ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 646, 2017-12-04 11:15

מירב בן ארי: בוקר טוב לכולם, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מירב בן ארי: היום 4 בדצמבר 2017, כ"ז בכסלו התשע"ח.

מירב בן ארי: אני אחליף את חבר הכנסת אלי אלאלוף.

מירב בן ארי: הנושא הוא: הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 46) (תשלום גימלה לבני זוג), התשע"ו-2016.

מירב בן ארי: הצעת חוק חשובה מאוד, מאזנת בין גברים לנשים.

מירב בן ארי: עד היום אישה שנולד לה ילד או ילדה, היה לה את אותו - - - תעסוקה לשנתיים.

מירב בן ארי: התיקון המוצע כאן מאפשר לבני הזוג לבחור אם זה יהיה הגבר או האישה.

מירב בן ארי: כמי שילדה אך לא מזמן, זה תיקון חשוב מאוד, שוויוני, בטח במדינת ישראל 2017.

<נעה בן שבת: אני אציין שיש תיקונים בנוסח לעומת הנוסח שעבר בקריאה הראשונה.

מירב בן ארי: יש להם את הנוסח האחרון?

<נעה בן שבת: כן, וגם הבקשה תואמה עם משרד הבריאות, עם ביטוח לאומי ועם שירות התעסוקה.

<נעה בן שבת: "הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 46) (תשלום גימלה לבני זוג), התשע"ח-2017 אולי אחרי זה המוסד לביטוח לאומי יוכל להסביר את הפעילות אצלם, אבל ביקשו שברירת המחדל תהיה האם, ואם בני הזוג רוצים לקבוע אחרת אז אפשר לקבוע אחרת.

<נעה בן שבת: אבל התחילה של הדבר הזה לא משתנה מחודש לחודש, אלא אפשר לשנות את זה רק מהחודש שלאחר הבחירה.

<נעה בן שבת: ואם אנחנו מדברים על בן הזוג האחר, הוא גם זכאי לפי פיסקה (2), זאת אומרת, בגלל שהוא צריך להתייצב בלשכת התעסוקה, אז שינוי הבחירה ייעשה רק אם חלפו שישה חודשים ממועד הבחירה הקודמת כדי לאפשר אופק של השמה בעבודה, ולא ליצור מצב שאי אפשר להשים אדם בעבודה כי הוא יטען שמחר הוא כבר צריך לעזוב.

<נעה בן שבת: אם אפשר אחרי זה לבקש מהם להסביר ביתר הרחבה את הדבר הזה.

מירב בן ארי: כן, הם יסבירו.

<נעה בן שבת: כאן אנחנו מדברים על למי משולמת אותה גימלה, אם היא משולמת לאחד מבני הזוג לפי בחירתם ולא דווקא כפי שהיה קודם.

<נעה בן שבת: כאן אנחנו מדברים על ביצוע התשלומים בכלל של הגימלה, בלי קשר לשאלה אם זה הורה לילד עד גיל שנתיים.

<נעה בן שבת: זו היתה בקשה שלהם.

מירב בן ארי: כן, הם תיכף יסבירו.

מירב בן ארי: רציתי לברך את פנטה ואסיה, שתיהן חניכות במכינה קדם צבאית עלמה, והן מלוות אותי היום.

מירב בן ארי: תודה שהצטרפתן לישיבת הוועדה.

מירב בן ארי: נציגת המוסד לביטוח לאומי, בבקשה.

<שרית דמרי: אני עו"ד שרית דמרי מהלשכה המשפטית בביטוח לאומי.

<שרית דמרי: הצעת החוק, מטרתה לתקן שני דבירם בחוק הבטחת הכנסה על מנת שיתאימו למציאות הנוכחית.

<שרית דמרי: אלה הוראות חוק שנחקקו בסביבות שנות ה-80, ועל מנת ליצור שוויון בין בני זוג.

<שרית דמרי: ולכן בסעיף הראשון שאנחנו מבקשים לתקן, זה לאפשר את הבחירה.

<שרית דמרי: מצאנו שהיו לנו מספר מקרים במהלך השנים שבהם האם ביקשה להתייצב בשירות התעסוקה בשל סיבותיה.

<שרית דמרי: יכול להיות שאלה סיבות מקצועיות כי לה יש הכשרה והיא יכולה למצוא עבודה יותר טובה, או שהאבא העדיף לשמור על הילד ולהיות האב המשגיח.

<שרית דמרי: בהוראות הנוכחיות לא יכולנו לאפשר את הבחירה ולכן אנחנו מבקשים לעשות איזושהי בחירה.

<שרית דמרי: ההוראות היום מגבילות את הבחירה לפעם בחצי שנה, זה לבקשת החברים משירות התעסוקה כדי לאפשר מיצוי נכון של מציאת עבודה.

<שרית דמרי: לגבי תיקון סעיף 6 – אלה הוראות חוק שקובעות שהתשלום על גימלה תשולם לבעל.

<שרית דמרי: אני חייבת לציין שהמציאות הנוכחית היום היא שברוב המקרים הפרטים שמובאים בפנינו זה חשבון בנק משותף.

<שרית דמרי: אנחנו רוצים לתת את האפשרות שהם ייתנו איזה שהם פרטים של אחד מבני הזוג.

<שרית דמרי: אם הם רוצים חשבון בנק משותף, קרוב לוודאי שזה מה שיהיה.

<שרית דמרי: אבל לתת את האפשרות.

מירב בן ארי: היום בחוק העיקרי זה ישר לבעל, אבל בתכלס, המציאות היא אחד מפרטי חשבון הבנק - - -

<שרית דמרי: כן, שרשום על שם אחד מבני הזוג.

מירב בן ארי: זה פשוט מעגן את המצב הקיים.

<שרית דמרי: בדיוק.

<שרית דמרי: לאור המורכבויות של השינויים שאנחנו נדרשים לעשות, בעיקר לסעיף מספר 1 להצעת החוק – אנחנו רוצים שינוי בתחולה של חצי שנה לעניין צורך בתיקון הטפסים, מכתבי זכאויות, מיחשובים נדרשים - - -

מירב בן ארי: כן, אבל למה חצי שנה בשביל טפסים ומיחשוב?

מירב בן ארי: היום הכול כבר על המחשב גם ככה.

מירב בן ארי: מה, זה ייקח חצי שנה?

<קריאה: מה עם בני זוג מאותו מין?

<שרית דמרי: זה ייתן פתרון גם לזה.

מירב בן ארי: זה גם, ביררתי את זה לפני כן, כי זה בני זוג.

מירב בן ארי: זה מה שחשוב לנו.

<שרית דמרי: נכון.

<עירית עמיאל: שמי עירית עמיאל, מאגף הבטחת הכנסה.

<עירית עמיאל: ברמה המיחשובית יש לנו הרבה תיקונים.

<עירית עמיאל: זה נראה כאילו עניין פעוט, רק להוסיף את הגבר, אבל המערכת היום לא מקבלת את זה בכלל.

<עירית עמיאל: זאת אומרת, זה הרבה תיקונים מיחשוביים גם ברמה שהמערכת לא תחסום את זה, וגם ברמה של להוציא מכתבים בהתאם, גם ברמה של תביעות - - -

מירב בן ארי: מנוכחות שלי קרוב לשלוש שנים בוועדה, אתם בדרך כלל מבקשים שש, ואנחנו נתפשר על שלוש ונראה לי שזה בסדר.

<עירית עמיאל: אני חוששת שפחות מארבע, אנחנו לא נעמוד בזה, ויש לזה משמעות - - -

מירב בן ארי: כמו שבדרך כלל קורה.

<עירית עמיאל: לא, זה הרבה.

<עירית עמיאל: זה הרבה.

מירב בן ארי: אז ארבעה חודשים.

מירב בן ארי: זה מה שאנחנו עושים בדרך כלל.

מירב בן ארי: נציג משרד המשפטים, בבקשה.

<שי סומך: אנחנו מברכים על החוק.

<שי סומך: הוא מקדם את השוויון.

מירב בן ארי: נציג שירות התעסוקה, בבקשה.

<דוד משען: שמי דוד משען, אני יועץ משפטי.

<דוד משען: התיקון השני לא נוגע אלינו.

<דוד משען: התיקון הראשון, אנחנו בהחלט מזדהים עם ערך השוויון וכולי, אבל יש היבט מעשי שהייתי רוצה לפתוח לדיון בוועדה.

<דוד משען: בגלל העובדה שכשהוא מגיע ללשכה הוא צריך להיות זמין לעבודה אפקטיבית, וזה הרעיון של מבחן התעסוקה, אז מהניסיון שלנו גם חצי שנה זה לא באמת יאפשר מבחן תעסוקה אפקטיבי.

<דוד משען: הייתי רוצה שנשמע את משה יפרח, גם הוא מהשירות, הוא איש מהשטח, קצת להאיר את הזווית המעשית ולפתוח לדיון את הקושי כדי שנהיה מודעים לקושי היישומי של התיקון הזה.

<נעה בן שבת: כשאתה אומר, קושי יישומי, אתה מתכוון שלא צריך להקפיא את הבחירה לשישה חודשים בלבד כשבן הזוג האחר צריך להירשם אצלכם בלשכה, אלא לתקופה יותר ארוכה?

<משה יפרח: כן.

<משה יפרח: אני אסביר.

<משה יפרח: שמי משה יפרח, אני סגן מנהל מחוז ירושלים בשירות התעסוקה.

<משה יפרח: אני אחראי על תחום ההשמה ותוכניות השמה.

<משה יפרח: קודם כל, כמובן שאנחנו מברכים על השינוי.

<משה יפרח: מבחינתנו, ברור שצריכה להיות אפשרות לאחד מבני הזוג לבחור מי יהיה פטור ממבחן תעסוקה.

<משה יפרח: העדיפות הראשונית שלנו כשירות תעסוקה היתה שברגע שבחרת מישהו אז הוא יהיה לכל התקופה, לכל השנתיים, לא נשחק עם זה, פעם האבא ופעם האימא.

<משה יפרח: אבל אנחנו כן מוכנים איך שהוא להתפשר לפעם בשנה, ואני אסביר גם למה.

<משה יפרח: כיום תהליך של מציאת עבודה לדורש עבודה, בטח לאותן אוכלוסיות שנמצאות בהבטחת הכנסה הוא תהליך שלוקח קמת זמן.

<משה יפרח: ומעבר לזה, מעסיקים היום, אם יבוא מישהו ויגיד שהוא בעוד שלושה-ארבעה-חמישה חודשים מתכוון לעזוב את העבודה לצורך טיפול בילד, סביר להניח שהמעסיק לא יקבל אותו.

<משה יפרח: בכך נגרום, אל"ף, בפועל נתנו רשמית לאחד מבני הזוג פטור ממבחן תעסוקה, ולבן הזוג השני שמתייצב בשירות התעסוקה, הוא יתייצב בשירות התעסוקה פורמלית אבל עדיין לא נוכל להעמיד אותו במבחן תעסוקה רציני כי מעסיקים לא יקבלו דורשי עבודה שאמורים לעזוב בתקופה הקרובה.

מירב בן ארי: לא הבנתי.

מירב בן ארי: הרי אם מישהו מתחיל עבודה, מה האינטרס שלו לחזור להיות מטפלת?

מירב בן ארי: אם הוא כבר התחיל את העבודה, הוא כנראה לקח מטפלת.

מירב בן ארי: מאיפה זה הגיע, שמישהו לקח עבודה ואז הוא רוצה לעזוב?

<משה יפרח: מהניסיון שלנו באוכלוסיה של הבטחת הכנסה, להבדיל מאבטלה, שברגע שמוצאים עבודה בדרך כלל לא חוזרים אלינו – בהבטחת הכנסה יש דלת מסתובבת מאוד גדולה ויש הרבה אנשים שמחפשים את האפשרות לקבל הבטחת הכנסה, ולא לצאת לעבוד.

<משה יפרח: זה לא בגלל השכר שהם מקבלים, אלא זה בגלל סל ההטבות מסביב, וסל ההטבות מסביב שווה להם הרבה יותר מהשכר שהם מקבלים מעבודה.

<משה יפרח: ולכן יהיה להם אינטרס להישאר ולקבל הבטחת הכנסה ולא לצאת לעבוד.

<משה יפרח: כשדורש עבודה יגיע למעסיק ויגיד את האמת, שמבחינתו הוא רוצה לעבוד אבל בגלל שבעוד שלושה חודשים או ארבעה חודשים או חודשיים, תלוי כמה זמן יישאר לו עד אותה חצי שנה, הוא מתחלף עם הבן-זוג, והוא חוזר לשירות התעסוקה, המעסיק לא יקבל אותו כי המעסיק מכשיר מישהו ודורש מישהו שיחזיק אצלו תקופה הרבה יותר ארוכה משלושה-ארבעה חודשים.

<משה יפרח: דבר שני, יש לנו בשירות התעסוקה היום תוכניות השמה, ותוכניות ההשמה האלה הן תהליכים שלוקחים קצת יותר מחצי שנה.

<משה יפרח: בדרך כלל זה אנשים שלא היו בעולם התעסוקה, אלה שנמצאים בהבטחת הכנסה, כי אם הם היו בעולם העבודה, סביר להניח שהם היו זכאים לקבל אבטלה.

<משה יפרח: רוב האנשים שנמצאים היום בהבטחת הכנסה הם אנשים שלא עבדו בשנים האחרונות, לפחות בתקופה של למעלה משנה.

<משה יפרח: אם נכניס מישהו ואחרי חודשיים-שלושה הו אייצא, אנחנו למעשה מעקרים את מבחן התעסוקה ואת התוכניות שאנחנו מנסים לעשות עם אותם אנשים.

<משה יפרח: ולכן אם היינו נותנים טווח של שנה לפחות, זאת אומרת בתקופת השנתיים שבה הם זכאים לפטור ממבחן תעסוקה, ניתן שנה לבן הזוג ושנה נוספת לבן הזוג האחר, נוכל יותר להעמיד אותם במבחן תעסוקה אפקטיבי.

<נעה בן שבת: אני רק רוצה להבין – האם, למשל, היא לא יוצאת מיד לעבודה.

<נעה בן שבת: זאת אומרת, היא יכולה לצאת לעבודה רק כעבור תום חופשת הלידה גם אם היא מקצרת אותה - - -

מירב בן ארי: לוקח לה ארבעה חודשים לפחות עד שהיא חוזרת למעגל העבודה.

מירב בן ארי: זה המינימום.

<נעה בן שבת: ואז אתה מקבע לשנה נוספת את הבחירה.

<נעה בן שבת: הם בעצם לא יכולים לעשות בחירות מהותיות מבחינתם.

<משה יפרח: נוכל לקבע את זה, לא לשנה מסיום תקופת דמי הלידה, או איך שלא נקרא לזה.

<משה יפרח: נקבע את זה לשנה מאותו יום שהיא קיבלה את הפטור, שלמעשה זה מזמן הלידה.

<משה יפרח: היא תוכל לקבל שנה, ואם לא, אז הבעל יוכל לקחת את השנה הזאת.

<משה יפרח: אני רק רוצה שתבינו דבר אחד – חצי שנה זה לא מספיק זמן ש נוכל להעמיד בן אדם במבחן תעסוקה.

<משה יפרח: אני לא רוצה להגיד שכולם לא רוצים לעבוד.

<משה יפרח: ברור שיש הרבה אנשים שמגיעים אלינו ורוצים לעבוד, אנחנו רואים גם הצלחות בזה.

<משה יפרח: אבל יש מספר לא מבוטל של אנשים שמחפשים את הדרך לא לצאת לעבודה.

<נעה בן שבת: אבל אתה לא חושב שיכול להיות - - - יכול להיות שאחד מבני הזוג ניסה את כוחו וראה שזה לא מתאים לוף ובן הזוג השני רוצה לצאת לעבודה, ואתה לא תאפשר לו לשנות את הבחירה כי אם הוא יצא לעבודה ובן הזוג שלו יקבל - - -

<משה יפרח: השאלה היא מה המחיר שנשלם מהצד השני של אותם אלה שלא רוצים לעבוד.

<נעה בן שבת: השאלה היא אם יש לך מספיק נתונים.

<נעה בן שבת: לשם כך הרי נכנס פה הסייג של הקפאה של שישה חודשים בבחירה, אבל השאלה היא אתה בטוח שטווח כזה הוא לא טווח מספק.

<משה יפרח: אני יכול להגיד מניסיון שלנו שמעסיקים פחות מחצי שנה, זה לא מדבר אליהם בכלל.

<משה יפרח: זאת אומרת, שום מעסיק לא רוצה לקבל, אלא אם כן זאת עבודה שהיא מוגדרת זמנית מראש, לא מוכנים לקבל אנשים שיעזבו אחרי תקופה.

<משה יפרח: חצי שנה זה יכול להיות זמן מספיק למעסיק, אבל בואו ניקח בחשבון שלא באותו היום הראשון שהוא יתייצב הוא יקבל כבר הפניה לעבודה.

<משה יפרח: יכול להיות שאחרי שלושה חודשים הוא יפנה לעבודה, ואז נשארו לו שלושה חודשים עד הזמן שהוא יכול להחליף עם בן הזוג, ומעסיק לא יקבל אותו לעבודה.

<נעה בן שבת: אתה אומר שמרבית האנשים שאצלכם הם אנשים שלא היו במעגל העבודה.

<משה יפרח: נכון.

<נעה בן שבת: האם אתה חושב שדווקא זה הדבר שימנע מהם חזרה למעגל העבודה?

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין.

מירב בן ארי: מה האינטרס?

מירב בן ארי: כבר ישבו בני הזוג, בא ביטוח לאומי ואמרו, משנות ה-80 יש לנו חוק כזה, הוא לא נתן את האפשרות לבחור.

מירב בן ארי: במדינת ישראל 2017, תיכף 2108, אנחנו נותנים לאחד מבני הזוג לבחור.

מירב בן ארי: אנחנו יודעים מה קורה במשק, בדרך כלל הנשים נשארות, ומי שיוצא זה הגברים.

מירב בן ארי: פה נתנו את האפשרות להחליט בתוך המשפחה.

מירב בן ארי: אתה חושב שאם אותה אישה שהחליטה כן לצאת, כנראה משתלם לה לצאת לעבוד ומשתלם לה שהגבר יהיה בבית, אתה חושב שאחרי חצי שנה היא תבוא ותגיד, לא, בעצם לא השתלם לי?

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין.

<משה יפרח: אם הסיפור היה כזה זה היה מצוין מבחינתנו.

<משה יפרח: ברור שאנשים שהתחילו לעבוד לא יעזבו את מקום העבודה.

<משה יפרח: אני מפחד שאנשים ינצלו לרעה, אותם אלה שרוצים ליהנות מסל ההטבות שהם מקבלים כתוצאה מזה שהם מקבלים הבטחת הכנסה.

מירב בן ארי: אתה יודע כמה מקבלים הבטחת הכנסה?

<דוד משען: כן.

מירב בן ארי: אתה באמת חושב שמישהו שיש לו הזדמנות לקבל 8,000–9,000 שקל יחזור כי הוא מקבל את הסיוע בשכר דירה של ה-1,000 שקל, בגלל שהיא מקבלת הבטחת הכנסה של 2,300 שקל?

מירב בן ארי: היא יכולה לקבל משכורת נהדרת בחוץ.

מירב בן ארי: למה שהיא תחזור?

מירב בן ארי: אני מכירה את סל ההטבות.

מירב בן ארי: תאמין לי - - -

<משה יפרח: סל ההטבות יכול להגיע לפעמים להרבה יותר מ-6,000 שקל - - -

<נעה בן שבת: זה לאנשים שהיו זכאים ב-2003, זה לא סל ההטבות הנוכחי.

<משה יפרח: לאו דווקא.

<משה יפרח: יש זכאויות שמקבלים גם היום.

<משה יפרח: אני לא רוצה לדבר על אותם אלה שעובדים בשחור, והיום אנחנו מקשים עליהם לעבוד בשחור כי אנחנו - - - אני לא רוצה לדבר על האנשים האלה.

מירב בן ארי: חוץ מסיוע בשכר דירה – אני מלווה את החד-הוריות קרוב לשלוש שנים – שהוא הנחה בארנונה, הנחה בצהרון, הנחה במעונות היום, איזה עוד יש לה?

מירב בן ארי: הכול תלוי במצב הסטטי שלה כחד הורית.

מירב בן ארי: זה לא קשור.

מירב בן ארי: אפילו על נכים.

מירב בן ארי: בסופו של דבר, חוץ מסיוע בשכר דירה, רוב ההטבות הנלוות, ופרופורציות על ההטבות, הם תלויים במצב ובמבחן הכנסה.

<אלעד זכות: אני אלעד זכות, מביטוח לאומי.

<אלעד זכות: מעבר לכך זו קצבה משפחתית וזוגית.

<אלעד זכות: כלומר, זה לא משנה מי מהם יהיה בשוק העבודה, ההטבות הנלוות יישארו בכל מקרה.

<אלעד זכות: לכן הטיעון הזה פחות ברור.

<עירית עמיאל: ישנם שני היבטים משני צדדים.

<עירית עמיאל: מצד אחד, אני חושבת שהחשש של החברים משירות התעסוקה הוא במצבים שבא ילד אחרי ילד.

<עירית עמיאל: קחו בחשבון שזה לא שנתיים, זה יכול להיות גם 10 שנים, ומצד שני, אנחנו הולכים להפעיל את החוק הזה.

<עירית עמיאל: אני חושבת שנהיה אולי יותר חכמים בעוד שנה, גם בשירות התעסוקה וגם אצלנו.

<עירית עמיאל: צריך לעקוב אחרי הנתונים, ואם אנחנו מעלים תוצאות של ניצול לרעה אז יש מקום לחשוב על שינויים.

מירב בן ארי: אנחנו נעשה מעקב על החוק מהערות שלכם, שהגעתם לכאן במיוחד.

מירב בן ארי: אני מבטיחה לך שאחרי שהחוק ייכנס לתוקף יש להם ארבעה חודשים להיערך.

מירב בן ארי: משם אנחנו נבחן אותו במשך שנה, ונגיע לפה לבדוק את התוצאות ואת ההשלכות.

<דוד משען: אני רוצה רק לחדד.

<דוד משען: משה יפרח דיבר על חשש של ניצול לרעה - - -

מירב בן ארי: כן, אבל כל חוק, כל קצבה שאתה מביא לוועדה הזאת, יש בה חשש לניצול לרעה.

מירב בן ארי: זו המהות של קצבאות, שלפעמים יש בהן חשש.

מירב בן ארי: אבל תגיד לי, מה אתה מציע?

<דוד משען: פעם בשנה.

<נעה בן שבת: פעם בשנה לשנות את הבחינות.

<דוד משען: כן.

<נעה בן שבת: השאלה היא אם אפשר לעשות חובת דיווח, מעקב שאתם תעשו אחרי אנשים שניצלו בכלל את הזכות הזאת לבחור - - -

מירב בן ארי: כמה אנשים ינצלו את הזכות?

<עירית עמיאל: אנחנו נעשה מעקב.

<נעה בן שבת: ובתיאום עם שירות התעסוקה לגבי הסירובים שנרשמו לאותם אנשים.

מירב בן ארי: כמה אנשים כבר ינצלו את הזכות הזאת?

<עירית עמיאל: מבחינתנו זה יותר היו-יו של ההחלפות בין אחד לשני.

<שרית דמרי: אני רוצה רק להדגיש שברירת המחדל תהיה שלהם, אבל בתום תקופת הזכאות אנחנו ניידע את בני הזוג שיש להם את האפשרות לבחור.

<שרית דמרי: אם הם לא יבחרו אז ברירת המחדל היא שהפטור ממבחן תעסוקה עד גיל שנתיים יינתן לאם.

<שרית דמרי: חשוב לציין את זה לפרוטוקול.

<שרית דמרי: ציינה כאן בעניין בני זוג מאותו מין – מטרת התיקון היא לתת את הפתרון לבני זוג מאותו מין, כאשר אם יהיו לנו שני גברים, אז כ מובן אנחנו ניתן איזשהו פירוש תכליתי למילה: אמו של הילד, כך שנאפשר לאחד מהם לקבל את הפטור.

<שרית דמרי: זה אחד מבני הזוג, לא תהיה בעיה.

<שרית דמרי: ברירת המחדל היא אמו של הילד.

<קריאה: לא צריך לכתוב: אמו, צריך לכתוב: אחד מבני הזוג.

מירב בן ארי: אבל זה מופיע: לאמו, ואלא אם כן בחרו בני הזוג.

מירב בן ארי: יש לבני הזוג את האפשרות החוקית באמצעות התיקון הזה להחליט למי זה הולך, וזה מה שחשוב, כי עד עכשיו היה איש ואישה, ועכשיו זה בני זוג.

מירב בן ארי: אני חושבת שאפשר להשאיר את זה על שנה - - -

<קריאות: חצי שנה.

מירב בן ארי: לא, לא לקבל את ההצעה של רשות התעסוקה.

מירב בן ארי: מעקב אחרי שנה, דיווח לוועדה, ורשות התעסוקה תחזור ותראה את המספרים שלה, ואם אנחנו נראה חלילה ניצול של החוק אפשר לעשות תיקון.

<נעה בן שבת: אז מי מדווח?

<נעה בן שבת: גם המשרד לביטוח לאומי וגם שירות התעסוקה?

מירב בן ארי: אני בטוחה שהעניין הזה חשוב לשירות התעסוקה, גם לביטוח לאומי, ולכן הם יבואו לפה ויסבירו לנו אם היה ניצול לרעה, חלילה, של הצעת החוק החשובה הזאת.

<נעה בן שבת: מבחינתנו, ידווחו על ניצול הזכאות הזאת והשפעתה על - - -

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: אנחנו בכלל נשמח לשמוע מביטוח לאומי כמה אנשים ניצלו את הזכות ונתנו לבן הזוג השני את האפשרות לקבל במקום, כי הרי ברירת המחדל פה מתחילה באימא.

מירב בן ארי: אבל מעניין לדעת כמה בני זוג ניצלו את זה.

<נעה בן שבת: שירות התעסוקה ישלים מידע על השפעת התיקון על - - -

מירב בן ארי: הלוואי שזה יהיה במספרים גדולים.

מירב בן ארי: אפילו את חופשת הלידה שאפשר לבחור, גם זה במספרים נמוכים.

מירב בן ארי: אני מקווה שזה באמת יביא שינוי.

מירב בן ארי: עוד הערות?

<נעה בן שבת: רק אם אפשר לנסח את אותו תיקון, כמובן נכניס אותו.

<נעה בן שבת: בדרך כלל אנחנו עושים את זה.

<נעה בן שבת: יכול להיות שיהיו פה יותר שינויים ניסוחיים.

מירב בן ארי: איזה תיקונים ניסוחיים יש לך פה?

מירב בן ארי: רק הארבעה חודשים.

<נעה בן שבת: ארבעה חודשים וההוספה של סעיף דיווח לוועדה.

מירב בן ארי: את הדיווח לוועדה את מוסיפה בתוך החוק?

<נעה בן שבת: או ש - - -

מירב בן ארי: אין צורך.

מירב בן ארי: נעשה את זה לפרוטוקול.

מירב בן ארי: כתבנו ואנחנו נעקוב.

<שרית דמרי: אנחנו גם נגיד לפרוטוקול שתיקון סעיף 2 להצעת החוק, שהוא סעיף 6(ג), כפי שאמרנו, אנחנו ערוכים מידית כי זה מה שקורה היום.

<שרית דמרי: אפשר לעשות פעולה נפרדת לשני הסעיפים.

מירב בן ארי: תגידי את זה שוב.

<שרית דמרי: כבר היום הבחירה היא בידי בני הזוג, למי לשלם את הגמלה.

<שרית דמרי: ואנחנו נגיד גם לפרוטוקול, שברוב המקרים זה פשוט חשבון בנק משותף.

<שרית דמרי: אבל גם היום, אם חשבון הבנק שיירשם בטופס הגבייה הוא על שם האישה בלבד, לשם תשולם הגמלה, בהתאם לטופס שהם ימלאו.

<שרית דמרי: אנחנו פשוט מעגנים את המצב.

מירב בן ארי: פשוט לפי חשבון הבנק שבני הזוג מנהלים יחד.

מירב בן ארי: אתם לא שואלים.

<עירית עמיאל: נכון, לא שואלים.

<עירית עמיאל: ובלבד שהוא של אחד מהם.

מירב בן ארי: ודאי.

מירב בן ארי: לא של הסבא והסבתא.

<נעה בן שבת: אז יש תחילה מידית שהיא לגבי סעיף 2, ותחילה דחויה בארבעה חודשים לגבי סעיף 6.

מירב בן ארי: ובעצם 2 של הצעת החוק ו-6(ג) של החוק העיקרי.

<נעה בן שבת: ובכל מקרה אנחנו מדברים על ה-1 בחודש שאחרי אותו מועד.

מירב בן ארי: סעיף 1 הוא בעצם ארבעה חודשים.

מירב בן ארי: אז אנחנו רק מתקנים את 3?

<נעה בן שבת: נכון.

מירב בן ארי: כי בסוף, חוק שנכנס, התחולה שלו היא מידית אלא אם כן את כותבת תחולה אחרת.

<נעה בן שבת: נכון.

<נעה בן שבת: בכל מקרה, גם על התחולה המידית אני אכתוב שתחילתו על גמלה שמשתלמת ב-1 לחודש שאחרי יום הפרסום, והשאלה היא מתי משלמים את הגימלה.

מירב בן ארי: בסדר.

מירב בן ארי: אנחנו נעבור להצבעה על החוק.

מירב בן ארי: מי בעד?

מירב בן ארי: מי נגד?

מירב בן ארי: מי נמנע?

מירב בן ארי: בעד – פה אחד

מירב בן ארי: החוק עבר פה אחד.

מירב בן ארי: תודה רבה ובהצלחה.

מירב בן ארי: חוק חשוב.