כרגע במשבר.

<דויד לוסטיג: המשבר הוא משבר קשה.

<דויד לוסטיג: אנחנו הכפלנו את עצמנו בעשור האחרון בישראל מ-3,000 עובדים ל-6,700.

<דויד לוסטיג: זה המקום כרגע להתכווץ כדי להציל את החברה ולהתקדם קדימה.

יצחק וקנין: בגלל שנתת נתון שאני לא יכול לאמוד אותו - - - אם היית בא ואומר לי שמתוך ה-3 מיליארד שילמתם מס שכר, לא מס חברות או רווחי הון - - - לא אמרת לנו פה מספר מדויק.

יצחק וקנין: אני אומר לכם שכל מה ששילמתם הוא מהשכר של העובדים.

יצחק וקנין: אני לא יודע אם אתם משלמים מס בכלל.

מיקי רוזנטל: אפס מס.

<קריאות: - - -

יצחק וקנין: אני לא מזלזל בזה אבל אתה צריך להבין שגודל הטבות המס שלכם היה פי כמה מאותו שווי שאתה מציג בפנינו.

<דורון הרמן: כמו שאמרנו – התשלומים שלנו למדינה גדולים.

<דורון הרמן: נכון, המספר כולל גם תשלומי מס על עובדים.

יצחק וקנין: רובו הגדול, מעל 85% זה מס שכר.

מיקי רוזנטל: עד 2012 הם לא שילמו בכלל מס, אדוני.

<דורון הרמן: שילמנו גם ב-2016 מס חברות.

<קריאות: כמה?

<קריאות: כמה?

<דורון הרמן: 114 מיליון מתוך ה - - -

מיקי רוזנטל: עד 2012 בכלל לא שילמתם מס חברות.

מיקי רוזנטל: עכשיו השומות שלכם בוויכוח.

מיקי רוזנטל: זה לא ראוי שאת המס שאתם משלמים על עובדים - - - אותו כהטבות של המדינה.

מיקי רוזנטל: זה לא ראוי.

אורן אסף חזן: אם יורידו לכם את הטבות המס, מה יהיו ההשלכות על החברה?

איילת נחמיאס ורבין: אורן, זה השלכות רוחב.

אורן אסף חזן: מה אתם מפחדים?

איילת נחמיאס ורבין: מה אתה אומר שאני מפחדת, כי אני באה מהתעשייה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה עבדת במפעל בחיים שלך?

איילת נחמיאס ורבין: די, נו.

איילת נחמיאס ורבין: אל תגיד סתם דברים.

יצחק וקנין: - - -

אורן אסף חזן: ניהלתי עסק עם 40 עובדים.

אורן אסף חזן: את ניהלת כספים?

אורן אסף חזן: מהירושה של סבתא את חיה ואחר כך שואלת אותי אם אני עבדתי - - -

יצחק וקנין: אי אפשר להגיב על כל מילה שאורן חזן אומר.

איילת נחמיאס ורבין: איזה גועל נפש, אתה כל פעם שובר שיאים חדשים, אורן.

איילת נחמיאס ורבין: די.

יצחק וקנין: איילת, אנחנו לא בחנות מכולת.

איילת נחמיאס ורבין: מה הבעיה עם להגיד לו שהוא טועה.

איילת נחמיאס ורבין: מישהו פוחד להגיד לו שהוא טועה?

איילת נחמיאס ורבין: מה קרה?

יצחק וקנין: חברה', לזרוק סיסמאות פה בוועדה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא הטחתי בו דברים מגעילים כמו שהוא מטיח בי.

יצחק וקנין: אבל לזרוק פה סיסמאות.

איילת נחמיאס ורבין: - - -מרגש אותי שהיתה לי סבתא - - -היית מת לעבוד במפעל כמו שאנחנו הקמנו.

איילת נחמיאס ורבין: די.

יצחק וקנין: אני ואת מבינים שאין אפשרות לקחת את טבע ולטפל בה כירורגית מבחינת הטבות המס.

יצחק וקנין: רשות המסים לא יכולה לעשות פעולה כזו.

יצחק וקנין: הם עובדים לפי מה שנקבע להם בחוק וזה הכל.

אורן אסף חזן: אבל את החוק אפשר לשנות?

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לשפוך את התינוק עם המים?

איילת נחמיאס ורבין: באמת.

אורן אסף חזן: אין לי טענות כלפי טבע.

אורן אסף חזן: אתם צוחקים פה על הציבור, הח"כים פה הם בדיחה, כי אם אתם אומרים שאתם מוכנים לתת - - -

יצחק וקנין: אני יכול לזרוק פה סיסמאות מהבוקר עד הערב.

יצחק וקנין: תודה.

אורן אסף חזן: אם אתה אומר שאנחנו מוכנים לתת הטבות במיליונים ולא מוכן לשנות את זה, אז אתה עובד על הציבור.

אורן אסף חזן: משחקים אותה יפי נפש, מחפשים כותרת בעיתון, אבל לא ניגע בהם אוי אוי.

אורן אסף חזן: זו בדיחה, פשוט בדיחה.

אורן אסף חזן: אני מתבייש שככה אתם מתנהגים.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: הבעיה פה בוועדה – כך אמר אורן חזן.

<שרגא ברוש: אני הייתי מבקש ממך – באמת זו ועדה רצינית.

אורן אסף חזן: מה זה רצינית?

אורן אסף חזן: כמעט האמנתי לך.

יצחק וקנין: גם פה לקרוא אותך לסדר?

יצחק וקנין: אתה לא יכול להפריע כל רגע.

אורן אסף חזן: כואב לי לראות שאתם צוחקים פה על הציבור.

אורן אסף חזן: מעצבן.

יצחק וקנין: בזה סיימת את הדיבור שלך.

<שרגא ברוש: היות והוועדה הזו רצינית – יש פה שני נושאים.

<שרגא ברוש: נושא אחד – חיזוק או לא חיזוק כושר ההתחרות של התעשייה הישראלית.

<שרגא ברוש: זה טבע, זה נגב קרמיקה.

<שרגא ברוש: אני יכול לתת לכם רשימה של שמות שאתם עוד לא יודעים עליהם, אבל הם יהיו פה – עוד שבוע, עוד שבועיים, עוד חודש.

<שרגא ברוש: הם יהיו פה.

<שרגא ברוש: רבותי, כושר התחרות של התעשייה הישראלית זה נושא.

<שרגא ברוש: בוועדה הזו הדיון הזה היה כבר מספר פעמים.

<שרגא ברוש: הוועדה שקמה לטפל בזה סיימה את עבודתה, יכול להיות שהכלים ישנם, לטפל בזה, יכול להיות שהם מספיקים, יכול להיות שהם לא מספיקים.

<שרגא ברוש: אם אתם רוצים, זה דיון משמעותי רציני, לא של פופוליזם אלא אמיתי- איך אנחנו נמנעים מדיונים כאלה על מפעל א' ו-ב', בעוד שנה, שנתיים ושלוש, אם אנחנו רוצים לטפל בחיזוק כושר התחרות ואם, כמו שאמרו חברי הכנסת – התעשייה זה לב ליבה של הכלכלה הישראלית.

<שרגא ברוש: תאמינו לי, כן או לא.

<שרגא ברוש: שתיים זה המשבר שנקלעה אליו טבע.

<שרגא ברוש: עזבו את היגואר.

<שרגא ברוש: חברה', המנכ"ל נסע 24 שעות ביגואר כשנתנו לו רכב חליפי, נו באמת.

<שרגא ברוש: זו הבעיה שלנו עכשיו?

<שרגא ברוש: הבעיה היא איך מטפלים ב-1,750 העובדים שמאוימים בפיטורין.

<שרגא ברוש: תסתכלו ללוסטיג בעיניים ואני אומר לך שהוא לא יודע אם הוא לא ברשימה.

<שרגא ברוש: דבר אחד ברור – שמפטרים הרבה מאוד בהנהלה של טבע.

<שרגא ברוש: הוא ביניהם.

<שרגא ברוש: אז זה לא אומר שהוא יהיה מפוטר, אבל אם לא הוא אז מישהו מצד ימין או מצד שמאל.

<שרגא ברוש: רבותי, זה לא פוסח על אף אחד.

<שרגא ברוש: יחד עם זאת, יש פה בעיה של המפעל בירושלים.

<שרגא ברוש: אמרתי לכם את זה כנשיא התאחדות התעשיינים.

<שרגא ברוש: זה סמל, זה דגל, זה תעשייה בסיסית בארץ ישראל.

<שרגא ברוש: הכל התחיל בטבע כמו שהתחיל בעלית, כמו בכמה מפעלים שהם סמל של התעשייה הישראלית.

<שרגא ברוש: אין לי שום דבר נגד המנכ"ל.

<שרגא ברוש: להזכירכם – היו פה כמה מנהלים ישראלים ואני לא בטוח מה חלקו של המנכ"ל החדש במשבר של טבע לעומת מה חלקם.

<שרגא ברוש: אז תעזבו, זה לא רלבנטי מאיפה הוא בא ואם הוא מבין עברית או לא.

<שרגא ברוש: את התקשורת הוא קורא, תאמינו לי.

<שרגא ברוש: זו לא השאלה.

<שרגא ברוש: בואו נדון בשאלה, והשאלה היא איך מסייעים לטבע.

<שרגא ברוש: אחד, טבע כנראה תפטר עובדים.

<שרגא ברוש: שניים, בואו נראה איך שומרים על המפעל בירושלים.

<שרגא ברוש: לצורך העניין הזה צריך להיכנס למשא ומתן עם טבע, לא משא ומתן של "קיבלתם או לא קיבלתם".

<שרגא ברוש: אני קראתי לזה "מחבק", זה לא במובן של חיבוק פיזי.

<שרגא ברוש: "מחבק" זה אומר – אנחנו רוצים לפתור את הבעיה, בואו נראה מה עצמתה, מה גודלה, מרוויח-מפסיד, מה צריך לעשות כדי שלא יפסיד, מה הם צריכים לעשות, מה המדינה יכולה לעשות לפנים משורת הדין.

<שרגא ברוש: במסגרת החוקים הקיימים היא קיבלה את מה שמגיע לה.

<שרגא ברוש: נגמר, שלום.

<שרגא ברוש: לכן, רבותי - - -

עמר בר-לב: היא עוד לא קיבלה, יש דיון על שלוש השנים האחרונות.

<שרגא ברוש: אז יש דיון.

<שרגא ברוש: הדיון הוא מקצועי ויעשו אותו כנראה על פי החוק.

<שרגא ברוש: אם היא צריכה לשלם היא תשלם, ואם היא פטורה ויכולה לקזז הפסדים – היא תקזז.

<שרגא ברוש: אבל זו שאלה עם אנשי המקצוע של רשות המסים, לא פה.

<שרגא ברוש: פה אפשר רק לעשות – פה ובמשרד האוצר ובמשרד הכלכלה – איזה דברים אפשר לעשות יחד עם טבע כדי שמצד אחד הכבשה תישאר שלמה ומצד שני שהזאב יהיה שבע.

<שרגא ברוש: כלומר, להשאיר את החברה פה, להשאיר את המפעל פה במתכונת כזו או אחרת ומצד שני, עדיין תוכנית ההתייעלות או חזרה למסלול נורמלי של טבע – היא לא תוותר על התוכנית הזו.

<שרגא ברוש: אתם אומרים – בואו נקטין את הפגיעה בישראל, את הפגיעה בעובדים.

<שרגא ברוש: מאה אחוז.

<שרגא ברוש: אז בואו ניכנס אתם לדיון איך עושים את זה.

יצחק וקנין: יש לי שאלה.

יצחק וקנין: כנשיא התאחדות התעשיינים - - -

אורן אסף חזן: - - - במילים אחרות, אתה בעד שטבע תקבל תנאים - - - נו, באמת.

<שרגא ברוש: עזבו את ה "תקבל תנאים".

אורן אסף חזן: ככה זה נשמע.

<שרגא ברוש: אני אגיד לך למה, כי עם כל הכבוד להתאחדות התעשיינים היא לא גוף שיש לו קופה שהיא יכולה לבוא לטבע ולהגיד – הבנו מה העוצמה.

יצחק וקנין: צריך שכל, לא רק קופה.

<שרגא ברוש: גם כשהעברנו מיליארד וחצי שקל לטובת הזקנים מדינת ישראל עוד מסרבת לקבל.

<שרגא ברוש: אמרתי את זה רק כדי שישמעו, באותה הזדמנות.

<שרגא ברוש: אבל אני אומר לכם דבר אחד?

<שרגא ברוש: התאחדות התעשיינים זה לא גוף שיכול להציל מפעלים.

<שרגא ברוש: התאחדות התעשיינים זה גוף שיכול לשבת עם המפעל מצד אחד, לבוא אל הממשלה או למישהו מצד שני.

<שרגא ברוש: טבע, לשמחתי – יש לה קשר ישיר.

<שרגא ברוש: היא לא צריכה את התאחדות התעשיינים כדי לכנס את ראש הממשלה, וטוב שכך.

<שרגא ברוש: הדיון, אבל, צריך להיות אמיתי.

<שרגא ברוש: לא כל היום לאיים עליהם ולהרביץ להם – קיבלתם, לא קיבלתם וכן קיבלתם.

אורן אסף חזן: אבל הם עושים את אותו הדבר מהצד השני.

<שרגא ברוש: זה לא מועיל.

<שרגא ברוש: אתם רוצים להועיל או רוצים להתבטא?

<שרגא ברוש: אם אתם רוצים להועיל – תעזבו רגע אחד.

<שרגא ברוש: טבע יודעת טוב מאוד מה היא קיבלה.

<שרגא ברוש: תזכירו לה כל הזמן?

<שרגא ברוש: זה לא משנה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מותר לשאול שאלות, לא קרה כלום.

איילת נחמיאס ורבין: מה זאת אומרת?

<שרגא ברוש: תשאלו כמה שאתם רוצים.

איילת נחמיאס ורבין: הם הרי לא ניהלו משא ומתן לפני שהודיעו על פיטורין.

איילת נחמיאס ורבין: איזה תהליכי התייעלות - - -

<שרגא ברוש: זה לא נכון, זה לא אמיתי ואני גם לא חושב שזה מתאים.

<שרגא ברוש: כל מה שאני אומר זה דבר פשוט: באנו לוועדה הזו, כך פירשתי את העניין, לנסות ללמוד על היקף הבעיה.

<שרגא ברוש: לכן טבע הסבירה פה מה היקף הבעיה, ומצד שני, לחלץ מפה פתרון.

<שרגא ברוש: התחיל יושב ראש הוועדה שזה לא בסמכות הוועדה, אבל מצד שני יש לוועדה יכולת מופלאה שלא כתובה בשום ספר חוקים, לנסות להיות גשר.

<שרגא ברוש: היא עשתה את זה גם בטבע לפני חודשיים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל זו בדיוק הבעיה.

<שרגא ברוש: בואי נפסיק להשתלח.

<שרגא ברוש: לכן, רבותי.

<שרגא ברוש: אתם רוצים לפתור את הבעיה?

<שרגא ברוש: בואו נחליט שכבר טבע הבינה את מה שהיא קיבלה והבינה מה האיומים, והבינה את הסיכונים.

<שרגא ברוש: הכל היא הבינה.

<שרגא ברוש: עכשיו תמנו פה צוות של שני אנשים בוועדה הזו, שישב מול טבע, יסייע למשרד הכלכלה, למשרד האוצר, לכל העולם ואחותו לשמור על עובדי טבע.

<שרגא ברוש: אבל אם מעניין אתכם הדיון בשידור חי?

<שרגא ברוש: אז הוא היה.

יצחק וקנין: אותי הדברים שלך כן נוגעים.

יצחק וקנין: לא הדיון מעניין אותי – אם רואים או לא רואים ומה אני אומר.

יצחק וקנין: אני חושב שכבר חז"ל אמרו שהבטלה מביאה לידי חטא.

יצחק וקנין: אם אנחנו בסיטואציה הזו במסלול שבו אנחנו נמצאים נגיע לפיטורין של 1,700 עובדים, אז מי שלא מבין את המשמעות של הדברים ומה ההשלכות על אותן משפחות, וכל אחד זה עולם ומלואו - - -

עמר בר-לב: גם הסמליות.

יצחק וקנין: ודאי.

יצחק וקנין: זה ירושלים וכל מה שקשור בכך.

יצחק וקנין: אני לא יושב ראש הוועדה, אני מקווה שהוא ייכנס בדקות הקרובות.

יצחק וקנין: צריך לקבל איזו החלטה, ואני מקבל את העצה שלך כמי שמכיר את הניסיון שלך שנים אני יודע מה מצליחה הוועדה הזו לעשות.

יצחק וקנין: הייתי בהרבה סיטואציות של מפעלים שעמדו בפני סגירה והצלנו אותם מהסגירה במהלכים שעשינו.

יצחק וקנין: לא צריך להמעיט באפשרויות של הוועדה הזו.

יצחק וקנין: לי אין ספק שצריך פה לשנס מתניים ביחד.

יצחק וקנין: אני אעביר את הדברים ליושב-ראש הוועדה והוא יחליט אם הוא רוצה להקים איזה צוות שיישב יחד - - -

אורן אסף חזן: ומה מבטיח לנו שלא נהיה פה שוב בעוד 3 חודשים?

יצחק וקנין: אני רק אגיד משהו – שרגא ברוש אמר בזה שצריך להקים צוות של 3-2 אנשים מתוך הוועדה שיישבו יחד עם הגורמים, כי בכל זאת אני חושב שאפשר לעשות משהו כדי לקדם את הדברים או למנוע חלק מהפיטורין, וגם אם מונעים פיטורין של אחד – כל אחד זה עולם ומלואו.

יצחק וקנין: לכן, פחות או יותר שמענו את כולם.

יצחק וקנין: לדעתי צריך לעשות מאמץ ולהוריד את האש הגבוהה.

יצחק וקנין: יש פה מלחמה חזיתית נגד טבע.

יצחק וקנין: אני מבין את רחשי הבטן.

משה גפני: מה היתה ההצעה?

יצחק וקנין: להקים צוות שילווה את כל הצדדים יחד כדי למצוא פתרון.

יצחק וקנין: הפיטורין של העובדים בירושלים הוא לא דבר פשוט.

יצחק וקנין: ירושלים צריכה הרבה חיזוק.

משה גפני: אני מודה לך על שניהלת את הישיבה.

משה גפני: אני מקבל את ההצעה הזו, אנחנו ניישם אותה.

משה גפני: ירושלים פה נפגעת הכי הרבה.

משה גפני: ירושלים כעיר מקבלת פה מכה קשה בעצם העובדה שאתם מדברים על זה שסוגרים את שני המפעלים שנמצאים בירושלים, שזה בערך 600-500 עובדים, סיפור לא קל ולא פשוט.

<קריאות: - - -

<קריאה: זה גם כל נותני השירותים מסביב

משה גפני: המציאות היא של מכה קשה לירושלים מבחינת התעסוקה ומבחינת המפעלים שהיו מאוד משמעותיים בעיר.

משה גפני: על כל פנים אני אקים איזה צוות שילווה את העניין הזה מול הממשלה, מול ההסתדרות ובעיקר מול טבע.

משה גפני: אני מבקש אתכם את שיתוף הפעולה כפי שהיה עד היום.

משה גפני: זה לא שאנחנו נמצאים באיזו חגיגה גדולה אבל אמרתי – נלך לדורון, תפילה ומלחמה.

משה גפני: אנחנו לא מורידים את עניין המלחמה, אנחנו כרגע בדורון.

משה גפני: עכשיו אנחנו עובדים יחד, אנחנו רוצים את שיתוף הפעולה שלכם.

משה גפני: עלה פה הנושא של אירלנד.

משה גפני: לא מורידים את זה מסדר היום.

משה גפני: עניי עירך קודמים.

משה גפני: טבע היתה כאן.

משה גפני: זה גם היה מבחינתנו מקור לגאווה.

משה גפני: גם העיתונאים שתוקפים אתכם עכשיו הגדירו את זה כפאר התעשייה הישראלית של הכלכלה הישראלית.

משה גפני: זה נכון שזה היה כך.

משה גפני: אני אקים את הצוות הזה, אני ארצה את שיתוף הפעולה שלכם.

משה גפני: אמרתי לכם שתהיה ישיבה מסודרת וכך זה ימשיך להתנהל.

משה גפני: אני רוצה את העזרה שלכם.

משה גפני: 1,200 עובדים לא יפוטרו.

משה גפני: קחו את זה בחשבון.

משה גפני: לא נסכים ל-1,200 עובדים שיפוטרו בתחילת 2018.

משה גפני: קחו בחשבון.

משה גפני: תעשו את החשבונות מחדש.

אורן אסף חזן: גפני, לא היית פה.

אורן אסף חזן: זו חברה שהיא רווחית?

אורן אסף חזן: אתה מסתכל מהצד, זה נשמע כאילו החברה על סף קריסה אז מפטרים.

משה גפני: אני יודע את זה, אני לא מנותק מהעניין הזה, הרי שמתי את זה על סדר היום אחרי דיבורים אתם.

משה גפני: אני אומר: 1,200 עובדים לא יפוטרו.

משה גפני: צריך לחשוב על אופן אחר שבו אתם עושים את ההתייעלות.

ניר ברקת: אני רוצה לחדד.

ניר ברקת: תחום ההייטק בירושלים בצמיחה גדולה.

ניר ברקת: כאן מדובר במפעל ייצור.

ניר ברקת: עובדי ייצור שנכנסים למפעל, אמנם חלקם בדרגות שכר קצת יותר גבוהות, אבל לא כולם.

ניר ברקת: לכן צריך לתת למקרה הזה מקרה מיוחד.

ניר ברקת: אי אפשר להסתכל על זה כמכלול אלא כעל מקרה מיוחד שדורש כלים ייחודים וכן צריך את המשא ומתן האינטימי אתם, ולשתף אתם פעולה בנושא של הייצוא אחרת יהיה מאוד מאוד קשה לאנשי ייצור למצוא חלופה

משה גפני: אני מסכם את זה, אנחנו מקימים צוות, אני רוצה את שיתוף הפעולה שלכם.

משה גפני: אני מבקש ש 1,200 עובדים לא יפוטרו.

משה גפני: צריך לקחת בחשבון שלא ניתן לזה לקרות, כי אז נעבור לשלב שלישי.

משה גפני: זה יותר מדי עובדים, זה ייתן מכה קשה למדינת ישראל על כל המשמעויות של זה.

משה גפני: אני מודה לכולם, נקים את הצוות ונהיה אתכם בקשר.

משה גפני: ישיבה זו נעולה.