ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 649, 2017-12-05 10:45

אלי אלאלוף: היום ה-5 לדצמבר 2017, י"ז בכסלו התשע"ח, השעה 11:00 ואני מתנצל על האיחור, אתם רואים.

<עופר סופר: יום הנכים הבינלאומי.

אלי אלאלוף: אני רוצה, לפני הכול, להתנצל בפני האורחים שלנו שהגיעו היום בצורה מאוד מכובדת.

אלי אלאלוף: אני גם רוצה להודות לכל חברי הכנסת שנמצאים פה, שבאו במיוחד לדיון אתכם וכל הארגונים.

<קריאה: אנחנו מודים גם.

אלי אלאלוף: יש לי בקשה אחת: אנחנו רוצים להתקדם.

אלי אלאלוף: עד עכשיו היו הרבה מאוד התייעצויות, דיונים, בקבוצות שונות, בפורומים שונים, בהשתתפות מנהיגים כאלה ואחרים.

אלי אלאלוף: אני מכבד את כל מה שנעשה עד עכשיו.

אלי אלאלוף: אני מכבד במיוחד את המאבק של הנכים, שלכם.

<קריאה: כל הכבוד.

אלי אלאלוף: אני חושב שזה נעשה בצורה הכי מכובדת, הכי אחראית, ואני מקווה שמזה שהתחלנו עכשיו לקיים את הדיון לקראת תיקון כל הקצבאות הקשורות לנכים, נוכל לעשות את זה בצורה מכובדת ושקטה ועניינית.

<קריאה: אנחנו מקווים.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לכם שהתבססנו על הצעות חוק שהיו פה.

אלי אלאלוף: הראשונה היא של חבר הכנסת אילן גילאון, שקיבלה אפילו הסכמה טרומית במליאה.

אלי אלאלוף: הצעת החוק שלו היא הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – השוואת קצבת הנכות לשכר המינימום) התשע"ו-2016; הצעה שנייה של חבר הכנסת יואב קיש: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עדכון הסכום הבסיסי לפי שכר המינימום לעניין קצבת שירותים מיוחדים) התשע"ו-2016; והצעה שלישית של חברת הכנסת קארין אלהרר, שגם כן, זה עדכון הביטוח הלאומי: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עדכון הסכום הבסיסי לפי שכר המינימום לעניין קצבת שירותים מיוחדים) התשע"ז-2017.

אלי אלאלוף: אני חייב גם לציין ששר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, ואני באמת מכבד אותו ותודה שבאת.

אלי אלאלוף: אני יודע מה המאמצים.

אלי אלאלוף: רק אתמול עוד היו לנו שיחות, ואני לוקח את זה ממש ככבוד שאתה עושה, גם לוועדה שניהלת שש שנים, אבל גם לחשיבות של הנושא, ואני מודה גם לך במיוחד על זה.

אלי אלאלוף: אז השר הכין הצעה, הוא יסביר אותה ודאי.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות למר אבי ניסנקורן, יושב ראש ההסתדרות החדשה, על כל המאמצים שעשה לפני כן ועל הסיכומים שהגיע אליהם, גם אם בחלקם נתקן.

<עופר סופר: על גועל הנפש.

אלי אלאלוף: גם לי יש הצעת חוק שכרגע אני לא מניח אותה.

אלי אלאלוף: אני אניח אותה בשלב מסוים.

<עופר סופר: אבי ניסנקורן מכר את הנכים.

<עופר סופר: מכר את הנכים.

<עופר סופר: גועל נפש.

אלי אלאלוף: יש לי בקשה מהנכים: כל הדיון הוא עבורכם, אבל תנו לנו לכבד אתכם כמו שאנחנו רוצים לכבד אתכם, אבל תעשו שזה יהיה הדדי.

אלי אלאלוף: מי שחושב שאנחנו באנו כדי להתקוטט פה – פספסנו.

אלי אלאלוף: אנחנו נקיים דיון מסודר, כל אחד בתורו ידבר.

אלי אלאלוף: לפי לוח הזמנים קבענו לעצמנו שלוש שעות ורבע לדיון ואנחנו נקיים דיון עד השעה 14:00 בצורה מסודרת.

אלי אלאלוף: אם יהיה לנו מה להגיד אחר כך, אז נעשה עוד דיון.

אלי אלאלוף: חברים, אנחנו נעבוד על הצעת החוק הזאת בצורה הכי אינטנסיבית, מינימום פעם בשבוע, כדי לסיים אותו בהקדם האפשרי.

אלי אלאלוף: אני רוצה להזכיר כמה נקודות מרכזיות: אנחנו יודעים שלהצעת החוק הזו, להצעות החוק שיהיו, חייבים להיות במסגרת תקציבית מסוימת.

אלי אלאלוף: אנחנו יודעים שזה יהיה גם בפעימות.

אלי אלאלוף: מדובר גם בפעימות.

<עופר סופר: שום פעימות.

<עופר סופר: אנחנו לא נסכים לפעימות.

<אריק הררי: למה הפעימות?

<קריאה: - - -

<אריק הררי: בוא נתחיל ככה, קודם כל: למה הפעימות האלה?

<עופר סופר: אנחנו לא נסכים על הפעימות.

<קריאה: לא מסכימים לפעימות.

יואב קיש: אבל זה לדיון אחר כך.

יואב קיש: חבר'ה, תנו לו לדבר.

יואב קיש: תנו לו לדבר.

<אריק הררי: למה פעימות?

<קריאה: - - -

<אריק הררי: למה בפעימות?

<אריק הררי: - - -

<עופר סופר: כבר מכרו אותנו בפעימות.

<עופר סופר: ניסו למכור אותנו בפעימות.

<אריק הררי: מה זה פעימות?

<שמחה בניטה: אנשים - - -

אלי אלאלוף: רגע, אתם תמשיכו ככה?

אלי אלאלוף: סליחה.

<עופר סופר: גועל נפש.

<קריאה: - - -

אלי אלאלוף: רגע, ככה אתם תמשיכו?

<קריאה: כן, אנחנו נמשיך ככה.

<קריאה: אם יש לנו השגות - - -

אלי אלאלוף: אז בבקשה, תתאפק.

מאיר כהן: אבל השגות - - -

אלי אלאלוף: תתאפק.

<עופר סופר: מכרו אותנו.

<עופר סופר: ההסתדרות מכרה אותנו.

<קריאות: - - -

<עופר סופר: ההסתדרות מכרה אותנו.

<עופר סופר: גועל נפש.

<קריאות: - - -

אילן גילאון: רגע, חבר'ה, אני רוצה לשאול אתכם: אתם רוצים לעשות את ההפגנה עכשיו, פה, כרגע?

אילן גילאון: אני שואל אתכם: אתם רוצים להתקדם היום או שאתם רוצים להמשיך בתהליך של מחאה?

<קריאות: - - -

אילן גילאון: אדוני, אתם רוצים להתקדם היום או שאתם לא רוצים?

<אריק הררי: אנחנו רוצים להתקדם.

אילן גילאון: בבקשה - - -

<קריאה: כי ככה זה לא עובר.

<קריאה: אנחנו רוצים.

אילן גילאון: אנחנו צריכים לדאוג שבינואר יהיה כסף בחשבונות, לא מה יקרה בארגונים, מה יקרה אצל הנכים.

<קריאה: בכמה - - -?

<קריאה: כסף – 5,300 שקל.

אילן גילאון: תודה.

<עופר סופר: מכרתם אותנו.

אילן גילאון: תודה רבה.

<עופר סופר: גם אתה היית במכירה הפומבית.

<קריאה: יאללה.

אילן גילאון: תודה רבה.

<עופר סופר: יושב ראש המכירה היית אתה, אילן גילאון - - -

קארין אלהרר: עד כאן.

אלי אלאלוף: אדוני, אני מבקש.

קארין אלהרר: אבל לא - - -

מאיר כהן: תגיד לי, אתה חושב שמותר להגיד הכול?

מאיר כהן: אתה, אתה חושב שמותר להגיד הכול?

מאיר כהן: יש פה חברי כנסת שנותנים את נשמתם.

מאיר כהן: אתה, אתה.

מאיר כהן: מה, מותר לך להגיד הכול?

<עופר סופר: איתי אתה מדבר?

מאיר כהן: כן, איתך אני מדבר.

<עופר סופר: כן, מותר לי להגיד הכול.

קארין אלהרר: לא - - -

מאיר כהן: לא, אסור לך.

<עופר סופר: האמת – מותר להגיד את האמת.

<עופר סופר: האמת – מותר - - -

מאיר כהן: לא, זאת האמת שלך.

מאיר כהן: תהיה רגוע ותכבד את המקום.

<עופר סופר: אז גם אתה תכבד ותסתום ת'פה.

מאיר כהן: מה?

<קריאות: - - -

חיים כץ: - - -

<קריאה: תוציא אותו החוצה.

חיים כץ: תוציא אותו.

<קריאה: תוציא אותו החוצה מכאן.

<קריאה: תוציא אותו.

אלי אלאלוף: אדוני, יש לי המלצה בשבילך: תצא לבד.

אלי אלאלוף: תצא לבד.

<קריאה: הוא לא.

<קריאה: הוא לא יצא.

אלי אלאלוף: תצא.

<עופר סופר: אני לא אצא.

אלי אלאלוף: עכשיו.

<עופר סופר: אני לא אצא.

אלי אלאלוף: אז תוציאו אותו, בבקשה.

<קריאה: לא.

<עופר סופר: לא אצא.

<שמחה בניטה: הוא לא יצא.

<עופר סופר: אני לא אצא.

<שמחה בניטה: - - -

אלי אלאלוף: אז אין ישיבה בגללך.

<עופר סופר: לא תהיה ישיבה.

אלי אלאלוף: - - -

מאיר כהן: - - -

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: לא יהיה.

אלי אלאלוף: שלום.

<עופר סופר: זה מה שהם חיפשו, זה מה שהוא חיפש.

<עופר סופר: זה מה שהוא חיפש.

אלי אלאלוף: אתה בחוץ.

<עופר סופר: זה מה שאתה חיפשת.

אלי אלאלוף: אתה בחוץ.

אילן גילאון: אתה עזרת מאוד לנכים.

<עופר סופר: - - - חיפשת.

<קריאות: - - -

יואב קיש: עזרת למאבק.

אילן גילאון: עזרת למאבק ועזרת לנכים.

<קריאה: עזרת למאבק.

<קריאה: כל הכבוד.

<קריאות: - - -

טלי פלוסקוב: - - - לנו שאנחנו לא עוזרים לכם.

<קריאה: כל הכבוד - - - תצא מפה.

<קריאה: שבו, שבו.

<קריאה: - - -

מאיר כהן: - - - זה מה שאתם רוצים?

מאיר כהן: זה מה שאתם רוצים?

<קריאה: זאת פעם שלישית פה, מה לעשות?

<קריאה: - - -

<קריאה: אבל יש לנו השגות - - -

<קריאות: - - -

טלי פלוסקוב: תעזרו לנו.

אלי אלאלוף: הפסקה לחצי שעה.

טלי פלוסקוב: תעזרו לנו לעזור לכם, רבותיי.

טלי פלוסקוב: זה לא יפה.

טלי פלוסקוב: זה לא ילך ככה.

אלי אלאלוף: טוב, חברים, אנחנו נחדש עוד שתי דקות.

אלי אלאלוף: אנחנו נחדש עוד שתי דקות וללא פשרה הפעם.

אלי אלאלוף: ללא פשרה.

אלי אלאלוף: מי שיתפרע ומי שישתמש בלשון לא נקייה, הוא יוצא.

אלי אלאלוף: הוא יוצא באופן מיוחד היום ללא סבלנות.

אלי אלאלוף: אתם בבניין קדוש.

אלי אלאלוף: הכנסת זה המקום האחרון שלנו שבו יש קדושה: לציבור ולדמוקרטיה.

אלי אלאלוף: אם לא תדעו לשמור על זה לא יישאר לנו, גם מדינה לא תישאר לנו.

<קריאה: מאיפה כל השחיתות פה?

אלי אלאלוף: ואני מזהיר, במיוחד את האדון הזה שאני לא מכיר את שמך ואני מזהיר אותך במיוחד.

אלי אלאלוף: החוק הזה ייעשה גם בלעדיך, כי הוא לטובת כל הנכים.

<קריאה: לא, זה לא - - -

אלי אלאלוף: ואתה לא תהרוס ואל תתערב בדברים שלי.

אלי אלאלוף: אם אף אחד לא ידע לשלוט בך, אני אשלוט בך מבחינת התנהגותך האישית.

<קריאה: פששששש.

אלי אלאלוף: כדאי שתלמד את זה.

אלי אלאלוף: פה יש סדר.

אלי אלאלוף: אתה יכול להגיד מה שאתה רוצה בצורה מנומסת ובזמן שיינתן לך.

קארין אלהרר: והוא צריך להתנצל.

אלי אלאלוף: אתה לא תעז להגיד לחבר כנסת: סתום ת'פה יותר.

אלי אלאלוף: לא תעשה את זה בחיים שלך.

אלי אלאלוף: אל תעשה את זה.

אלי אלאלוף: כי אחרת, נגיד לך דברים הרבה יותר "נעימים", וזה לא מתאים לאף אחד מאיתנו.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת מאיר כהן, תודה רבה שחזרת באופן מיוחד.

אלי אלאלוף: אז אנחנו ניתן את רשות הדיבור לדובר הראשון שלצערי הוא לא פה בגלל ההתנהגות שלך, אדוני.

אלי אלאלוף: השר לא פה, אבל אולי הוא יחזור.

אלי אלאלוף: אני אשמח מאוד.

אלי אלאלוף: הוא מרכזי בקידום החוק הזה.

אלי אלאלוף: אז אני אבקש ממי שפעל בצורה בלי רגילה.

אלי אלאלוף: אני אומר את זה ללא הסתייגות, עם מסירות בלתי רגילה, במאמצים בלתי צפויים.

אלי אלאלוף: את מה לא הזיז.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לך באופן אישי, מר אבי ניסנקורן.

אלי אלאלוף: תפתח את הדיון, בבקשה.

אבי ניסנקורן: תודה רבה.

אבי ניסנקורן: אנחנו היום ביום שהוא יום היסטורי.

אבי ניסנקורן: אנחנו מתחילים במהלך חקיקה שמגדיל את התקציב לנכות הכללית ל-50% – משמונה ומשהו מיליארד שקלים לעוד 4.2 מיליארד שקלים.

אבי ניסנקורן: חשוב מאוד, ואני חושב שזה חשוב לכל מי שיושב פה, בחדר, שהליך החקיקה יהיה מהיר.

אבי ניסנקורן: הייתה התחייבות: גם שלי, גם של חבר הכנסת דוד ביטן שיושב שפה, גם של חבר הכנסת אילן גילאון, גם של יושב ראש הוועדה וגם של שר האוצר וגם של רבים-רבים נוספים - - - בנושא וארגוני הנכים שהיו חלק מהמשא ומתן; הייתה התחייבות שהפעימה הראשונה תשולם בגמלת ינואר.

אבי ניסנקורן: אנחנו נמצאים היום בתחילת דצמבר.

אבי ניסנקורן: זה אומר שאנחנו צריכים, בשביל לעמוד בהתחייבות, לעשות מלאכת חקיקה מהירה.

אבי ניסנקורן: אני חושב שזה דבר הכי חשוב, הכי חיוני, לעשות מלאכת חקיקה מהירה ובאמת להביא אותה לידי ביטוי.

אבי ניסנקורן: הדבר השני: אנחנו, במסגרת החקיקה, בעצם כבר "צבענו" את התקציב של 4.2 מיליארד שקלים.

אבי ניסנקורן: אנחנו לא צריכים להסתפק בפעימה ראשונה בחקיקה.

אבי ניסנקורן: אנחנו צריכים, במסגרת החקיקה, כבר לחוקק את המתווה כולו ולא מתווה חלקי.

טלי פלוסקוב: נכון.

<קריאה: צודק.

אלי אלאלוף: תודה, אדוני השר שחזרת.

אבי ניסנקורן: והדבר השלישי: אנחנו, במסגרת הדיונים והמשא ומתן, סיכמנו על הצמדה לשכר הממוצע במשק.

אבי ניסנקורן: זה חיוני שיהיה במסגרת החקיקה.

אבי ניסנקורן: זה מייצר את האופק והתקווה העתידית של ציבור הנכים.

אבי ניסנקורן: עכשיו, שלושת הדברים האלה: חקיקה מהירה, בשביל לעמוד בהתחייבות - - - ינואר, מה שהתחייבנו; חקיקה כוללת שכוללת כבר את כל המתווה ולא רק פעימה אחת ועיגון ההצמדה לשכר הממוצע במשק – אלה שלושת הדברים הבסיסיים שצריכים להיות.

אבי ניסנקורן: עכשיו, יש פה, בחדר הזה, הרבה חברי כנסת ופעילים חברתיים וארגוני נכים.

אבי ניסנקורן: אני חושב שאין פה, בחדר, מישהו שאין לו מטרה זהה.

אבי ניסנקורן: כולם באותה מטרה לעזור לציבור הנכים, לעזור לקיום בכבוד.

אבי ניסנקורן: כולם חיים באילוצים, באילוצי התקציב.

אבי ניסנקורן: כולם מנסים לדחוק את זה קדימה.

אבי ניסנקורן: ואנחנו צריכים, בסופו של דבר, במסגרת הזאת לעשות עבודה מהירה ועבודה מאזנת ולסיים את זה במהירות הכי גדולה האפשרית.

אבי ניסנקורן: אני מודה לכולם ואני אישית גם אמשיך ללוות את זה כי אני חושב שאנחנו חייבים-חייבים-חייבים לפעול בשביל שזה ייגמר החודש.

אבי ניסנקורן: זאת הייתה התחייבות וצריך לעמוד בה.

אבי ניסנקורן: תודה.

אלי אלאלוף: בבקשה, אדוני השר.

אלי אלאלוף: תודה רבה, מר אבי ניסנקורן.

אלי אלאלוף: בבקשה.

חיים כץ: בוקר טוב.

חיים כץ: בוקר טוב.

חיים כץ: אני בא לדיון בוועדה למרות שזה לא נכון, כי כן מונחות פה הצעות חוק.

חיים כץ: הכי פשוט היה מבחינתי להצטרף להצעת החוק של חברי הכנסת קארין אלהרר, אילן גילאון וחברי – גם הם חבריי – יואב קיש.

חיים כץ: זה היה הכי פשוט.

חיים כץ: גם הייתי שותף לא קטן שהצעת החוק תעבור בטרומית.

חיים כץ: שותף לא קטן.

חיים כץ: אני חושב שבלעדיי זה לא היה קורה.

אילן גילאון: אז אתה מרשה לי ספויילר שלא יסבך אותך עם חבר הכנסת דוד ביטן?

אילן גילאון: הוא היה אחד מהאנשים שיצאו מהמליאה בחוק שלי, הא?

<קריאה: נכון.

חיים כץ: אני לא יודע אם יצאתי או הצבעתי בעד, אבל לא יצאתי – ישבתי גם.

חיים כץ: לא, לא ברחתי.

חיים כץ: אני לא בורח.

אילן גילאון: אני רציתי שחבר הכנסת דוד ביטן יידע.

חיים כץ: הוא ידע.

חיים כץ: תקשיב, הוא ידע.

דוד ביטן: ידעתי והסכמתי לזה.

חיים כץ: והיינו שותפים.

חיים כץ: יחד עם זה, לצערי, הגורמים המקצועיים לא היו שותפים למתווה.

חיים כץ: לצערי.

חיים כץ: אני לא מדבר עליי.

חיים כץ: הגורמים המקצועיים לא היו שותפים למתווה.

חיים כץ: ויצרו מתווה.

חיים כץ: והכי קל והכי פשוט לבוא לפה ולהגיד: תשמעו - - -

יוסי יונה: מקצועיים במשרד האוצר או במשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים?

חיים כץ: במשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

חיים כץ: אני מדבר על האמונים על משרדי.

טלי פלוסקוב: מהמשרד שלו.

חיים כץ: משרדי והמוסד לביטוח לאומי לא היו שותפים למתווה.

חיים כץ: ואני קיבלתי את המתווה ואמרתי: אני רוצה לראות מה אנחנו יודעים לעשות שהנכים יקבלו בינואר משהו, גם אם אני חושב שמגיע להם שכר מינימום.

חיים כץ: גם אם אני חושב ששכר מינימום זה לא עושה אנשים עשירים, אבל אנחנו צריכים להיות ריאליים וצריכים לעשות סדק בקיר וללכת.

חיים כץ: והיה פה את עיקרון ההצמדה שהיה פעם ובוטל, וזה עיקרון משמעותי שמשרד האוצר התנגד לו ובסוף הוא הסכים לו, וזה לא בא בקלות.

חיים כץ: אבל כשהסתכלתי על המתווה, היו חסרות לי שם לא מעט אוכלוסיות.

חיים כץ: ואני הנחתי תזכיר חוק שמכסה את כל האוכלוסיות.

חיים כץ: את כל האוכלוסיות.

<קריאה: כולל הקשישים?

<קריאה: כולל ילדים?

<קריאה: כולל קשישים.

<קריאה: כן.

<קריאה: כולל.

חיים כץ: אני חושב שאני מדבר לאט וברור.

חיים כץ: נראה לי שאני מדבר לא וברור.

חיים כץ: שמתי את כל האוכלוסיות.

חיים כץ: חלקן מופיעות בתזכיר החוק, חלקן מופיעות בהחלטת ממשלה, כי הן לא יכולות להיכנס.

חיים כץ: העיוורים לא יכולים להיכנס לחוק; ומוגבלים קשים שאין להם ניידות ומגיע להם משהו, לא יכולים להיכנס לתזכיר החוק.

חיים כץ: כי אני הלכתי לגורמים המקצועיים ואמרתי: איך אני יודע לרבע את המשחק הזה ולתת לכל מי שאנחנו יכולים?

חיים כץ: והעלות לא זהה לעלות.

חיים כץ: אני מדבר על הפעימה הראשונה.

חיים כץ: אני לא נכנס עכשיו לפעימות השנייה, השלישית והרביעית.

חיים כץ: בפעימה הראשונה העלות היא כמעט 700 מיליון שקל מעל.

חיים כץ: והנחתי את תזכיר החוק, והלכתי ובדקתי, ואני חושב שגם הכנסת שהיא מחוקקת – זה בשבילך אדוני היושב ראש, חבר הכנסת אלי אלאלוף – ויש לך את היועצת המשפטית המעולה, נעה בן שבת, שתבדוק שב-2002 יש החלטת בג"ץ שאי אפשר להדיר את האזרחים הוותיקים שמקבלים קצבת נכות או קצבת זקנה.

<קריאה: - - -

חיים כץ: יש החלטת בג"ץ.

<קריאה: נכון.

<קריאה: אגב, גם החוק תוקן.

חיים כץ: לא חשוב.

חיים כץ: לא, החוק לא מכיל את כולם, כי זה 370 מיליון שקל.

חיים כץ: ופניתי לדוקטור אבי שמחון, שהיה שותף, ביום חמישי, וקבענו פגישה, והוא בא אליי והפניתי אותו.

חיים כץ: אמרתי לו: לך תבדוק.

חיים כץ: לך תבדוק, יש החלטת בג"ץ.

חיים כץ: לך ליועצים המשפטיים שלך, כי היועצים המשפטיים שלי אמרו את זה חד וחלק.

חיים כץ: וביום ראשון פניתי אליו עוד פעם ואמרתי לו: תשמע, בדקת?

חיים כץ: כי הולך להיות פה דיון.

חיים כץ: אז הוא אמר לי: תשמע.

חיים כץ: הוא לא דיבר עם חבר הכנסת דוד ביטן והוא לא דיבר עם מר אבי ניסנקורן, אבל אמר: תשמע, אם זה משנה ככה את.

חיים כץ: אמרתי לו: אני לא מבין.

חיים כץ: אני הנחתי תזכיר חוק שבנוי על המתווה ומכסה את כל האוכלוסיות.

חיים כץ: לא חרגתי, לא הוספתי שקל ימינה, לא הוספתי שקל שמאלה.

דוד ביטן: חוץ משני מיליארד שקל הכול בסדר.

חיים כץ: חוץ משני מיליארד שקל.

חיים כץ: תקשיב, שני מיליארד שקל.

חיים כץ: בסדר, שני מיליארד שקל.

חיים כץ: זו הצעת החוק.

חיים כץ: עכשיו פה ידונו, ידונו בוועדה.

חיים כץ: יש פה שני נושאים שאתה יכול לדון: אחד, על החוק של חברי הכנסת אילן גילאון, קארין אלהרר ויואב קיש.

חיים כץ: אם לא, כל דיון אחר זה נושא חדש.

דוד ביטן: נו, בטח.

דוד ביטן: אז יש לנו ועדת הכנסת.

דוד ביטן: יהיה נושא חדש, אין בעיה.

יואב קיש: איפה - - -?

דוד ביטן: לא, כשיהיה נושא חדש.

חיים כץ: כי כל דבר אחר שיש לך, זה נושא חדש.

חיים כץ: אז אם דנים על המתווה, זה נושא חדש.

טלי פלוסקוב: נכון.

<נעה בן שבת: לא, אבל בקריאה טרומית אנחנו יכולים עדיין.

<נעה בן שבת: לקראת הקריאה, ההכנה לקריאה הראשונה, אפשר - - -

חיים כץ: את קבעת כבר טרומית.

חיים כץ: עכשיו להכנה לראשונה.

דוד ביטן: היא אמרה לראשונה.

דוד ביטן: נכון.

דוד ביטן: כן.

<נעה בן שבת: זו הכנה לראשונה.

חיים כץ: אתה כבר בהכנה לראשונה.

<קריאה: - - -

אילן גילאון: תביאו נושא חדש, נושא ישן – אנחנו, כולנו, רוצים כסף.

דוד ביטן: - - -

<קריאה: זה נושא חדש - - -

<קריאות: - - -

טלי פלוסקוב: מה זה חשוב באיזו דרך?

אילן גילאון: אנחנו בינואר רוצים כסף בבנק.

אילן גילאון: תביאו חדש, ישן.

אילן גילאון: כל מתווה אני מקבל - - -

חיים כץ: אי לכך, אני פונה אליך כאל יושב ראש הוועדה.

חיים כץ: מאוד רוצה לקוות, גם אם אתה נצמד למתווה, שהיועצת המשפטית שלך תבדוק אם הליכה לבג"ץ, אם מבוג"ץ העניין הזה של כל האזרחים הוותיקים, שזה מביא 370 מיליון שקל.

חיים כץ: ואם אתה נופל בבג"ץ אחרי שבוע - - -

<קריאות: - - -

חיים כץ: זה לא משנה.

חיים כץ: אבל אם יש לך החלטה, זה מה יש.

חיים כץ: תראה, חבר הכנסת דוד ביטן, כשאני הייתי ילד צעיר - - -

דוד ביטן: אתה יודע, הטוב ביותר זה הדבר שלא יהיה כלום.

חיים כץ: הטוב ביותר זה שכר מינימום.

טלי פלוסקוב: נכון.

חיים כץ: אנחנו באים להתפשר, - -

דוד ביטן: - - -

טלי פלוסקוב: נכון.

חיים כץ: - - אבל אנחנו רוצים לחוקק - - - (מחיאות כפיים)

חיים כץ: לא מחפשים את זה.

חיים כץ: אנחנו לא במחלוקות.

<קריאה: לא מחפשים, אבל אתה נותן לנו קצת - - -

<קריאה: אבל חבר הכנסת - - -

חיים כץ: אנחנו לא במחלוקות.

חיים כץ: גם חבר הכנסת דוד ביטן רוצה את הטוב ביותר.

<קריאה: הוא לא רוצה את הטוב.

חיים כץ: הוא רוצה.

חיים כץ: הוא רוצה.

<קריאה: כולנו רוצים.

<קריאה: כולנו רוצים.

חיים כץ: אני בטוח שהוא רוצה.

חיים כץ: כי אני מכיר אותו והוא רוצה.

<קריאה: הוא רוצה.

<קריאה: כולנו רוצים.

<קריאה: נכון.

<קריאה: הוא לא רוצה.

<שמחה בניטה: הוא לא רוצה.

<שמחה בניטה: הוא רוצה - - -

<קריאה: הוא לא רוצה.

אלי אלאלוף: חבר'ה, אני מזכיר שאסורות מחיאות כפיים.

אלי אלאלוף: אסור.

חיים כץ: כן.

חיים כץ: נו, מה.

חיים כץ: אנחנו לא מחפשים את זה בכלל.

אלי אלאלוף: תודה.

<דנה ירקצי: השר חיים כץ, בכירים במשרד האוצר אמרו - - -

אלי אלאלוף: לא, לא, לא.

אלי אלאלוף: קיבלת רשות דיבור?

אלי אלאלוף: מה זה?

חיים כץ: לא יודע.

חיים כץ: מה זה, עכשיו זו מסיבת עיתונאים?

חיים כץ: מסיבת עיתונאים מחר – דו"ח העוני.

חיים כץ: מה, עכשיו?

חיים כץ: בכל אופן, אני מאוד רוצה לקוות שהוועדה תשב עם הגורמים המקצועיים, תראה את ההשלכות: גם הכלכליות, גם המשפטיות, ותוציא מפה.

חיים כץ: אנחנו לא נוציא את מה שאנחנו רוצים להוציא, כי אנחנו רוצים שכר מינימום.

חיים כץ: אנחנו לא נוציא כי כולם רוצים, אבל במסגרת היכולות שלנו נוציא.

חיים כץ: נלחץ פה קצת, נלחץ שם קצת, הוא יביא קצת, זה יביא קצת ונביא הצעת חוק.

חיים כץ: פחות טובה מההצעה של חברי הכנסת קארין אלהרר, אילן גילאון ויואב קיש.

חיים כץ: פחות טובה, כי אנחנו לא נהיה בשכר המינימום.

חיים כץ: כשהמטרה להביא בינואר ולכסות את כל האוכלוסיות.

חיים כץ: תודה רבה לך ואתה סולח לי שאני צריך ללכת - - -

אלי אלאלוף: תודה.

<קריאה: תודה רבה, כבוד השר - - -

אלי אלאלוף: תודה רבה.

<קריאות: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

<קריאה: - - -

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת דוד ביטן, בבקשה.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת דוד ביטן, יושב ראש הקואליציה.

דוד ביטן: קודם כל, אני רוצה לומר שאין לי שום ויכוח עם השר לגבי מה צריך להיות בסוף התהליך בעוד כמה שנים, אבל נכון לעכשיו המסגרת התקציבית והשינוי הוא דרמטי ואנחנו צריכים להיצמד למסגרת הזאת כרגע.

דוד ביטן: לצערי הרב ולמרות שהממשלה: גם שר האוצר, גם ראש הממשלה הודיעו שהם תומכים במתווה של חברי הכנסת ושל יושב ראש ההסתדרות, שהיה לאחר מכן במסגרת הסכם עם נציגי הנכים - - -

<קריאה: איזה נציגי נכים?

<קריאה: איזה נציגים?

<קריאה: עם מי היו שם?

<קריאה: עם נציג אחד?

חיים כץ: מה דיברנו?

<קריאה: איזה - - -?

<קריאה: לא, אל תגיד לי נציגים.

<קריאה: - - -

<קריאה: לא היה שום נציג - - - אחד.

<קריאה: הנציגים של ההסתדרות - - -.

<קריאה: הנציגים של ההסתדרות - - -

<עופר סופר: הם לא נציגים.

דוד ביטן: לקח שלושה חודשים כמעט, ארבעה חודשים, ולצערי הרב הצעת החוק שהייתה צריכה להיות הצעת חוק ממשלתית לא הגיעה.

דוד ביטן: אנחנו צריכים לעמוד בהבטחות שנתנו.

דוד ביטן: כיום, על הצעת החוק שהוגשה על ידי השר יש ויכוחים תקציביים גדולים, ואם היא תסתיים בכלל היא תסתיים אולי בעוד שנתיים.

דוד ביטן: ואני אמרתי, ביקשתי מיושב ראש הוועדה וגם ביקשתי מחבר הכנסת אילן גילאון, שהחוק שלו מונח בוועדה, כמובן לא בנוסח שאנחנו היינו רוצים - - -

אילן גילאון: החוק שלי בן שנה - - -

דוד ביטן: בסדר, בסדר.

דוד ביטן: הוא מונח בוועדה.

דוד ביטן: ביקשתי מיושב ראש הוועדה שידון בהצעת החוק הזו, נעשה תיקונים בהתאם למתווה.

דוד ביטן: ואני אומר את זה במפורש: בואו נגיד ככה, עד השבוע השלישי של דצמבר החוק הזה יעבור בקריאות שנייה ושלישית על מנת שבחודש ינואר אנשים יקבלו את הפעימה הראשונה, ואני לא יכול להמתין יותר - - -

<קריאה: - - -

יואב קיש: - - - הממשלה.

דוד ביטן: לא משנה, אתם תראו.

דוד ביטן: אני לא יכול להמתין יותר לממשלה בעניין הזה והבטחות צריכים לקיים.

<קריאה: זה 11 - - -

דוד ביטן: ועכשיו צריך להבין דבר אחד: ברור וצריך להבין שכסף לא יכול לפתור את בעיית הנכים.

<קריאה: לא?

דוד ביטן: בעיית הנכים היא בעיה אמיתית שנובעת מהנכות שלהם ומהצרכים החברתיים והרפואיים שלהם, ואנחנו יכולים להתקדם מבחינה חברתית כמה שיותר למעלה ולהתקדם למה שצריך.

דוד ביטן: הנושא הזה של הקשישים – כל קשיש מעל גיל 80 הוא נכה.

דוד ביטן: כל קשיש.

<קריאה: מה - - -

<שמחה בניטה: גם אנחנו בני 60.

<קריאה: - - -

<קריאה: אנחנו בני 62.

<אריק הררי: וכמה בני 80 יש?

<שמחה בניטה: אנחנו בני 62 - - - ומילדות היינו נכים.

<קריאה: אנחנו לא - - -

<קריאה: מה, אנחנו כבר לא - - -

<קריאה: - - - עם קום המדינה נכים.

דוד ביטן: כל קשיש מעל גיל 80 נכה.

<שמחה בניטה: אבל אנחנו לא בני 80.

<אריק הררי: 80 כבר - - -

<קריאה: אבל אנחנו לא בגיל הזה.

<שמחה בניטה: אנחנו לא נגיע ל-80.

דוד ביטן: ללא קשר לבעיית הנכים צריך לפתור את בעיית הקשישים, ועל זה בכלל אין ויכוח וצריך גם את זה - - -

<שמחה בניטה: אבל זה לא על חשבוננו - - -

<קריאה: אבל למה לערבב?

<שמחה בניטה: אנחנו - - - את הנכים, לא - - -

דוד ביטן: רגע, תביני.

דוד ביטן: אני עכשיו רק אומר כמה מילות פתיחה, נכון?

דוד ביטן: לא מתווכחים כרגע.

<קריאה: אתה אומר דברים לא נכונים.

<שמחה בניטה: אתה אומר דברים לא - - -

דוד ביטן: אז אני אומר, אני אומר.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: זו זכותו להגיד מה שהוא רוצה - - - בהמשך.

<שמחה בניטה: אבל הוא מציג - - - ומעוות לכנסת.

דוד ביטן: את בעיית הקשישים צריך לפתור, אבל מבחינה תקציבית לא ניתן לפתור את שתיהן ביחד, וזה דבר שאנחנו צריכים להבין את זה.

<שמחה בניטה: אבל - - -

<קריאה: הוא לא מבין את זה - - -

<אריק הררי: מה זה קשור?

<שמחה בניטה: אבל אנחנו נכים, לא קשישים.

<אריק הררי: מה זה קשור לנכים?

דוד ביטן: לכן, אני אומר: המתווה הזה יקדם את נושא הנכים בצורה משמעותית בכל מיני נסיבות.

דוד ביטן: העלות התקציבית שלו היא גבוהה מאוד והחוק יכיל את כל הפעימות, את כל הפעימות: גם את 2019, גם את 2020 וגם את ינואר 2021 - - -

<שמחה בניטה: - - -

<עופר סופר: - - - פעימות.

<אריק הררי: אבל למה כל כך הרבה פעימות?

<שמחה בניטה: - - -

<קריאה: - - -

<אריק הררי: כל כך הרבה שנים – לֶמָה?

<אריק הררי: ב-300 שקל פעימה?

<קריאות: - - -

<אריק הררי: אתה אומר:

<אריק הררי: הכסף - - -

אלי אלאלוף: אדוני, אתה מפריע פעם שנייה, אני מזהיר אותך.

<אריק הררי: אני לא מפריע - - -

אלי אלאלוף: כן, אתה מפריע.

דוד ביטן: - - - יכיל את התקציב הסופי שיהיה מ-2021 ומעלה.

דוד ביטן: גם את שכר המינימום עשינו בפעימות.

דוד ביטן: זו הדרך שמשרד האוצר, מכיוון שמדובר בבסיס התקציב, הוא צריך להתארגן לאורך שנים, ולכן עושים את - - - את הדברים האלה.

דוד ביטן: זה כמו שכר המינימום.

דוד ביטן: גם את שכר המינימום היו צריכים מיד לעשות.

דוד ביטן: נעשה את זה בכמה שנים.

<קריאה: אז למה - - -?

<קריאה: - - -

דוד ביטן: אז כבוד היושב ראש, אני מבקש ממך.

דוד ביטן: אני יודע שהסכמת לבקשה שלי לעשות את הדברים באופן מהיר.

דוד ביטן: בשבוע הבא אנחנו נביא לקריאה ראשונה, בעוד שבועיים קריאות שנייה ושלישית ונסיים את העניין הזה.

יואב קיש: כל הכבוד.

<קריאה: ואז נקבל - - -

אלי אלאלוף: אוקיי, תודה רבה.

<קריאה: אנחנו מתנגדים.

<קריאה: אנחנו מתנגדים למתווה הזה.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה, יוזם החוק.

<קריאה: - - - לא הבנו כלום.

<קריאה: שום דבר.

<קריאה: כלום לא הבנו.

<עופר סופר: מתנגדים בכל תוקף.

<קריאה: מתנגדים למתווה.

<עופר סופר: בכל תוקף מתנגדים.

<קריאה: אין פעימות.

<קריאה: שתי פעימות גג.

<קריאה: כלום לא הבנו.

אילן גילאון: תודה רבה, אחים שלי.

אילן גילאון: חבר'ה, אני מבקש: אני מנסה להסביר ואני מבקש מכולם הקשבה.

אילן גילאון: זה לא רגע פשוט לכולנו, אבל אנחנו צריכים להתקדם ביחד.

אילן גילאון: והחוק היום ביום הנכה הבינלאומי הוא בן שנה בדיוק.

אילן גילאון: כשהוא הונח זה היה אחרי הפעם הרביעית שניסיתי להניח אותו ולא צלחנו.

אילן גילאון: והנה, בעזרת גם חלק מהחברים כאן הצלחנו להעביר אותו לקריאה טרומית, שזה בעצם שום דבר כי אין לו כל משמעות, אבל זה פתח איזשהו תהליך של הבנה שאפשר לחלק את העושר בצורה אחרת.

אילן גילאון: עכשיו, לו הייתי אדם בלתי אחראי – אני נציג אופוזיציה של הסיעה הכי קטנה בבית – אני היום הייתי צריך להגיד: שום פשרה לא מתקבלת.

אילן גילאון: החוק מפורש.

אילן גילאון: הוא כותב:

אילן גילאון: קצבת הנכות תהיה כשכר המינימום והחוק יוצמד אליה.

אילן גילאון: נקודה, סוף פסוק, אין לו שום הסברים.

<אריק הררי: בבקשה.

<קריאה: נכון.

<אריק הררי: בבקשה.

אילן גילאון: בלי "נכון".

אילן גילאון: חבר'ה, אני מנסה להסביר כי אני מבקש את סיועכם כדי שנתקדם ואני רוצה שנבין.

אילן גילאון: אני מסביר מה קרה לי בתהליך הנפשי שלי.

אילן גילאון: תאמין לי שאני מייצג נכים, אין לי בעיה.

אילן גילאון: אני יכול להוכיח את זה.

<קריאה: אנחנו מאמינים.

אילן גילאון: אני יכול להגיד את כל האמת על רגל אחת, אין לי בעיה, ואני רוצה שתאזינו לי בקשב רב כולכם.

אילן גילאון: כל חיי נלחמתי על דבר אחד: לצמצם את המאבקים.

אילן גילאון: אני לא רוצה מאבקים על כל דבר, בטח לא על המובן מאליו במה שצודק.

אילן גילאון: ואני רוצה להגיע למצב, במדינת ישראל, שלא יהיה בן אדם אחד שיפחד שיהיה לו יותר מדי קר בחורף ויותר מדי חם בקיץ ולא יהיה לו אוכל במקרר וכסף לתרופה לא יהיה לו.

אילן גילאון: המדינה יכולה לאפשר את זה לעצמה.

אילן גילאון: פניתי לכל העולם ואשתו וביקשתי את החוק הזה, שעבר בקריאה טרומית, לקחת ממני.

אילן גילאון: אני מוותר עליו, על הקרדיט, תודה רבה, אני מוחק את שמי.

אילן גילאון: ולא היינו צריכים פרופסורים.

אילן גילאון: יכולנו להגיע לאותה תוצאה כבר עכשיו בלי פרופסורים.

אילן גילאון: מדוע אני הולך לפשרה?

אילן גילאון: אנשים קוראים לזה מתווה.

אילן גילאון: בדיוק החוק הוא ככתבו וכלשונו על הפלטפורמה הזאת.

אילן גילאון: אני רוצה להציע את הפשרה שאני פה נשבע לכם שאני לא אשקוט יום אחד עד שלא תיווצר סיטואציה שאוכל לקיים את החוק הזה ככתבו וכלשונו.

אילן גילאון: למה?

אילן גילאון: כי אני כתבתי אותו.

אילן גילאון: אז בבקשה, לא לשכנע אותי.

אילן גילאון: יחד עם זאת, אני מבין באיזו מציאות פוליטית אני נמצא.

אילן גילאון: ואז באתי לראש הממשלה וביקשתי שהוא ייקח את החוק לעצמו ובאתי לשר האוצר וביקשתי שהוא ייקח את החוק לעצמו והם לקחו פרופסורים, ואנחנו לא היינו צריכים האמת פרופסורים.

אילן גילאון: יכולנו, כמו שעם חבר הכנסת דוד ביטן, בשלב יותר מאוחר עשינו, ותודה לו.

אילן גילאון: ישבנו עם מחשב והתפשרנו.

אילן גילאון: ואני אמרתי 5,300 שקל ואז אמרנו 4,000 שקל, פעימה אחת, ארבע פעימות.

<קריאה: למה ארבע פעימות?

<קריאות: - - -

אילן גילאון: סליחה, אני לא נכנס לפרטים בכלל.

אילן גילאון: אני אומר לכם עכשיו ככה: אותי מעניין דבר אחד.

אילן גילאון: אגב, יש אצל השר חיים כץ מרכיבים פנטסטיים בחוק, רק שהחוק מתחילתו עסק בקצבה.

אילן גילאון: הוא לא רצה להתבלבל, אבל כבר בלבלו.

אילן גילאון: ואני היום צריך להיות ער לכמה דברים: אחד, חלק מזה שהכוחות של המאבק אצל רוב האנשים כלו, ואני לא מאמין במאבק.

אילן גילאון: אני קודם כל שואל את עצמי: מדוע אנשים צריכים לחרף נפשם בפני מכוניות?

אילן גילאון: מדוע?

אילן גילאון: מה הם עשו?

אילן גילאון: למה הם צריכים לעשות את זה בכלל?

<קריאה: כי הם חלו.

<קריאה: שבע - - -

<קריאה: - - - בושה - - -

אילן גילאון: שניים, יכול להיות והרבה מאוד אנשים מניחים שהבחירות יתקרבו.

אילן גילאון: אני לא איש מהמר.

אילן גילאון: אני לא יכול לקחת צ'אנס בגלל האגו שלי: הנה, זו הצעת החוק ואני לא מתפשר עליה.

אילן גילאון: ואני אומר לעצמי: אני רוצה ציפור אחת ביד.

אילן גילאון: אני רוצה לעלות מדרגה כדי שממנה אוכל לעלות יותר רחוק ולעשות את הצדק שצריך לעשות אותו בסופו של דבר.

אילן גילאון: אני לא יכול לוותר במחי יד על 4.2 מיליארד שקלים, על אף שהחוק שאני הצעתי אותו עלה כמעט שמונה מיליארד שקלים וגם לו היה מקור כספי.

אילן גילאון: יכולתי להראות אותו וגם הראיתי אותו, אבל אני יודע מה המציאות שלי.

אילן גילאון: אימא שלי נורא רצתה שאני אהיה שר האוצר וזה לא יצא ככה.

אילן גילאון: לא יצא ככה.

אילן גילאון: ולכן, היום, כתוצאה מכל הדברים האלה, אני רוצה להתחיל לראות בינואר כסף זורם אל תוך הבנק כשעיקרון ההצמדה יתקבל, והוא התקבל; שהאוניברסליות, שכולם יקבלו, לא בדיוק כמוני, אבל היה צריך לזכור שבפעם האחרונה קצבת הנכות עלתה ה-70 שקלים.

אילן גילאון: אתם זוכרים את זה?

<קריאות: - - -

אילן גילאון: אז מה עליי לעשות עכשיו?

אילן גילאון: אני מבין ש-1,300 שקל, ולחלק רק 800 שקל, זה הבדל בין עבדות לחירות.

אילן גילאון: אני יודע את זה, אחים שלי.

אילן גילאון: אני מבין את הדבר הזה.

אילן גילאון: אבל מה אני צריך לעשות עכשיו?

אילן גילאון: להתחיל לבכות על ההפרש של ה-1,300 שקל או לשמוח על ההפרש של ה-2000 שקל בארבעה תשלומים.

אילן גילאון: ותגידו למה?

<קריאה: למה?

<קריאה: למה?

אילן גילאון: כי אין מציאות פוליטית אחרת שאנחנו יכולים לעשות את זה.

אילן גילאון: אז לכן אני מרכין ראש וקורא את המציאות ורוצה שהכסף יתחיל לזרום.

אילן גילאון: נשבע לכם, ראס בין-עינאק.

<קריאה: אנחנו מאמינים.

<קריאות: - - -

אילן גילאון: לא אשקוט יום אחד עד שהצדק הזה לא ייעשה כדי להפוך את הקצבה למה שאני קורא לו - - -

<אריק הררי: אנחנו מאמינים לך.

<קריאות: - - -

<עופר סופר: עד שימותו נכים.

<עופר סופר: אתם מחכים שהנכים ימותו - - -

<אריק הררי: מאמינים לך.

<אריק הררי: אנחנו מאמינים, כן.

<עופר סופר: זה מה שאתם - - - מחכים שהנכים - - -

<אריק הררי: - - -

<קריאה: - - -

<אריק הררי: חבר הכנסת אילן גילאון, ארבע פעימות.

אילן גילאון: היום יום הנכה הבינלאומי, אני מזמין את כולכם לדיונים.

אילן גילאון: אני הולך להציג תכנית כוללת שהקצבה היא רק חלק מתוכה לגבי איך צריך להתייחס לאוכלוסיית הנכים, מה צריך להיות מעמדו של המוסד לביטוח לאומי, מה צריך לקרות עם ועדת לרון, למה כולם צריכים לקבל אוניברסלית קצבה ולשלם מיסים.

אילן גילאון: אני הולך להציג תכנית כוללת.

אילן גילאון: כרגע, יש לי עניין אחד: אני רוצה בינואר לראות כסף בבנק.

אילן גילאון: כשהדבר הזה יקרה אני אאמין.

<קריאה: גם לקשישים.

<קריאה: גם לנכים, גם - - -

<קריאה: גם לקשישים.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: תודה רבה, חבר הכנסת אילן גילאון.

אלי אלאלוף: תודה, אדוני השר.

אלי אלאלוף: תודה על, באמת.

אלי אלאלוף: בראבו - - -

<אריק הררי: תודה, חבר הכנסת אילן גילאון.

<אריק הררי: תודה רבה.

<קריאה: כבוד השר, לאן אתה יוצא?

<אריק הררי: לאן הולך?

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: חבר'ה, יש לו התחייבויות - - -

חיים כץ: תהיי רגועה, תהייה רגועה, תהיי רגועה.

<קריאה: מה רגועה?

<קריאה: מה רגועה?

<קריאה: - - - אהיה רגועה.

<קריאה: לא רגוע, לא רגוע.

אלי אלאלוף: טוב.

אלי אלאלוף: החלפנו לא סתם.

אלי אלאלוף: הצטרף אלינו יושב ראש הוועדה, שר לשעבר, חבר טוב, יושב ראש ההסתדרות לשעבר.

<שמחה בניטה: אם הוא היה זוכה, אני אומרת לך ובמחנה הציוני היינו - - -.

<שמחה בניטה: המחנה הציוני לא ידע לבחור את בן האדם - - -

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לכם: החשיבות של הדיון הזה הוא בזה שאין פוליטיקה.

אלי אלאלוף: אז תעשו לנו טובה: תשחררו אותנו מהערות פוליטיות, לא רוצים את זה.

אלי אלאלוף: יש פה דיון ענייני שכולנו ביחד.

אלי אלאלוף: באמת.

אלי אלאלוף: כולל אתם.

אלי אלאלוף: אתם איתנו ונעשה את זה.

אלי אלאלוף: אני גם רוצה ומזכיר לי את זה חבר הכנסת דוד ביטן: כל ההטבות הקיימות היום לא ייפגעו כהוא זה.

אלי אלאלוף: כל ה-disregard יישאר וזה מאוד חשוב, תבינו.

דוד ביטן: הם ישלמו על שכר דירה, ארנונה, - - - מס הכנסה, פטור ממס הכנסה.

דוד ביטן: הכול נשאר בנוסף לכל מה - - -

<קריאה: - - -

אלי אלאלוף: כן, כן, אני יודע.

אלי אלאלוף: הרשימה ידועה - - - אני מבקש, אני ממשיך במציעים.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת יואב קיש, בבקשה.

יואב קיש: תודה.

יואב קיש: אני פונה פה לכל מי שנמצא בחדר ורוצה במידה מסוימת גם להתחבר למה ששמענו קודם.

יואב קיש: תבינו, אנחנו בסיבוב הנוכחי; אתם יודעים מה?

יואב קיש: אני אלך בסיפור קצר אחורה.

יואב קיש: מר אלכס פרידמן, לפני שנתיים זה היה?

<אלכס פרידמן: שלוש.

יואב קיש: מה?

יואב קיש: שלוש?

יואב קיש: לפני שלוש שנים.

יואב קיש: איך שנבחרנו, איך שנבחרתי להיות חבר כנסת, אני יושב עם מר אלכס פרידמן במזנון ואנחנו עוברים על הטבלאות – איך מעלים את קצבת הנכות לשכר המינימום.

יואב קיש: שם התחלנו.

יואב קיש: וראינו שזה מיליארדים.

יואב קיש: ואמרתי למר אלכס פרידמן: אלכס, זה לא יקרה ביום אחד, זה מיליארדים.

יואב קיש: אנחנו חייבים להתחיל לעבוד, אבל תצטרך לגייס את כולם.

יואב קיש: אז קודם כל, מר אלכס פרידמן: תודה רבה שהרמת את הכפפה כבר אז.

יואב קיש: אפשר באמת להגיד שמגיעה לך תודה.

יואב קיש: ודבר שני, אני רוצה להגיד תודה גם לכל מי שנמצא פה.

יואב קיש: כי בלי המאבק שלכם לא היינו מגיעים לכאן.

יואב קיש: אבל ברגע שהגענו לפה, אם אנחנו נמשיך דיונים כמו שהתחלנו הבוקר, לא יהיה חוק.

יואב קיש: כמה שנרצה לא יהיה חוק.

יואב קיש: ולכן אני מבקש: הדעה שלכם תיאמר ויקשיבו לה היטב, אבל בדרך ארץ.

יואב קיש: זה מה שאני מבקש.

יואב קיש: ולגבי החברים שלי פה: אני הייתי בלא מעט מקומות.

יואב קיש: אני מהליכוד ואני אמרתי לחברים שלי שהליכוד, ואני מצטער שאני פה לוקח פוזיציה, אמרתי: הממשלה הזו לא תחזיק מעמד אם ב-1 לינואר הקצבאות לא יעלו.

יואב קיש: וחבר הכנסת דוד ביטן, אתה שותף מלא ומוביל את המהלך הזה, ואני חושב שזה שהחלטת לא לחכות להצעה הממשלתית, מגיע לך כל הכבוד על זה וכך צריך להיות.

יואב קיש: והכפפה אצלך בעניין של לקדם את החקיקה הזו הכי מהר שאפשר.

יואב קיש: אי אפשר לחכות.

יואב קיש: ולכן אמרתי שגם לכם יש צד בכפפה הזו.

יואב קיש: כי אם הדיון הזה היה, והיינו ככה, כפסע מלבטל אותו אחרי מה שקרה פה בבוקר.

יואב קיש: ואם זה היה קורה זו הייתה תקלה חמורה.

יואב קיש: אין לנו זמן.

יואב קיש: אני בוועדת הכנסת אעשה כל מה שצריך בשביל שהעסק הזה יתקדם.

יואב קיש: לא נחכה להצעה ממשלתית.

יואב קיש: כמו שאמר חבר הכנסת דוד ביטן, זה צריך לעבור.

יואב קיש: אנחנו ננהל דיון שיהיה מסודר.

יואב קיש: מצד אחד, יקפיד על הדברים שסוכמו, יעמוד במגבלות התקציביות.

יואב קיש: כי אחרת, לא יהיה כלום.

יואב קיש: ואני חושב שיש פה דברים משמעותיים.

יואב קיש: אנחנו צריכים לדאוג גם לפרטים.

יואב קיש: אני לא אכנס - - - וזה העניין של ה-disregard ושהכול יישמר וההצמדה.

יואב קיש: אני בכלל רציתי להצמיד את זה לשכר המינימום, אבל בסדר, אני מבין.

יואב קיש: אני גם עושה פשרות, אני מבין את המשמעות, אבל היתרון הגדול של הדבר הזה - - -

דוד ביטן: זה יותר טוב.

אלי אלאלוף: אז יש שכר ממוצע – יותר טוב - - -

דוד ביטן: יותר טוב משכר המינימום.

יואב קיש: אני לא בטוח.

דוד ביטן: לא, לא, יותר טוב.

<קריאות: - - -

נורית קורן: יותר טוב, זה יותר גבוה.

יואב קיש: אני לא בטוח.

נורית קורן: זה יותר גבוה.

דוד ביטן: יותר טוב.

יואב קיש: עם הקפיצות האחרונות אני לא בטוח.

דוד ביטן: לא, אבל לא יהיו קפיצות - - -

יואב קיש: בסדר.

נורית קורן: לא יהיו.

יואב קיש: עזוב, לא ניכנס.

יואב קיש: אני לא רוצה.

יואב קיש: בכוונה אני לא רוצה להיכנס עכשיו לפרטים, זו תהיה טעות, אבל אני אגיד לך מה אני רואה דבר אחד מאוד משמעותי מהחקיקה הזו, וזה יהיה הישג שיירשם לממשלה ולכנסת הזו: אנחנו, בדבר הזה, מטפלים משמעותית באוכלוסיות שנמצאות מתחת לקו העוני במדינת ישראל, נקודה.

יואב קיש: ולכן אי אפשר להזניח את זה.

יואב קיש: אנחנו באנו לכנסת, לא רק אני, הרבה חברים, כולם פה נמצאים, גם מסביב לשולחן – באנו לכנסת בדיוק בשביל לעשות את הדבר הזה: לעזור לאלה שלא יכולים לעזור לעצמם.

יואב קיש: וזה מה שהחוק הזה צריך לעשות.

<קריאה: אתם לא יודעים מה זה קו עוני.

<קריאה: אתם לא יודעים.

יואב קיש: אני יכול להגיד לך שכל מי שיושב פה מסביב לשולחן יודע טוב מאוד הרבה מאוד דברים אחרים.

<קריאה: אתם לא יודעים מה זה קו - - -

יואב קיש: בסדר?

יואב קיש: לא הכול.

<עופר סופר: לא יודעים.

יואב קיש: אנחנו לא יודעים הכול.

נורית קורן: - - -

<עופר סופר: בכלל לא יודעים.

יואב קיש: לא יודעים הכול, - -

<עופר סופר: לא.

<עופר סופר: בכלל לא.

יואב קיש: - - אבל יודעים היטב מה זה להתמודד עם נכות, יודעים היטב מה זה - - -

נורית קורן: יודעים.

נורית קורן: יודעים.

נורית קורן: יודעים.

<קריאות: - - -

<עופר סופר: מה, אז למה באנו?

<עופר סופר: אדוני היושב ראש, למה באנו?

נורית קורן: יודעים ואי אפשר להאשים את חבר הכנסת יואב קיש בזה.

<קריאה: אתם לא יודעים מה זה - - -

יואב קיש: לא סתם כל מי שיושב פה ליד השולחן מגויס לדבר הזה - -

נורית קורן: נכון.

יואב קיש: - - ואני לא אומר שאנחנו יודעים הכול, חס וחלילה, אבל יודעים היטב על הרבה בעיות אחרות.

<קריאה: - - - בגיל 70 - - -.

<קריאה: אתם לא יודעים מה זה קו עוני.

יואב קיש: ולכן אני רוצה לסיים ולומר: יושב ראש הוועדה, הכדור בידיים שלך.

יואב קיש: יש לך גיבוי מלא מהקואליציה, יש לך גיבוי מלא מוועדת הכנסת ואנחנו מצפים להשלים את החקיקה הזו כדי שהיד של כולנו פה, שב-1 לינואר הקצבאות יעלו.

יואב קיש: תודה רבה.

<אריק הררי: 300 שקל.

<עופר סופר: 300 שקל.

<אריק הררי: 300 שקל.

<עופר סופר: 300 שקל.

<אריק הררי: סליחה, ב-300 שקל.

<אריק הררי: הנה, אני לא צועק - - - 300 שקל.

<קריאות: - - -

<עופר סופר: גועל נפש.

<קריאה: - - -

<אריק הררי: חבילת - - - עולה 300 שקל.

אלי אלאלוף: גברת, פעם אחרונה שאני מזהיר אותך.

<קריאה: די - - - מזהיר.

<קריאה: די.

<קריאה: 300 שקל זו לא עלייה - - -

אלי אלאלוף: בבקשה, חברת הכנסת קארין אלהרר, ואחר כך ניתן את רשות הדיבור לחברים פה ולפי סדר הישיבה, בסדר?

אלי אלאלוף: בבקשה, חברת הכנסת קארין אלהרר.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני יושב הראש.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אל החברים שנמצאים כאן, אנחנו שבוע לפני חנוכה, ובעניין הזה באמת שהחיינו וקיימנו שאנחנו דנים בהצעה הזו.

קארין אלהרר: זו הצעה שהיא כבר בת שנה.

קארין אלהרר: אני רוצה להודות קודם כל לכל השותפים שמעורבים.

קארין אלהרר: אני יודעת שהייתה דרך ארוכה.

קארין אלהרר: אני אומר שהיה רגע מאוד-מאוד עצוב עבורי שהזעקות הקשות היו דווקא כלפי חבר כנסת שעושה הכול, כולל הכול, כדי לקדם את ההצעה הזו.

קארין אלהרר: אין מישהו בכנסת הזאת שעושה כמו חבר הכנסת אילן גילאון, והדברים שאתם אמרתם כאן הם מזעזעים.

<קריאה: תזדעזעי.

<קריאה: סליחה?

קארין אלהרר: מזעזעים.

אילן גילאון: אני מקבל את זה באהבה, זה לא נורא.

אילן גילאון: לא.

קארין אלהרר: אבל אני אגיד לכם:

קארין אלהרר: אם יש משהו שמחרב את הקידום של הזכויות, זה הפילוג בינינו.

קארין אלהרר: תפסיקו עם זה.

<קריאה: איך?

קארין אלהרר: תפסיקו עם זה.

<קריאה: איך?

<קריאה: מישהו פה צריך לתפוס יוזמה.

אלי אלאלוף: לא פונים אליך, אדוני.

אלי אלאלוף: לא פונים אליך.

קארין אלהרר: המטרה היא משותפת.

קארין אלהרר: אתם רואים כאן מישהו מסביב לשולחן שלא רוצה להעלות את הקצבה?

<עופר סופר: כן.

<קריאה: כן.

קארין אלהרר: לא.

<קריאה: כן, אתם.

קארין אלהרר: לא נכון.

<קריאה: וארבע פעימות זה רוצים?

<אריק הררי: מה זה ארבע פעימות?

<אריק הררי: - - -

אלי אלאלוף: חבר'ה, אני אמרתי משהו, אני מזהיר.

אלי אלאלוף: אני בשלב האזהרות, אבל עוד מעט זה ייגמר.

קארין אלהרר: אני רוצה להגיד לכם שאין מישהו כאן שזאת הייתה משאת הנפש שלו – פעימות.

קארין אלהרר: אין מישהו כאן שלא היה רוצה לנפנף בהישג – גדול, משמעותי, לשנות חיים של אנשים.

קארין אלהרר: שזה יהיה בגובה שכר המינימום אתמול.

קארין אלהרר: לא היום, אתמול או לפני שנה.

קארין אלהרר: אבל יש את הרצונות ויש את המציאות, והמציאות אומרת שמתחילים תהליך: ארוך, מייגע, אבל תהליך, ויש פה מחויבות.

קארין אלהרר: תהיו חלק מהדבר הזה.

<קריאה: אין למדינה כסף.

<קריאה: אין למדינה כסף, מסכנה.

קארין אלהרר: יש למדינה כסף והיא צריכה להוציא אותו, - -

<קריאה: אין.

<קריאה: אין.

<קריאה: נו, אז למה בארבע פעימות?

<קריאה: אז למה ארבע פעימות?

קארין אלהרר: - - והיא צריכה להוציא אותו בדיוק עבור האוכלוסייה הזו.

קארין אלהרר: בדיוק עבורם.

<אריק הררי: למה משתמשים במיליארדים של המוסד לביטוח לאומי לדברים אחרים ולא לנכים?

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: גם לדברים האלה.

קארין אלהרר: גם לדברים האלה.

<קריאה: למה מעבירים 20 מיליון שקל להסתדרות מתוך הכסף הזה?

קארין אלהרר: אדוני יושב הראש, לפני שאני אבקש מכל חברי הכנסת להמשיך ולהיות רתומים באותה מידה גם הלאה, אני קוראת לכל ארגוני הנכים, שהם החברים שלי: בואו נעבוד ביחד.

קארין אלהרר: הפילוג הורס – אני אמרתי את זה בכמה הזדמנויות ואני אומרת את זה גם עכשיו.

קארין אלהרר: אפשר לקדם את זה ברבע מהזמן, אבל ביחד.

קארין אלהרר: והיום הזה, שהוא יום הנכה הבינלאומי שמצוין כאן, בכנסת, הוא יום מצוין להתחיל את הביחד.

<עופר סופר: יום האבל הבינלאומי.

<שמחה בניטה: - - -

אלי אלאלוף: תודה רבה.

<עופר סופר: יום אבל בינלאומי.

אלי אלאלוף: אני אחזור עוד מעט לדוברים האחרים, אבל חברת הכנסת נורית קורן רוצה לעזוב, אין לה ברירה.

אלי אלאלוף: רק כמה מילים, בבקשה, ואחר כך נלך לפי סדר הישיבה שלך ונחזור מידי פעם לחברי הכנסת.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לך שביום החשוב הזה שארגנו, השדולה למען אנשים עם מוגבלות, עם חבר הכנסת אילן גילאון וחברת הכנסת קארין אלהרר, שהם יושבי ראש משותפים יחד איתי; דווקא היום, להניח את ההצעה שעוסקת בהעלאת הקצבאות ולהתחיל לדון בה.

נורית קורן: אני רוצה להודות לשר חיים כץ ולהודות למר אבי ניסנקורן וליושב ראש - - -

<שמחה בניטה: אוי ואבוי.

<קריאה: - - -

<שמחה בניטה: - - -

<קריאה: לא לניסנקורן - - -

נורית קורן: וליושב ראש הקואליציה שלנו - - -

<עופר סופר: לא.

<קריאה: רק לא לו.

נורית קורן: וליושב ראש הקואליציה שלנו ולחברים שהגישו את הצעות החוק.

<אריק הררי: איך הגעת אליו בכלל?

<קריאות: - - -

<קריאה: כמה מעליב - - -?

<קריאות: - - -

<קריאה: 20 מיליון שקל עוברים להסתדרות.

<עופר סופר: 20 מיליון שקל – הוא - - - את הקופון שלנו.

<עופר סופר: 20 מיליון שקל.

<עופר סופר: בשביל המשכורות - - -

אלי אלאלוף: הגברת שמחה בניטה, הגברת שמחה בניטה היקרה, את יודעת כמה אני מעריך אותך, תראי מה שגרמת.

אלי אלאלוף: בפעם הבאה מי שמתחיל – תשלימו את המשפט לבד.

אלי אלאלוף: כן, בבקשה.

נורית קורן: אנחנו היינו רוצים, כל חברי הכנסת, אבל כל חברי הכנסת, לא אחד מאיתנו, שמחר בבוקר תקבלו שכר מינימום.

נורית קורן: כולנו היינו רוצים.

נורית קורן: הלוואי שזה היה יכול להיות.

נורית קורן: אבל יש אילוצים, יש אילוצים.

<קריאה: אז כמה מקבלים - - - לחודש?

נורית קורן: והדבר החמור, כמו שאמרה חברת הכנסת קארין אלהרר: הפיצול ביניכם, הפיצול בין כל הארגונים.

נורית קורן: אתם צריכים להבין שאנחנו רוצים את טובתכם.

נורית קורן: אנחנו חושבים ואנחנו יודעים ויש רבים מאיתנו שגם להם בבית יש אנשים עם מוגבלות.

נורית קורן: אז תפסיקו להגיד לנו שאנחנו לא יודעים.

נורית קורן: תפסיקו להגיד לנו.

נורית קורן: אנחנו - - -

<קריאה: אבל למה את קובעת שאנחנו מפוצלים?

<קריאה: אנחנו לא מפוצלים.

<אריק הררי: סליחה, אל תרימי את הקול סתם.

<עופר סופר: - - - מורידים 20 מיליון שקל - - -

<אריק הררי: תקשיבי, כל הפיצול מתחיל מכם.

נורית קורן: תודה רבה, אדוני, ואנחנו נעשה הכול על מנת שזה יגיע בזמן.

נורית קורן: תודה רבה ותודה רבה גם לשר האוצר שהקצה את הכסף ולראש הממשלה שהעביר את הדברים האלה לידי - - - תודה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: בבקשה, גברת.

<הילית שמואלי: לי קוראים הילית שמואלי.

<קריאות: - - -

<אריק הררי: - - -

<עופר סופר: למה את לא בוכה היום?

<עופר סופר: מה קרה?

<קריאה: לבכות, לבכות.

<עופר סופר: למה את לא בוכה?

<הילית שמואלי: הם לא רוצים לתת לי לדבר בכוונה - - -

<קריאה: תתחילי לבכות, לא - - -

<הילית שמואלי: אז אני אתחיל כי הם בכוונה לא רוצים שאני - - -

<אריק הררי: תתחילי לבכות.

אלי אלאלוף: חבר'ה, חברי הכנסת, תהיו רגועים.

<הילית שמואלי: זה לא חברי הכנסת.

אלי אלאלוף: תאפשרו לה.

אלי אלאלוף: הגברת הילית שמואלי, בבקשה, ואל תפריעו לה, בבקשה.

<אריק הררי: למה לא?

אלי אלאלוף: מי שרוצה להפריע לה שייצא עכשיו, בלי בדיחות.

אלי אלאלוף: אין לי מצב - - -

<אריק הררי: אני לא רוצה בדיחות, אבל יש פה השגות לגבי דברים שהיא אומרת.

<אריק הררי: אתם אומרים - - -

<עופר סופר: - - -

אלי אלאלוף: היא תדבר קודם כל ואני מזהיר אותך.

אלי אלאלוף: כן, בבקשה, הגברת הילית שמואלי.

<הילית שמואלי: לי קוראים הילית שמואלי, אני אימא לילדה בעלת צרכים מיוחדים, סיעודית לחלוטין, ואני לפני שנתיים חליתי וגם אני על כיסא גלגלים.

<הילית שמואלי: עכשיו שתינו בבית.

<הילית שמואלי: ואני חייבת לציין שאני כן הולכת בראש מאוד מורם עם הרצון לקצבת נכות בגובה שכר המינימום – עכשיו, מצדי.

<הילית שמואלי: אני מאוד רוצה אותה עכשיו.

<קריאה: היא עוד לא התחילה לבכות - - -

<הילית שמואלי: ואני רוצה לומר שאחד הדברים הכי קשים שאפשר לחיות מהם לאורך שנים זה להיות אדם - - -

<קריאות: - - -

<הילית שמואלי: אחד הדברים הכי קשים לאורך שנים זה לחיות בעוני, באמת בעוני.

<הילית שמואלי: אנשים מכירים אותי.

<הילית שמואלי: והעוני הוא דבר נוראי, כי הוא לא נותן לך את היכולת גם לפתח את הילדים הבריאים שלך בבית, ולי יש עוד ילדה בריאה.

<הילית שמואלי: ועכשיו כשאני נכה, אז העוני ממש מורגש.

<הילית שמואלי: ואני יכולה לומר במאה אחוז שגם אם אני נורא רוצה קצבת נכות בגובה שכר המינימום היום, אני לא יכולה להרשות לעצמי לחכות יותר זמן, כמו שאמרת חבר הכנסת אילן גילאון וכמו שאמרת חבר הכנסת דוד ביטן ומר אבי ניסנקורן וכולכם פה.

<הילית שמואלי: אני, אישית, לא יכולה להרשות לעצמי לחכות: החובות תופחים, התרופות תופחות - -

<קריאה: 300 שקל יעזרו לך?

<עופר סופר: 340 שקל יעזרו בחודש?

<עופר סופר: איזה יעזרו - - -

<קריאות: - - -

<הילית שמואלי: - - הדברים מאוד-מאוד קשים, ואני לא יכולה להמתין ולקבץ נדבות בין עמותות לבין עזרה של אנשים.

<הילית שמואלי: זה כל שקל - -

<קריאה: בצומת.

<הילית שמואלי: - - בשבילי הוא הון תועפות.

אלי אלאלוף: אוקיי, תודה רבה.

אלי אלאלוף: הגברת נעמי מורביה, בבקשה.

<קריאה: - - - בצומת - - -

<קריאה: כל הכבוד, לא - - -

אילן גילאון: מה?

אילן גילאון: מי אמר את זה?

<קריאה: אז את ישבת בצומת - - -

<הילית שמואלי: מי שאמר את זה - - -

אילן גילאון: מי אמר את זה?

<קריאה: שקט, שקט.

<הילית שמואלי: - - -

אילן גילאון: מי אמר "בצומת"?

<הילית שמואלי: לא.

אילן גילאון: מי אמר "בצומת"?

<קריאה: - - -

<הילית שמואלי: אלה, פה.

אילן גילאון: תוציא אותם.

<הילית שמואלי: פה, פה.

<קריאות: - - -

אילן גילאון: צא החוצה.

<הילית שמואלי: אמר לי ללכת לצומת.

<הילית שמואלי: כן, זו הדרך של אנשים להגיד - - - (אחד הנכים מכה נכה אחר.

<הילית שמואלי: צעקות והמולה בחדר הוועדה.

<הילית שמואלי: סדרנים מפרידים בקטטה)

<הילית שמואלי: שמחה - - -

<קריאה: וואו, מה זה?

<אריק הררי: זוז.

<קריאה: אריק, אריק, אריק, אריק, די, די, אריק, אריק - - -

<קריאות: - - -

<אריק הררי: אני אדקור אותו, אני אדקור אותו.

אלי אלאלוף: תוציא אותו, בבקשה.

<קריאה: אריק, אריק, אריק, אריק - - -

אלי אלאלוף: תוציאו אותו, בבקשה, ותעצרו אותו.

אלי אלאלוף: לעצור אותו.

<קריאה: גם הסדרן.

<קריאה: גם הסדרן.

<קריאה: כי הסדרן גם נפגע.

אלי אלאלוף: תוציאו אותו ותעצרו אותו.

<אריק הררי: - - -

<קריאה: אריק, אריק - - -

<אריק הררי: - - -

<קריאה: אריק - - -

<אריק הררי: מי אתה?

<אריק הררי: כל רגע אתה סותם לנו את הפה?

אלי אלאלוף: תצא.

<אריק הררי: - - -

<עופר סופר: - - - מי אתה - - - את הפה?

<הילית שמואלי: - - -

<אריק הררי: למה אתה - - -?

<עופר סופר: מי אתה - - -?

<עופר סופר: מי אתם?

<קריאות: - - -

<אריק הררי: - - -

<עופר סופר: - - - מי אתם?

<עופר סופר: אין לכם לב בכלל.

<אריק הררי: וואלק, אל תסתום את הפה כל היום.

<אריק הררי: אתה מדבר - - - ואני סותם את הפה.

אילן גילאון: כבר קיבלת את השואו שלך לטלוויזיה, אתה יכול לצאת עכשיו.

<אריק הררי: מה זה?

אלי אלאלוף: טוב, חברים.

אלי אלאלוף: אדוני, אתה יוצא?

<אריק הררי: ניסנקורן, אתה - - - 100 מיליון שקל בפעימה הראשונה - - -

אלי אלאלוף: אדוני, אתה יוצא?

אלי אלאלוף: רגע, אתה לא יוצא?

אלי אלאלוף: טוב, חברים, הישיבה נעולה.

אלי אלאלוף: בפעם הבאה אנחנו נתכנס רק בין חברי כנסת.

<קריאה: לא, לא, לא, לא - - -

<הילית שמואלי: - - -

<קריאה: לא, לא - - -

<קריאה: לא, לא - - -

<קריאות: - - -

<קריאה: אתה לא סוגר את הישיבה.

<קריאות: - - -

<עופר סופר: - - - לא יהיה ולא תצאו היום מהכנסת.

<עופר סופר: היום יהיה פה - - -.

<עופר סופר: היום יהיה פה טרור.

<עופר סופר: זה מה אתם רוצים, זה מה יהיה.

<עופר סופר: - - -.

<עופר סופר: לך, לך, תצא - - - תצאו.

<קריאות: - - -

אילן גילאון: צא החוצה.

<קריאה: בושה וחרפה.

<קריאה: אף אחד - - -

<קריאה: איפה המשטרה?

אילן גילאון: עזרתם - - -.

אילן גילאון: קידמתם את הנושא בצורה יוצאת מן הכלל.

אילן גילאון: חבורה של אנשים אנוכיים, אגואיסטים.

אילן גילאון: שאתם רוצים פרסום, זה הכול.

<עופר סופר: - - -

אילן גילאון: - - - פרסום - - -

<עופר סופר: יש לך עשרה פרצופים, אתה.

<עופר סופר: עשרה פרצופים – פעם איתם, פעם איתנו.

<עופר סופר: כשאתה מדבר איתנו - - -

אילן גילאון: - - -

<קריאה: - - -

<עופר סופר: תתבייש.

אילן גילאון: - - -

<עופר סופר: - - - אנשים לכלא.

סאלח סעד: - - -

<עופר סופר: תתבייש.

סאלח סעד: - - -

<עופר סופר: תתביישו לכם.

<עופר סופר: אל תעשה לי ככה עם האצבע.

סאלח סעד: - - -

<עופר סופר: אל תעשה לי ככה עם האצבע.

סאלח סעד: - - -

<עופר סופר: תתביישו.

<עופר סופר: מגעילים.

<עופר סופר: גועל נפש.

<עופר סופר: מי אתם בכלל?

<עופר סופר: מי אתם?

סאלח סעד: - - - נזק לנכים.

<עופר סופר: תתביישו לכם.

סאלח סעד: אתם עושים נזק לנכים.

<עופר סופר: אנחנו עושים בשביל שההסתדרות תרוויח 20 מיליון שקל.

<קריאה: הם גונבים את הכסף ואנחנו - - -

<עופר סופר: זה מה אתם רוצים – שיהיה להם עוד מהכיס שלהם.

<עופר סופר: בשביל לתת עוד משרות.

<עופר סופר: מגעיל.

<עופר סופר: גנבת באשדוד את העירייה - - - אילן גילאון.

<קריאה: שקט.

<עופר סופר: גילאון המגעיל.

<קריאה: שקט.

<עופר סופר: אתם נגד הנכים.

<עופר סופר: - - - אתם נגד הנכים.

<עופר סופר: תתביישו.

<עופר סופר: אבל היום יהיה טרור.

<קריאה: לא.

<קריאה: לא, לא, לא.

<קריאה: לא, לא.

<הילית שמואלי: עופר סופר - - -.

<הילית שמואלי: עופר, צא החוצה.

<קריאה: עופר סופר, צא החוצה.

<הילית שמואלי: עופר, עופר סופר, צא החוצה.

<קריאה: עופר, תצא החוצה.

<הילית שמואלי: עופר - - -.

<הילית שמואלי: עופר - - -