ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 522, 2017-12-25 11:20

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ה-25 בדצמבר 2017, ז' בטבת תשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא – תקן פתיחת כיתות א' בפריפריה.

יעקב מרגי: ראש העיר מעלות תרשיחא, חבר הכנסת לשעבר ויו"ר המרכז לשלטון מקומי לשעבר נמצא כאן מעל חצי שנה אם לא יותר.

יעקב מרגי: עוד חבר כנסת מכהן פנה אלי וימחל לי שאני לא זוכר מי זה היה, פנה אלי בנושא הזה כי אני חושב שזו בעיה אמיתית.

יעקב מרגי: נמצאים איתנו משרד החינוך?

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: משרד האוצר, אני אתן לך מייד אחרי הפתיחה של מר בוחבוט, כי הוא יוצא לפגישה דחופה.

יעקב מרגי: מר בוחבוט.

שלמה בוחבוט: אדוני היושב ראש, קודם כול אני מודה לך שלקחת את זה ברצינות והעלית את זה על שולחן הוועדה החשובה ביותר, רק לצערי הרב לא כל חברי הכנסת לוקחים את זה ברצינות.

יעקב מרגי: אנחנו לא נרפה מכך.

שלמה בוחבוט: כולם יוצאים החוצה, "פנינו לפריפריה", רק כשצריך מעשים, כל אחד אומר תודה רבה והולך.

שלמה בוחבוט: אני יודע שוועדות כנסת יכולות להיות עם משתתף אחד והיושב ראש.

יעקב מרגי: והפרוטוקול, הוא הכי חשוב.

שלמה בוחבוט: אז מי שנמצאים, שלושת חברי הכנסת, אני באמת מודה לכם שבאתם לנושא מאוד חשוב.

שלמה בוחבוט: אנחנו כראשי ערים נתקלים ביום-יום ובאים הנה.

שלמה בוחבוט: אני רוצה לשבח את משרד החינוך.

שלמה בוחבוט: משרד החינוך, אנחנו עובדים איתו ביחד, עושים עבודה נפלאה.

שלמה בוחבוט: זאת הזדמנות לומר גם מילים טובות על מנהלת המחוז שלנו, אורנה שמחון, אישה נהדרת, אישה שעושה עבודה מצוינת ליהודים וערבים.

חנין זועבי: זה לפי דעתך.

שלמה בוחבוט: סליחה, לדעת הרבה ראשי ערים, גם הערבים.

חנין זועבי: זה לפי דעתך.

חנין זועבי: זה מה שאני אומרת וזה נכון.

חנין זועבי: אתה מתווכח איתי?

שלמה בוחבוט: סליחה, מה את מבינה בחינוך?

יעקב מרגי: חנין, תאמרי אחר כך את דעתך.

שלמה בוחבוט: אני עוד לא ראיתי אותך נאנקת באיזה נושא חינוך חוץ - - -

חנין זועבי: אתה לא רוצה לראות.

שלמה בוחבוט: אני לא רוצה לראות אותך?

שלמה בוחבוט: להיפך.

חנין זועבי: כן, אתה לא רוצה לראות.

שלמה בוחבוט: כשבאת לבקר בית ספר תיכון ושאלו אותי, חשבו שאני אגיד לא.

שלמה בוחבוט: אמרתי, להיפך, תקבלו אותה בכבוד רב.

חנין זועבי: תודה רבה אתה רוצה להגיד לך?

שלמה בוחבוט: לא, אני לא רוצה שתגידי לי תודה רבה.

שלמה בוחבוט: אני לא צריך את התודה רבה שלך.

יעקב מרגי: שאלת?

יעקב מרגי: הוא ענה לך.

יעקב מרגי: זהו, נגמר.

יעקב מרגי: בבקשה אדוני.

שלמה בוחבוט: אני חושב שהנושא הזה בפריפריה, יהודים וערבים, צריך שכל כיתות א' לא יעלו על 25 ילדים.

שלמה בוחבוט: אם מדברים הרבה על חיזוק הפריפריה, לא יכול להיות שמשרד החינוך מתנה פיצול של כיתה א' כשזה מגיע ל-40 ילד, אבל אם זה 39 ילדים, הכיתה ממשיכה להיות 39 ילדים.

שלמה בוחבוט: מה שאני ביקשתי מאדוני היושב ראש, שבערי הפריפריה גם לא יותר מ-25 ילדים בכיתה, בעיקר בכיתה שהילדים רכים, רק מתחילים את הדרך שלהם.

שלמה בוחבוט: אני מאמין שמשרד החינוך, יש לו את היכולות, הוא נותן שעות.

שלמה בוחבוט: כמו שנותן שעות תגבור, אפשר לתת מורה נוספת לפיצול של אותה כיתה, וזה הנושא שאני ביקשתי להעלות אותו.

יעקב מרגי: ברשותך, חבר הכנסת, נציג האוצר צריך לצאת.

יעקב מרגי: בבקשה, תציג את עצמך.

<שאול קירשנבום: שאול קישרנבום ממשרד האוצר.

<שאול קירשנבום: אני בטוח שמשרד החינוך עוד מעט יתייחס בדיוק לתקן השעות, הסיבה שלא פותחים כיתה עם פחות מ-20 תלמידים.

<שאול קירשנבום: אני רק רוצה לציין שבכיתות הגדולות אין הרבה כאלה.

<שאול קירשנבום: הם גם מציינים בדיוק מה המספר שלהם, אבל כן הם נותנים תגבור רב של שעות לימוד עבור כל ילד מעל 34 תלמידים, חלקם משמשים אותם בפועל גם לפיצול של הכיתה בחלק מהשעות, כך שניתן מענה לכיתות הגדולות.

<שאול קירשנבום: המשרד יפרט בדיוק, אבל בכל מקרה זה נושא שיש לו עלות מאוד גבוהה להוריד את כולם ל-25 תלמידים.

<שאול קירשנבום: משרד החינוך ירצה להעלות את הדרישה הזאת כמו שהוא העלה את הדרישה הקודמת של צמצום תלמידים בכיתה, של השר בנט, אז תקציבי שיעלה לדיון.

יעקב מרגי: משרד החינוך, תן לנו סקירה על גודל התופעה בפריפריה.

יעקב מרגי: תציג את עצמך ותן לנו סקירה כללית.

<מנחם מזרחי: שמי מנחם מזרחי, אני מנהל אגף ארגון מוסדות חינוך.

<מנחם מזרחי: היום יש בסך הכול 63 כיתות כיתה א' שהן בין 35 ל-39.

יעקב מרגי: בכלל, בכל הארץ?

<מנחם מזרחי: כל הארץ.

יעקב מרגי: שהם בין?

<מנחם מזרחי: בין 35 ל-39 תלמידים בכיתה.

חנין זועבי: כמה מהן בחברה הערבית?

<מנחם מזרחי: אני מסתכל אפילו לפי מדד למ"ס.

<מנחם מזרחי: אפשר לראות שבמדד 1, 2 ו-3 יש בסך הכול 16 כיתות כאלה.

<מנחם מזרחי: התופעה היא לא רחבה.

<מנחם מזרחי: מה שאמר חברי, שאול, אנחנו נותנים עוד שעתיים לכל תלמיד, בין מדד גודל הכיתה שלו לבין מספר התלמידים בפועל.

<מנחם מזרחי: זה יכול להסתכם עד ארבע עשרה שעות נוספות, צריכות ללכת לפיצול הכיתה.

<מנחם מזרחי: לדוגמא, אם מדד הכיתה הוא 32 ו-39 תלמידים בכיתה בפועל, מקבל עוד ארבע עשרה שעות, שעתיים לתלמיד.

<מנחם מזרחי: זה יכול לתת מענה.

<מנחם מזרחי: בנוסף לזה, המשרד בנושא של התקצוב הדיפרנציאלי נתן מענה מאוד רחב לאוכלוסיות המוחלשות.

<מנחם מזרחי: זה משמעותי, אז יש פיצוי לגורם החברתי.

<מנחם מזרחי: אני חושב שיש לזה מענה גם לאור הנתונים.

<מנחם מזרחי: אין פה דרמה.

יעקב מרגי: אין פה דרמה, אתה אומר.

יעקב מרגי: 63 כיתות.

חנין זועבי: מתוך כמה כיתות?

<מנחם מזרחי: מתוך 5,200.

שלמה בוחבוט: זה מצוין.

<מנחם מזרחי: של אלה שנמצאים ברפורמה.

<יהודית גידלי: יש לך פריסה של זה, איפה נמצאות 63 הכיתות?

<מנחם מזרחי: אני יכול להגיד לך בפריסה גיאוגרפית וגם פריסה של כמדד למ"ס.

<מנחם מזרחי: פריסה גיאוגרפית, אז בדרום יש לנו 7 כיתות כאלה, בצפון 11.

<מנחם מזרחי: יש לי את כל הנתונים, גם תל אביב, חיפה.

יעקב מרגי: אתה אומר שיש מענה בצורת תגבור.

<מנחם מזרחי: כן, וגם בתקצוב הדיפרנציאלי יש מענה לאוכלוסיות המוחלשות.

יעקב מרגי: עזוב את גודל התופעה.

יעקב מרגי: עדיין כשאתה אומר לי שב-40 תלמידים הוא יכול לפצל כיתה - - -

<מנחם מזרחי: פעם היה 41.

<מנחם מזרחי: הרפורמה התחילה, אנחנו בשנה השלישית.

<מנחם מזרחי: השנה אנחנו כבר ב-א', ב' ו-ג'.

<קריאה: עד 34.

<מנחם מזרחי: כן, אבל גם ב-40 אנחנו מפצלים ולא ב-41.

<מנחם מזרחי: רק מ-ד' זה ב-41.

יעקב מרגי: כשעדיין הבדל גדול בין שעות תגבור כלפי מספר תלמידים עודפים, אתה נותן את התגבור מ-32 תלמידים.

יעקב מרגי: אומר לך, אם הייתה לו את האפשרות ב-40 תלמידים לפצל, הפער הוא כבר מ-20.

<מנחם מזרחי: 20 זה המינימום שאנחנו - - -

יעקב מרגי: אז הוא מפצל ל-20.

<מנחם מזרחי: הכלל אומר, פחות מ-20 תלמידים אין כיתה, לא במקרים חריגים שיש כיתה אחת וכמות התלמידים היא 15.

<מנחם מזרחי: בוודאי שאנחנו משאירים את זה ואפילו מתגברים אותה.

יעקב מרגי: חברי הכנסת רוצים להתייחס?

מאיר כהן: כל התייחסות שלי תישמע כהתייחסות פוליטית גרידא, כי הרי משרד החינוך יודע יפה מאוד שיש כיתות שהן פחות מ-20 בסקטורים מסוימים, ומאשרים אותן ונותנים להן תקצוב, אבל כשמדובר בעיירות פיתוח וכשמדובר בחינוך הממלכתי הרגיל, אז שם אנחנו שמים את הכללים.

מאיר כהן: יש לנו מערכת חוקים לפה, למעלות, לדימונה, ויש לנו מערכת חוקים למערכות האחרות.

מאיר כהן: דווקא כאחד שעבד בבית הספר, זה בלתי אפשרי לעבוד בכיתה הטרוגנית של 39 תלמידים.

מאיר כהן: ליבי על המורה הזאת.

מאיר כהן: ליבי על ראש העיר שצריך להתמודד עם כיתה כזאת, 39, הטרוגניים לגמרי, אומרים לו, ב-40 תפצל, 39 – אתה לא מפצל.

מאיר כהן: רק שתבין אדוני, שהסיפור הזה של הפיצול הוא במקצועות מסוימים, הוא לא בכל המקצועות בוודאי.

יעקב מרגי: מה המספר המינימלי למתן רישיון הפעלה לבית ספר?

<מנחם מזרחי: אם אני לא טועה, 60.

יעקב מרגי: לפר כיתה?

<קריאה: 18, 20?

<קריאה: לא, מה פתאום.

<מנחם מזרחי: כמות התלמידים היא נמוכה, אבל הם גם מקבלים תקצוב בהתאם.

<מנחם מזרחי: אם כמות התלמידים היא פחות - - - , הוא מקבל חצי תקן.

יעקב מרגי: במוכשר זה נמוך.

יעקב מרגי: חצאי תקנים.

<מנחם מזרחי: חצאי תקנים.

מאיר כהן: בתי ספר מיוחדים כמו בתי ספר דמוקרטיים.

יעקב מרגי: ברשתות, תכנית ההבראה שלהן הייתה שהם נאלצו לוותר על חצאי תקנים.

<קריאה: התכוונתי מינימום בכיתה.

יעקב מרגי: מה המינימום שמשרד החינוך מאשר?

<מנחם מזרחי: תראה, יש מקרים שאתה יכול גם להגיע למקום של 7 תלמידים בכיתה.

מאיר כהן: אנחנו מדברים על הרוב, לא על החריגים.

מאיר כהן: מה הרוב?

<מנחם מזרחי: תראה, הממוצע בארץ הוא סביב ה-26.4.

מאיר כהן: לא את זה אנחנו שואלים.

מאיר כהן: שלמה בא אליך כראש עיריית מעלות ואומר לך, יש לי כיתה א' שיש בה 38 תלמידים, כל תלמיד שיהיה בריא, כיתה הטרוגנית לגמרי, אני רוצה לחלק אותה.

מאיר כהן: אתה מאשר לו?

<מנחם מזרחי: לא.

מאיר כהן: רק ב-40.

<מנחם מזרחי: זה אוטומטית.

<מנחם מזרחי: למעלה מ-99% הם פחות מ - - - .

<מנחם מזרחי: ברור לך שזה 34 ומטה.

מאיר כהן: יש לי את הנתונים.

מאיר כהן: דווקא ברוב עיירות הפיתוח יש פחות תלמידים בכיתות א' מאשר תל אביב.

יעקב מרגי: כן, המספר נמוך יותר.

יעקב מרגי: מסעוד.

מסעוד גנאים: את הנושא אני מכיר ובאמת הוא חשוב מאוד והוא חמור.

מסעוד גנאים: לפעמים עושה הרבה בעיות בבתי ספר, בעיר למשל סח'נין.

מסעוד גנאים: תלמיד אחד נופל וקם על זה?

מסעוד גנאים: למה להקשות בעניין הזה למרות שכמשרד חינוך צריך להיות טובת התלמידים?

יעקב מרגי: צריך למתוח קו איפשהו.

יעקב מרגי: השאלה איפה מותחים אותו.

מסעוד גנאים: כאשר אתה בא בגלל תלמיד אחד, אתה עושה סרדין אחד גדול, צפוף.

מסעוד גנאים: אתה לא מפצל, למרות שידוע, כל הדוחות, כל המחקרים אומרים, ככל שבכיתה מספר קטן של תלמידים, זה יותר טוב לחינוך, זה נותן גם עוד משרות חדשות.

מסעוד גנאים: מקשים על מנהלים, על ראשי מועצות ועיריות ועל אוכלוסייה שלמה.

יעקב מרגי: מנחם, השאלה היא כזו, הרי משרד החינוך מכיר בעובדה שלפעמים כיתה נפתחת גם עם 18 תלמידים, 15 תלמידים.

יעקב מרגי: נכון שנקבע כלל בקטע של פיצול כיתות.

יעקב מרגי: לו יצויר שיבוא ראש רשות או מנהל בית ספר יחד עם המפקחת, בכיתה הזו כפי שאמר מאיר כהן, הטרוגנית, קשה לתפקד איתה, היא 38 תלמידים, רוצים לפצל אותה, 20 ו-18.

יעקב מרגי: במקרים מיוחדים יש גמישות?

יעקב מרגי: יש כלי לבדוק את זה ולבוא לקראת ולאשר?

חנין זועבי: אפשר להשלים את השאלה שלך?

יעקב מרגי: כן.

חנין זועבי: עדיפות ראשונה היא ל-40-41.

חנין זועבי: האם אפשר לתכנן קריטריונים של עדיפות שנייה?

יעקב מרגי: מציאות שנייה.

חנין זועבי: כן.

חנין זועבי: הקריטריונים האלה ל-63, אנחנו נותנים עכשיו עדיפות לאלה לפי רמת ההישגים, השיגי חינוך, לפי קריטריונים אחרים.

חנין זועבי: לתת אופציה שתיתנו להם עדיפות לחלק מאלה של 63 כיתות.

יעקב מרגי: אתה יודע, לפעמים דווקא בגלל שהתופעה היא לא, איך אמרת?

יעקב מרגי: הפתרון שלה הוא יותר קל, זו לא עלות גדולה.

<קריאה: סביב ה-17 מיליון.

יעקב מרגי: כפי שהשלימה חנין, צריך מציאות א', מציאות ב' במקרים ש-א', ב', ג', קריטריונים שייקבעו על ידי המשרד, מקצועיים, ענייניים.

יוסי יונה: שמע, הבעיה היא תמיד אם אתה מפצל מלמעלה.

יוסי יונה: אתה אומר, אם יהיה לי מספר כזה של 41-42, אני אפצל, בעוד שהסטנדרט צריך להיות הפוך, לבוא ולהגיד, המקסימום של תלמידים שיושבים בכיתה זה נניח 24.

יוסי יונה: אתה צריך ללכת מלמטה, לא מלמעלה.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: אנחנו לקחנו את העיוות וממנו אנחנו מנתחים.

יוסי יונה: ברור, כי מה אתה עושה?

יוסי יונה: אתה רוצה להגיד מהו הסטנדרט הראוי, הרצוי של כיתה, ואז אתה אומר, זה הגבול המקסימלי.

יעקב מרגי: המומחים עוד לא הכריעו.

יוסי יונה: לא, הבעיה היא כאן מאוד פשוטה, כי ברגע שאתה תגיד, בוא נספור מלמטה, אז מספר הכיתות שנצטרך לפצל יהיה גדול מן הסתם והעלות התקציבית תהיה יותר גדולה, אז הם אומרים, עם הקריטריון הזה, ההקצאה התקציבית שנדרשת לעשות את המהלך היא הרבה יותר גדולה.

יוסי יונה: ברור, אבל זה מה שצריך לעשות בכל מקרה.

יעקב מרגי: זאב גולדבלט.

<זאב גולדבלט: אני חושב שהאתגר שעומד בפני מורה שניצב בפני כיתה גדולה מעל 35 תלמידים הוא הרבה יותר גדול מהאתגר שניצב בפני מפקד פלוגה או מפקד גדוד, ואני אומר לכם את זה מניסיון גם כאן וגם כאן.

<זאב גולדבלט: אין מה להשוות בין שני הדברים.

<זאב גולדבלט: גם הכלים שעומדים לרשות אותו מפקד בצבא הם יעילים לעין ערוך ממה שעומד לרשות המורה, ומאפשרים לו גם לבצע את תפקידו.

<זאב גולדבלט: גם ההכשרה שנדרשת למורה, לצערי פחותה מההכשרה של אותו מפקד גדוד, כך שהכישלון בעצם מראש מובטח.

<זאב גולדבלט: הנזק שנגרם כתוצאה מזה, שוב, בראייתי, לעתיד המדינה, הוא עצום, כי אנחנו פשוט מחסלים את דור העתיד ואני חושב שהגיע הזמן שגם מדינת ישראל תראה בחינוך את המרכיב העיקרי בביטחון הלאומי, לא בצבא אלא דווקא בחינוך, כי זו בעצם ההשקעה לעתיד.

<זאב גולדבלט: עכשיו הצעה פרקטית.

<זאב גולדבלט: לפני שנתיים וחצי במסגרת האימוץ של הרפורמה שאנחנו דחפנו לקיומה, של צמצום מספר התלמידים בכיתה, אותו "מאבק סרדינים" שניהלנו, כולל העתירה שהגשנו לבית המשפט העליון, יצא משרד החינוך באמת עם הרפורמה, אבל יד ביד נלחץ על ידי משרד האוצר לבטל את נושא פיצול כיתות א' ו-ב' בשיעורי הליבה, דבר שהיה מקובל בזמנו.

<זאב גולדבלט: אני חושב שזו בכייה לדורות.

<זאב גולדבלט: מכיוון שאני רואה בזה חטא קדמון נוראי, כי אנחנו בעצם מחסלים את הבסיס שעליו יש את כל מערכת החינוך שנבנית אחרי זה, יש מקום לחדש את השעות האלה בשלב ראשון לפחות בפריפריה.

<זאב גולדבלט: בואו נתחיל שם ולו רק בגלל שבפריפריה יש פחות בעיה של בינוי, כי יש מבנים, אפשר להסתדר.

<זאב גולדבלט: לעומת זה, בתל אביב, מה לעשות, על כל כיתה יש מאתיים קופצים.

<זאב גולדבלט: גם במגזר הבדואי בנגב אני ראיתי כבר שתי כיתות שונות לומדות באותו חלל, באותו חדר, דבר שהוא הזוי לחלוטין, אז כהצעה ראשונית, ללכת לקראת, שהעלויות שלה הן לא מי יודע מה, לאשר בשלב ראשון שעות פיצול ל-א', ב' דווקא בפריפריה.

<זאב גולדבלט: דבר אחרון שאני רוצה להגיד, צר לי שבדיון כל כך מהותי וכל כך חשוב בנושא החינוך, משום מה השותפים הכי בכירים, שזה המורים, נעדרים.

יעקב מרגי: הם הלכו לישיבת חירום.

יעקב מרגי: למנהלת הוועדה יש שאלה.

<יהודית גידלי: אתה אומר שזה מאוד חריג שיש כיתות שיש בהן פחות מ-20 תלמידים.

<מנחם מזרחי: זה לא גורף.

<מנחם מזרחי: זו לא תופעה רחבה.

<יהודית גידלי: אוקיי.

<יהודית גידלי: יש לך נתונים על ההתנחלויות, בכמה כיתות יש פחות מ-20 תלמידים?

<מנחם מזרחי: מה זו התנחלות?

<יהודית גידלי: מעבר לקו הירוק.

<מנחם מזרחי: אם מגדירים את היישובים, אני יכול לבדוק.

<יהודית גידלי: יש כיתות כאלה?

<מנחם מזרחי: אני מניח שכן, לא בדקתי את זה, כי זה ישובים שהם יחסית קטנים ואני מניח בוודאי ששם אין מספיק תלמידים.

<יהודית גידלי: אז מה ההבדל בין ישוב קטן בפריפריה לבין ישוב קטן ביהודה ושומרון?

<יהודית גידלי: זה ישובים קטנים וזה ישובים קטנים.

<מנחם מזרחי: לא בהכרח.

<מנחם מזרחי: יש פריפריה גם חברתית.

יעקב מרגי: משרד החינוך, כשהולך לאשר עכשיו פתיחת בית ספר או פתיחת כיתה, הוא מקבל את הנתונים של היישוב הזה.

יעקב מרגי: ביישובי פריפריה יש לך כיתה גדולה.

יעקב מרגי: הדיון פה הוא שונה בין פיצול לבין אישור לפתיחת כיתה.

יעקב מרגי: את תבחני אותו בהתנחלויות, אם הוא מאשר פיצול במספרים קטנים יותר.

יעקב מרגי: הוא לא יגיד לך.

יעקב מרגי: הכשלת אותו בשאלה, כי הוא לא מאשר פיצול במספרים קטנים בהתנחלויות.

יעקב מרגי: יש כיתות קטנות, עובדתית.

יעקב מרגי: בפריפריה ובהתנחלויות יש כיתות קטנות.

יעקב מרגי: יש מוסדות במוכשר שמשרד החינוך נותן להם רישיון לפתוח בכיתות קטנות.

יעקב מרגי: טוב, שם מתוקצבים בחסר רב, אז זה לא זה, אבל בממלכתי אני חושב שצריך לשקול את סוגיית הפיצול מחדש, שהמשרד מבחינה מקצועית יקבע את הקריטריונים, מתי אני מאשר למפקחת או למנהל בית ספר או לראש רשות לפצל כיתה גדולה כשהמינימום של האחת יהיה 20 והשנייה קטן יותר, בגלל מרכיב כזה.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר דברים מקצועיים, להנחות, אבל אתם צריכים לקבוע מה הסיבות המקצועיות.

יעקב מרגי: המטרה היא שהמורה יצליח לתת את הטיפול הכי טוב לתלמידים.

<מנחם מזרחי: בהתייחס למה שאתה אומר, המשמעות, אם אנחנו הולכים על כיתה א', זה אומר שבכיתה ב' הם עוד פעם יתאחדו, אלא אם כן אנחנו גוררים את זה עד לכיתה ו'.

<מנחם מזרחי: זו המשמעות.

יעקב מרגי: תופעת הסרדינים צומחת?

<מנחם מזרחי: בוודאי.

יעקב מרגי: לאיזו כיתה הגענו?

<מנחם מזרחי: ג'.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: נלך צעד אחר צעד, יד ביד עם הרפורמה.

יעקב מרגי: זה לא נולד עם זה.

יעקב מרגי: נלך עם זה.

יעקב מרגי: נתתי לך מענה?

<מנחם מזרחי: לא בדיוק.

יעקב מרגי: למה?

<מנחם מזרחי: אני אגיד לך, כי אם פיצלת ב-39 - - - בכיתה א', נניח שהתלמידים נשארים ואין ניוד של תלמידים, כשהם עולים ל-ב' אתה צריך לפצל אותם או לאחד אותם?

יעקב מרגי: אני ממשיך.

<מנחם מזרחי: אם אתה ממשיך, אז אתה ממשיך את זה לשש שנים, אתה לא עושה עכשיו לשנה.

יעקב מרגי: ברור.

<מנחם מזרחי: צריך לבחון מה יקרה.

<מנחם מזרחי: מחר בבוקר יבואו ויגידו לך, אוקיי, אז גם ב-ב' יש לי 39 וגם ב-ג' יש לי 39.

<מנחם מזרחי: אתה תגיע למאות מיליונים.

יעקב מרגי: אם אתה רוצה להתחיל מהלך ואתה קובע כללים קודם כול מקצועיים, מתי כן, כללים מקצועיים נוקשים, קשיחים, אין לי בעיה לחיות עם זה כששנת ה-70 של מדינת ישראל הייתה השנה המכוננת ואני צומח איתה.

חנין זועבי: למה דווקא את השאלה הזאת לגבי ה-63?

יעקב מרגי: תוך כדי שאנחנו מדברים הוא ירד לסוף דעתנו והוא רוצה להביא את הפתרון, רק כשהוא חושב, אם אתה עושה את הפתרון, איך זה מתגלגל.

יעקב מרגי: אתה פותח את כל מערכת החינוך?

יעקב מרגי: לדעתי אי אפשר.

יעקב מרגי: זו בקשה מוגזמת ולכן אין לנו בעיה גם חברי הכנסת, גם ראש עיריית מעלות תרשיחא, ידידי, שלמה בוחבוט שפנה אלי בנושא הזה.

יעקב מרגי: אני חושב שזה נכון לומר שאנחנו מתחילים.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, רק להעיר הערה, מן הסתם היא הייתה בתחילת הדיון.

יוסי יונה: אני מתנצל על כך שלא הייתי, לגבי העניין הזה שהמקום של הרשות המקומית, אתה נותן אישור, ברור שהיכולת היא דיפרנציאלית, בין אלה שיכולים לבין אלה שלא יכולים.

יעקב מרגי: זה הכללים שהם יקבעו.

שלמה בוחבוט: זה לא בסמכותה של הרשות, זה רק בסמכות של משרד החינוך.

יעקב מרגי: את הכללים המשרד יקבע.

יוסי יונה: נניח משרד החינוך מאשר, ואז השאלה החשובה היא פה העניין גם של העלויות, על פי נופלות העלויות.

יעקב מרגי: תקנים.

יוסי יונה: אבל אם זה חללים?

שלמה בוחבוט: אין בעיה בחללים.

שלמה בוחבוט: בדרך כלל בפריפריה יש כיתות, לא חסרות כיתות, אבל מה?

שלמה בוחבוט: יש בתי ספר אחרים שהסוציו אקונומי של היישובים האלה גבוה, ההורים יחד עם הרשות המקומית מאפשרים לעצמם לפצל ואז יש איפה ואיפה.

יוסי יונה: בגלל היכולת הכספית.

שלמה בוחבוט: כן, בגלל היכולת הכספית, לכן אני בא ואומר, משרד החינוך, אם יש בסך הכול 67 כיתות כאלה בכל מדינת ישראל ויש בסך הכול פחות מ-20 בפריפריה, הוא יכול להשתדל לפצל.

שלמה בוחבוט: זאת לא תהיה בעיה.

יעקב מרגי: לפני שאני מסכם, מישהו רוצה להוסיף משהו?

יעקב מרגי: הוועדה מודה לראש עיריית מעלות תרשיחא, מר שלמה בוחבוט, על היוזמה לקיום דיון לפיצול כיתות בפריפריה.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה שהתופעה של כיתות מעל המספר המקסימלי ופחות ממספר 40 תלמידים בפריפריה, סך הכול יש 63 כיתות בכל הארץ, מתוכם 16 באשכולות 1 עד 3.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לקבוע כללים ברורים, מקצועיים שיאפשרו למשרד החינוך לאשר לרשות מקומית לפצל כיתות כאלה בשנתון כיתות א' ושיצמח משנה לשנה עד גמר בית הספר היסודי.

יעקב מרגי: הוועדה חושבת שבמקרה של כיתות גדולות שלא מגיעות ל-40 אבל מעל 32 כפי שנקבע ברפורמה, מקשה על המורה ועל התלמיד להגיע לתוצאה מרבית, לכן הוועדה רואה חשיבות לאפשר את פיצול הכיתות במקרים הנדרשים, כמובן כפוף לכללים שיקבעו על ידי משרד החינוך.

יעקב מרגי: תודה רבה לכם, הישיבה נעולה.