ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 260, 2017-12-20 09:00

אברהם נגוסה: בוקר טוב לכולם.

אברהם נגוסה: אנחנו התכנסנו היום לדון בנושא חשש לפגיעה משמעותית בשיעור עליית רופאות ורופאים, לנוכח השינוי בנהלי גיוסם לצה"ל.

אברהם נגוסה: בחלק השני אנחנו רוצים לדון בהמשך לדיון שקיימנו בעניין העולים, גם באי ההכרה בתואר שני ושלישי במקצועות בריאות הנפש בתחומי פסיכולוגיה ייעוצית, זוגית ומשפחתית.

אברהם נגוסה: אני מבין שהמשנה למנכ"ל לא מגיע, אלא נמצא איתנו נציג משרד הבריאות, מר איציק אוחנה.

<חגי זילברמן: לא, אני נציג משרד הבריאות, חגי זילברמן.

אברהם נגוסה: אוקיי, חגי, בסדר גמור.

אברהם נגוסה: אז אנחנו נשמע ממך, לאחר שנשמע את הטענות של ארגוני העולים בשני הנושאים האלה.

אברהם נגוסה: אנחנו יודעים שהמטרה של מדינת ישראל לעלות יהודים למדינת ישראל ולחזק את מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

אברהם נגוסה: זה אחד מאבני היסוד של מדינת ישראל.

אברהם נגוסה: במהלך כזה, כשקובעים מדיניות או משנים מדיניות, אז לפחות, לפי מה שאני שאלתי, זה היה צריך להיות בשיתוף פעולה, כדי להבין את שני הצדדים, לשמוע את שני הצדדים.

אברהם נגוסה: השינוי שצה"ל עשה היה ללא התייעצות עם ארגוני עולים, כהבנתי או עם גורמי הקליטה, כדי לבדוק את ההשפעה – מה יכולות להיות ההשלכות להחלטה או לשינוי שאנחנו מקיימים.

אברהם נגוסה: יש חשש שהעולים הפוטנציאליים, שרוצים לעלות לישראל, לבנות את חייהם פה במדינת ישראל, ברגע שהם יודעים על השינוי, הם קיבלו רגליים קרות ואולי גם שוקלים לדחות את עלייתם.

אברהם נגוסה: לכן יש השפעה ישירה על מפעל הציונות, על העלייה למדינת ישראל.

אברהם נגוסה: עכשיו אנחנו רוצים לשמוע מה הוביל את מערכת הביטחון או את צה"ל להגיע לשינוי הזה והאם נעשו שיקולים או התייעצויות עם גורמי עלייה, גורמי הקליטה וארגוני העולים, בהשלכות.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע איך נציג משרד הבריאות רואה את העניין הזה מבחינה מקצועית וההשלכות.

אברהם נגוסה: למיטב ידיעתי מדינת ישראל זקוקה להרבה רופאים, ואם אנחנו לא קולטים רופאים צעירים – אני מדגיש – צעירים – אז מה יכול להיות ההפסד של מדינת ישראל.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע גם בכיוון הזה.

אברהם נגוסה: קודם כל אני רוצה לתת את רשות הדיבור לנציג נפש בנפש, ארגון שמוביל עלייה בעיקר מצפון אמריקה ומאנגליה, דוברי האנגלית.

אברהם נגוסה: נשמע מהניסיון שלהם בפוטנציאל הזה ונשמע גם נציגים אחרים מארגוני העולים.

אברהם נגוסה: לאחר מכן אנחנו נשמע את נציגי צה"ל ואת נציגי משרד הבריאות.

אברהם נגוסה: אני חייב להגיד לכם שיש לנו היום לחץ מבחינת הזמנים.

אברהם נגוסה: אנחנו לא נמשיך עד השעה 11:00.

אברהם נגוסה: בשעה 10:30 אנחנו צריכים לסיים את הדיון.

אברהם נגוסה: אני מבקש שכל מי שמדבר יעביר את המסר בתמצית.

אברהם נגוסה: זו בקשתי.

אברהם נגוסה: רונן פוקסמן, בבקשה.

<רונן פוקסמן: בוקר טוב, תודה רבה אדוני יושב הראש.

<רונן פוקסמן: תודה רבה בכלל על הזימון המהיר של הישיבה החשובה הזאת.

<רונן פוקסמן: תודה גם לנציגי משרד הבריאות, משרד הביטחון, הצבא.

<רונן פוקסמן: הכנו כאן בשיתוף עם ארגוני אחרים – כמובן הכל נעשה בשיתוף פעולה – איזה שהוא נייר עמדה שמציג את הטענות שלנו.

<רונן פוקסמן: אני אעבור עליהן ממש ממש בקצרה.

<רונן פוקסמן: כולנו יודעים שמדובר על עלייה די משמעותית.

<רונן פוקסמן: אנחנו בדקנו קצת גם במספרים וגם משיחות שלנו עם עולים ומתוך הבנה שלנו את החומר.

<רונן פוקסמן: אנחנו רואים שרופאים, שבדרך כלל יגיעו לכאן בגיל הזה, כבר בגלל שהם לא יודעים צבא הם מגיעים כבר עם מומחיות, עם משפחה, לרובם יש ילדים קטנים.

<רונן פוקסמן: מבחינתם זה פשוט לא אופציה לצאת עכשיו, בטח אם אנחנו מדברים על תנאים קרביים, שחוזרים הביתה פעם בשבועיים.

<רונן פוקסמן: זה פשוט לא אופציה מבחינתם, זה גם לא אופציה מבחינה בן או בת הזוג.

<רונן פוקסמן: נוסף על זה, זה הנושא שרובם ככל הנראה לא יעסקו בתחום ההתמחות שלהם.

<רונן פוקסמן: פונה אלי אורטופד ואומר לי אם אתה עכשיו אומר לי ששנתיים אני לא נוגע בסכין מנתחים, זה אומר שאני ככל הנראה מאבד את תחום ההתמחות שלי, או לפחות יורד מאד בדירוג.

<רונן פוקסמן: על זה צריך להוסיף – ושוב, כאן אני מדבר רק על עולי ארצות הברית, כי אני פחות מכיר את הנושא בצרפת – רופא שמסיים לימודי רפואה בארצות הברית, בדרך כלל מסיים עם חוב של 250,000 דולר בהלוואות סטודנטים.

<רונן פוקסמן: הסיכוי שלו להחזיר את זה כאן במשכורת צבאית ואחר כך במערכת הציבורית, הוא פשוט קלוש.

<רונן פוקסמן: פגשתי לא מעט רופאים שאומרים אני רוצה לעלות, אני רוצה להתגייס.

<רונן פוקסמן: רופאים שרוצים מיוזמתם להגיע עדיין בגיל צעיר ואחרי שהם יושבים על המספרים ויושבים עם ההורים ועם הבנק, אומרים לי תשמע רונן, אני פשוט לא יכול.

<רונן פוקסמן: אני לא אעמוד בזה.

<רונן פוקסמן: זה לא עניין של איזה סגנון חיים יוקרתי או לא יוקרתי, אני פשוט לא אעמוד בזה, אני אפשוט רגל.

<רונן פוקסמן: ואז מה שאנחנו צופים שיקרה, זה שפשוט הרופאים יגידו אוקיי, אז אני לא מגיע בגיל 32-33, אני דוחה את זה לגיל 36 ואז זה כבר מאוחר מדי.

<רונן פוקסמן: כי יכול להיות שהם יפתחו פרקטיקה, מרפאה פרטית ואז הם לא יכולים לעזוב.

<רונן פוקסמן: כי הילדים שלהם כבר גדולים מדי והם לא מתאימים לגיל עלייה ואז למעשה מדינת ישראל ומערכת הבריאות הציבורית הפסידה רופא שבמקום שיגיע בשיא כוחו ובשיא המרץ והתשוקה הרפואית והציונית שלו, הוא דוחה את זה לגיל שהילדים כבר בגיל קולג' וזה אומר שהוא מגיע בגיל 50.

<רונן פוקסמן: זאת אומרת שאנחנו צופים שהדחייה פה לא תהיה רק של שנתיים או שלוש, שאנשים יגידו במקום 33 אז אני אגיע עוד שנתיים.

<רונן פוקסמן: לא.

<רונן פוקסמן: יש לזה השלכות הרבה הרבה יותר גדולות.

<רונן פוקסמן: ואחרי שהם מדברים גם על הנושא הענייני, אנחנו סבורים שהצורה שבה זה נעשה – אני לא רוצה להגיד במחשכים – אבל אף אחד לא ידע על זה, לא יצא מייל, לא יצאה הודעה לציבור.

<רונן פוקסמן: אנחנו במקרה שמענו על זה ממישהו ששמע על זה דרך הצבא והתחלנו לברר וראינו שזה אמיתי.

<רונן פוקסמן: צרפתי פה כמה מיילים, באמת מדגם מייצג מעולים שפתאום קיבלו את המייל הזה מאיתנו.

<רונן פוקסמן: לא מהסוכנות שלא ידעה על זה, לא ממשרד הקליטה, לא מהצבא.

<רונן פוקסמן: הם אומרים – אני מתכנן את העלייה שלי כבר שנתיים.

<רונן פוקסמן: באתי לפה, עשיתי סיור, נפגשתי עם בתי חולים, שכרתי דירה, קניתי דירה, רשמתי ילדים לבית ספר.

<רונן פוקסמן: זה משנה את כל המהלך.

<רונן פוקסמן: זה לא משהו ש-.

<רונן פוקסמן: וגם איציק פה יכול להעיד וגם הסוכנות.

<רונן פוקסמן: אנחנו מעודדים את העולים לא לקבל החלטה אימפולסיבית, אלא לבוא, לייצר תהליך ארוך טווח.

<רונן פוקסמן: ללא הודעה רשמית וללא הודעה מוקדמת, בעינינו זה מעשה לא כל כך הגון ולכן אלף אנחנו קוראים מצד העניין לפתוח את כל הנושא לדיון ובכל מקרה לדחות את תאריך התחולה מ-1 בינואר 2018, לפחות בחצי שנה עד שמונה חודשים, לתת לעולים שאנחנו כבר יודעים שיש להם תאריך עלייה וכרטיס טיסה לקיץ 2018, לפחות לתת להם את הזמן ההגון להתארגן למהלך שכזה.

<רונן פוקסמן: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: הצטרפו אלינו חבר הכנסת קסניה סבטלובה וחבר הכנסת מוטי יוגב, שניהם חברי ועדה.

אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך לשמוע מארגוני העולים.

אברהם נגוסה: יונתן רובינשטיין, עולים מדיקל.

<יונתן רובינשטיין: עולים מדיקל בעמותת גבהים.

<יונתן רובינשטיין: תודה רבה אדוני יושב הראש.

<יונתן רובינשטיין: גבהים היא עמותה שכבר יותר מ-10 שנים מתמחה בליווי והשמת עולים אקדמאים.

<יונתן רובינשטיין: לפני שנה וחצי פתחנו תכנית שהייתה פיילוט לעולים מצרפת בתחום הרפואה, רופאים, רוקחים, אחיות.

<יונתן רובינשטיין: תוך שנה וחצי פנו אלינו יותר מ-360 רופאים ועוד רוקחים ואחיות.

<יונתן רובינשטיין: 360 רופאים – 60% עדיין בצרפת, 50% בארץ, מתוכם עשינו כבר יותר מ-40 ומשהו השמות.

<יונתן רובינשטיין: אנחנו בשיתוף פעולה יומי אם לא שבועי עם הר"י, עם משרד הבריאות.

<יונתן רובינשטיין: משרד הבריאות כן דואג לעולי מצרפת.

<יונתן רובינשטיין: זו הסיבה שכבר בקיץ אחת ההחלטות הראשונות של פרופסור גרוטו, המשנה למנכ"ל, הייתה לחתום על מסמך שמכיר בשש שנות לימוד מצרפת.

<יונתן רובינשטיין: בצרפת מקבלים את ה-MD של רופא אחרי סוף ההתמחות, כאשר בארץ זה אחרי שש שנות לימוד ואז התמחות ובסוף ההתמחות מקבלים את המומחיות.

<יונתן רובינשטיין: בצרפת אתה מקבל את הכל בסוף.

<יונתן רובינשטיין: עד הקיץ, צעיר צרפתי שרצה לעלות ולהתמחות בארץ לא היה יכול, כי הוא קיבל את ה-MD רק בסוף הלימודים וסוף המומחיות.

<יונתן רובינשטיין: מהקיץ צעיר יהודי יכול לעלות לארץ ולהמשיך להתמחות בארץ.

<יונתן רובינשטיין: בהמשך להחלטה הזאת ארגנו לפני שלושה שבועות, בשיתוף פעולה עם הסוכנות היהודית, היינו ביריד העלייה של הסוכנות בצרפת וארגנו ערב מידע מיוחד לרופאים ורוקחים צעירים בצרפת.

<יונתן רובינשטיין: הגיעו ליריד הזה יותר מ-60 צעירים.

<יונתן רובינשטיין: אני מדבר על ערב המידע הזה, עם הרפורמה החדשה של משרד הבריאות, עם הרפורמה החדשה בנוגע לרוקחים ולרופאים.

<יונתן רובינשטיין: בנוסף ל-50 ומשהו, 60 בקירוב, רופאים צעירים, יש לנו במאגרים שלנו, מתוך 360 הרופאים, 87 סטודנטים ומתמחים.

<יונתן רובינשטיין: אנחנו מדברים על יותר מ-100 חברה צעירים שרוצים לעלות, רוצים לבוא ולתרום.

<יונתן רובינשטיין: יש רצון עז וציוני.

<יונתן רובינשטיין: אני לא צריך להסביר על הצעירים מצרפת, על היהדות מצרפת, שהיא יהדות ציונית, שהיא יהדות מסורתית והם רוצים לעלות.

<יונתן רובינשטיין: הם רוצים לתרום למערכת, למערכת הבריאות וגם לצבא.

<יונתן רובינשטיין: הם מתגייסים לצה"ל ואני יכול להגיד גם על מקרים של רופאים שפשוט עלו ולא קראו להם והלכו ודפקו בדלת של לשכת הגיוס.

<יונתן רובינשטיין: חלק גייסו אותם וחלק אפילו אמרו טוב, נחזור אליכם, ולא גייסו אותם.

<יונתן רובינשטיין: חברה שרצו לתרום.

<יונתן רובינשטיין: רופאה ברפואה דחופה שפעמיים דפקה בדלת של לשכת הגיוס ולא לקחו אותה.

<יונתן רובינשטיין: מצד שני, שנתיים שירות עד גיל 35 וגיוס חובה לבנות, זה אומר שכמו שרונן מנפש בנפש אמר, אם אתה במומחיות מסוימת ואתה לא נוגע באזמל שלך שנתיים, כשאתה תצא מהצבא אף אחד לא ייקח אותך.

<יונתן רובינשטיין: והצבא לא מתחייב שאתה תשרת במומחיות שלך.

<יונתן רובינשטיין: זאת אומרת שאם עשית התמחות – אני אדבר על רופא שהתראיין וזה פורסם הבוקר במעריב – כירורג אורטופד, אומר סיימתי עכשיו כמה שנים בהתמחות.

<יונתן רובינשטיין: אם שנתיים אני משרת בצבא כרופא כללי, אני אצא משם, מי ייקח אותי?

<יונתן רובינשטיין: אפילו אני, באתיקה הרפואה שלי, אני לא יכול לעבוד כירורג אורטופד, כי אין לי את זה.

<יונתן רובינשטיין: אני מדבר על רופאים, שמתוך ה-100 ומשהו דיברנו, עשינו סבב של עשרות רופאים, עוד לפני אתמול.

<יונתן רובינשטיין: הרופא הזה, האורטופד היה אצלנו בגבהים לפני שבוע, כי היינו איתו בתרגום של המסמכים כדי להגיש להר"י ולמשרד הבריאות.

<יונתן רובינשטיין: כשהוא שמע על האופציה הזאת, שהרופא רוצה להעלות, הוא אומר אני כבר לא עולה בינואר-פברואר, אני לא יכול.

<יונתן רובינשטיין: אשתי עכשיו מסיימת התמחות, אני צריך להתחיל לעבוד.

<יונתן רובינשטיין: איך אני עושה עכשיו שנתיים וחצי עם האולפן, עם כל הניירת, עם כל הבירוקרטיה.

<יונתן רובינשטיין: איך אני עושה?

<יונתן רובינשטיין: איך אני יכול לעבוד?

<יונתן רובינשטיין: צריך להבין שגיל 35 בצרפת זה 10 שנים אחרי סוף ההתמחות.

<יונתן רובינשטיין: אם אחת הבעיות של האמריקאים זה להחזיר את החוב, בצרפת אין כזה דבר, כי צרפת מממנת את הלימודים – 400 יורו גג שנת לימוד.

<יונתן רובינשטיין: אבל 10 שנים אחרי אתה כבר עם משפחה, עם עבודה.

<יונתן רובינשטיין: אתה כבר 10 שנים בתחום, עם קליניקה פרטית לרובם.

<יונתן רובינשטיין: זאת אומרת בודדים עובדים בבית חולים לבד.

<יונתן רובינשטיין: האנשים האלה לא יכולים יום למחרת לעזוב את הכל, לבוא להיות רופאים בשטח ולקבל משכורת אמנם יותר טובה, כי זה קבע, אבל משכורת של חייל בקבע.

<יונתן רובינשטיין: יוצא מזה שהרופאים הצרפתים חושבים על דחייה של תהליך העלייה.

<יונתן רובינשטיין: אני אסיים בזה שהמחסור ברופאים בישראל הוא ניכר ולכן עולים מדיקל נבנתה במקור לא בהתחלה לעזור לרופאים, אלא בהתחלה כדי להביא מאגר של רופאים למערכת הבריאות שנמצאת במחסור.

<יונתן רובינשטיין: מה שיוצא, שאם אנחנו מוסיפים חסמים, כמו שיש כבר, יקרה ואני יכול להעמיד על מקרים של רופאים שפשוט עלו לקנדה, עלו לאוסטרליה, עלו לדרום אמריקה.

<יונתן רובינשטיין: זה אנשים שחשבו לבוא לארץ, אבל בגלל חסמים כאלה ואחרים, הלכו למדינות אחרות, שבהן העידודים היו יותר טובים.

אברהם נגוסה: תודה.

<יונתן רובינשטיין: אני רק אסיים בזה, אדוני יושב הראש, שאם יבואו פחות רופאים ואני יכול להגיד את זה שזה לא דחייה, רופאים אתמול כתבו לנו – אני אעלה בפנסיה.

<יונתן רובינשטיין: בסופו של דבר אם הצבא מעלה את התנאים ומקשה את התנאים, יהיו פחות רופאים במדינת ישראל.

<יונתן רובינשטיין: זה פוגע בצבא.

<יונתן רובינשטיין: זה פוגע במשרד הבריאות, זה פוגע במערכת הבריאות.

<יונתן רובינשטיין: אנחנו צריכים לחשוב ביחד על אלטרנטיביות, שלב ב' ושירות במערך מילואים מוגבר או אופציות אחרות ואנחנו מוכנים לבוא ולעזור ומוכנים להנגיש את המידע, כפי שאנחנו כבר מנגישים את המידע של הצבא.

<יונתן רובינשטיין: אנחנו נפגשנו במצר"פ עם רופאים וקיבלנו משרות והגשנו לצרפתים ואנחנו מעודדים רופאים.

<יונתן רובינשטיין: אנחנו צריכים לעבוד ביחד, כי כרגע מה שיקרה זה פשוט יעודד את העולים לא לעלות לארץ.

<יונתן רובינשטיין: תודה, אדוני יושב הראש.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: מהות השינוי, כל אחד יש לו.

אברהם נגוסה: קראתם את זה ולכן-.

אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע את חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

קסניה סבטלובה: תודה לך כבוד יושב הראש.

קסניה סבטלובה: אני רק רוצה כמובן להעיר על כך, גם כחברה בוועדת חוץ וביטחון, כמובן שאנחנו יודעים על כך שיש מחסור ברופאים בצה"ל, אבל יש גם מחסור חמור ברופאים באזרחי ואם התקנות הללו יפגעו ברופאים שמתעדים לעלות למדינת ישראל ולהישאר בה ולבנות את החיים המקצועיים שלהם ואת החיים האזרחיים שלהם בה, אז כמובן שהדבר הזה יפגע במדינת ישראל לאורך טווח.

קסניה סבטלובה: הביטחון, כפי שאנחנו יודעים, זה לא רק שירותי הביטחון ומערך הביטחון, זה גם תחושת הביטחון של אזרחי מדינת ישראל, שהם יבואו לבית חולים ולא ימתינו שם 10 שעות ו-15 שעות במיון.

קסניה סבטלובה: ואלה הן שעות ההמתנה כיום, גם בין היתר בגלל שחסרים רופאים וחסרות אחריות וחסרים רופאי שיניים.

קסניה סבטלובה: בכל הדברים האלה יש חסרים מאד מאד גדולים.

קסניה סבטלובה: אז כמובן שהייתי רוצה לשמוע כיצד קורה שמתקבלים נהלים חדשים כאלה, שאוטוטו נכנסים לתוקף כאמור, מבלי שמתייעצים עם משרד העלייה והקליטה, שהוא המשרד הרלבנטי לענייננו והוא זה שגם עוקב וגם בקשר עם אותם עולים פוטנציאליים.

קסניה סבטלובה: אני יודעת על מערכים שקיימים במשרד הקליטה כדי למשוך לכאן עולים מקצועיים וגם נותנים להם ייעוץ כיצד הם יוכלו להסתדר פה, כיצד הם יוכלו להעריך את העמדות המקצועיות שלהם, כיצד הם יוכלו להשתלב במערך העבודה במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אז כיוון שיש לנו פה התנגשות בין צרכים שונים של מערכות שונות, אז כמובן שצריך לעשות פה עבודה משותפת של כמה משרדי ממשלה ואולי גם עבודה משותפת של כמה ועדות – ועדת חוץ וביטחון וועדת העלייה והקליטה – ולמצוא את הפיתרון המיטבי, כי אם לא אז אנחנו נמצא את עצמנו במצב שאנחנו יוצאים פה קרחים משני הצדדים – גם לא יבואו לצה"ל עולים שהם רופאים מומחים וגם באזרחי אחרי זה לא יהיו לנו רופאים.

קסניה סבטלובה: אז אני פשוט מציעה שאנחנו קודם כל נשמע גם כיצד מתקבלים הנהלים האלה; ודבר שני, מה אנחנו עושים עכשיו כדי למנוע מהמצב הזה לפגוע בעלייה פוטנציאלית למדינת ישראל.

אברהם נגוסה: תודה.

מרדכי יוגב: נשמע עוד מישהו ואחר כך.

אברהם נגוסה: כן, אנחנו נשמע את מרים לסר, בבקשה.

<מרים לסר: שלום, תודה רבה יושב ראש הוועדה.

<מרים לסר: מרים לסר מארגון קעליטה, ארגון הגג של עולי צרפת.

<מרים לסר: באמת אין לי יותר מה להוסיף על מה שכבר נאמר על ידי יונתן ושאר האנשים.

<מרים לסר: רק לחזק אותם וגם לחדד עוד נקודה.

<מרים לסר: העולים מצרפת הם עולים מאד מאד ציוניים.

<מרים לסר: השירות בצה"ל הוא משהו שבאמת קרוב לליבם, אבל צריך להבדיל בין אנשים שגדלו בצרפת, במדינה מערבית והילדים שלך ושלי, שגדלו פה בסביבה תומכת צבא, זה בסביבה שלהם.

<מרים לסר: להגיד לאנשים בגיל מסוים תבוא ותשרת שנתיים רחוק מהבית, רחוק מהמשפחה שצריכה אותך בשנתיים שלוש הראשונות של הקליטה, עם הטראומה שזה מביא למשפחה, זה דורש מאמצים אדירים ולא כל אחד מוכן לזה.

<מרים לסר: אז בואו נפתח ערוצים ונתאים את עצמנו – אתם ואנחנו – לכל מי שכן רוצה לעשות את זה ואנחנו נפתח לו את הדלת ואתם תפתחו לו את הדלת ואנחנו גם נעודד את זה.

<מרים לסר: אפשר אפילו לצאת בקמפיין לצרפת, להגיד צה"ל צריך רופאים מצרפת.

<מרים לסר: אתם תראו כמה אנשים יעוטו על זה וכן ירצו לבוא, אבל צריך לבוא לא בכפייה, כמו שאתם רוצים ולא במחטף ברגע האחרון, אלא בהודעה מראש ובהכנה של מסלולי קליטה.

<מרים לסר: אני יכולה לחשוב, כמו התנאים שיש לטייסים, לתת להם אולי מגורים קרובים לבסיס, לתת פרנסה לבת הזוג, בית ספר לילדים.

<מרים לסר: לתת להם מעטפת שכן תגרה אותם.

<מרים לסר: אני מבינה שגם לצבא יש צרכים של רופאים ויש מחסור גדול, אבל אנחנו באמת עלולים לאבד אותם גם למדינה וגם לצבא ונורא חבל.

<מרים לסר: אנחנו מוכנים לשתף פעולה בכל קמפיין שתרצו, יחד עם גבהים.

<מרים לסר: אנחנו נשתף פעולה איתכם עד הסוף.

<מרים לסר: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: לפני שנשמע את נציג משרד הבריאות, אני רוצה לפנות לנציג צה"ל, סגן אלוף צחי רביבו, בבקשה, תסביר לנו דבר אחד.

אברהם נגוסה: מה גרם לכם להגיע למהות הנושא הזה, לשינוי כל כך דרמטי.

אברהם נגוסה: שנית, דרך קבלת ההחלטה.

אברהם נגוסה: מה גרם לכם לא להתייחס.

אברהם נגוסה: אתה יודע שקליטת עלייה היא מערכתית וכל מערכת ממשלתית או לא ממשלתית, וכולם מעורבים בהצלחת קליטת העלייה.

אברהם נגוסה: מה גרם לכם לקבל החלטה בלעדית ללא התייעצות בצורה מערכתית עם המערכות האחרות הקיימות במדינת ישראל.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים שתסביר לנו.

<צחי רביבו: אוקיי, אז בוקר טוב אדוני יושב הראש.

<צחי רביבו: קודם כל אני חושב שזו ועדה מאד חשובה, מהיותר חשובות שאני משתתף בה, אז אני שמח פה על השיח וגם אני באופן אישי למדתי פה עוד כמה נקודות, אבל תיכף אני אתייחס לעניין הספציפי, לשינויים וכו', כי בפועל עוד לא הוחלו שינויים והעלו פה מסדר דברים.

<צחי רביבו: אני אנסה טיפה לדייק אבל זה חלילה לא להעיר.

<צחי רביבו: אז קודם כל אנחנו במצוקת רופאים כמו במדינה שלנו, לצערנו והעבודה המקדימה שנולדה פה עם המקרפ"ר בתכנון, הייתה הסתכלות קצת יותר רחבה מה כן ניתן לשלב עוד יותר רופאים.

<צחי רביבו: צריך לומר שלפי לשון החוק התקנות, ורק מי שמכיר או לא, ניתן לגייס עד גיל 38.

<צחי רביבו: זאת אומרת אכ"א והצבא עשו החמרה פנימית לפני כן.

<צחי רביבו: לצורך העניין באמת זיהו את הצרכים וכו' וגיל הגיוס היה עד גיל 33, 32 כולל.

<צחי רביבו: גיל 33 אינו חייב בגיוס.

<צחי רביבו: גם פה, המהות של גיוס חובה, צריך רק טיפה לתת את הנתונים המלאים.

<צחי רביבו: ראשית יש שנת עלייה.

<צחי רביבו: זאת אומרת שיש תיק עלייה שנפתח ותיכף נדבר על שיתוף הפעולה עם איציק, שהוא שיתוף פעולה מצוין.

<צחי רביבו: לא כל רופא מתגייס ביום שהוא נחת.

<צחי רביבו: שנית, גם כל מקרה לגופו.

<צחי רביבו: יש מקרים שהפרסונה שמגיעה מולך היא לא ברת גיוס, עם כל הכבוד והרצון שלנו לגייס כל אחד.

<צחי רביבו: הדוגמא שנתת היא דוגמא מצוינת, כי לא כל אחד אפשר גם לגייס פה.

<צחי רביבו: יש פה שילוב של צרכים וגם מי עומד מולך.

<צחי רביבו: זה גם חלק מהמענה הסופי שאנחנו נתייחס.

<צחי רביבו: שנית, צריך להגיד שהעבודה הזאת עדיין בתהליך והיא עוד לא הסתיימה.

<צחי רביבו: אז אני רוצה לחדש.

<צחי רביבו: היה פה בהחלט כיוון שזה עבודה שתתכנס ל-1 בינואר.

<צחי רביבו: היא לא הסתיימה, היא לא סיימה את השיח שלה עם כל המשתתפים.

<צחי רביבו: היא במקום מאד גבוה, באכ"א.

<צחי רביבו: גורמי אכ"א מובילים אותה עם מקרפ"ר, ותיכף אני אתן גם לד"ר גנדי לדבר.

<צחי רביבו: שאני לא אעשה ספוילר, אבל הוא רופא עולה בעצמו והוא יסביר רגע גם את הזווית של מקרפ"ר.

<צחי רביבו: והדבר המרכזי, רגע, לא סיימנו את העבודה.

<צחי רביבו: זאת אומרת גם מה שהוצג פה, מחר בבוקר הוא לא ישים.

<צחי רביבו: ועוד הערה שאני באופן אישי חותם עליה כסגן מפקד מיטב לגיוס, כל רופא עולה שפתח תיק עלייה ואני מחיל עליו איזה משהו, מין הראוי שזה לא יחול עליו, כי כשהוא בא ופתח תיק עלייה ואנחנו פה כבר סיכמנו את הכללים, אני לא יכול לחייב אותו במשהו שהוא כבר עשה תהליכים מאד משמעותיים לעלייה.

<צחי רביבו: אז זה גם להרגיע ואתם יכולים לבדוק.

<צחי רביבו: יעיד על זה ידידנו – אחד לאחד.

<צחי רביבו: זאת אומרת אם מישהו בא, פתח היום תיק עלייה ולא חלו הדברים האלה, מן הראוי שלא נחיל את זה עליו, כי אנחנו בסוף עם אינטרס משותף.

אברהם נגוסה: אולי תחבין למה אתה מתכוון –"לא סיימנו את העבודה".

אברהם נגוסה: כי מה שאנחנו הבנו - - -

<צחי רביבו: אז תיכף אני אתן לד"ר גנדי ממקרפ"ר להציג את הפוטנציאל ואת העבודה שמקרפ"ר עשו.

<רונן פוקסמן: סליחה, פתח תיק עלייה עוד בסוכנות בחו"ל, או שהוא כבר בארץ?

<צחי רביבו: פה.

<צחי רביבו: הרי אני מבחינתי גורם רשמי של משרד הקליטה והעלייה.

<צחי רביבו: אם יש פה דלתא של פער, אז בשיח בינינו הדבר הזה פתיר.

<קריאה: אבל זאת אי ודאות.

אברהם נגוסה: בואו נמשיך לשמוע את צה"ל ואז נפנה למשרד הבריאות.

<צחי רביבו: אז רק משפט אחרון על עבודת מטה, שזה גם ירגיע פה את הפורום הנכבד.

<צחי רביבו: הכיוון הוא, וזה גם צריך להיות, אם הכיוון היה להאריך את הגיל על מנת לצאת לדרך בשנת 2018 ולגייס יותר אנשים.

<צחי רביבו: הדבר הזה לא הסתיים בעבודת המטה הרחבה שלו.

<צחי רביבו: חלק מההערות שעלו פה זה באמת לשבת עם כלל הגורמים ולסיים את העבודה ולכן הדבר הזה הוא לא ישים מחר בבוקר.

אברהם נגוסה: הבנתי.

<צחי רביבו: כדי להשלים את התהליך, הייתי רוצה לתת רגע לד"ר גנדי להציג את הזווית של העבודה שלנו עם מקרפ"ר וגם על הרופאים וגם על השילוב של הרופאים.

<צחי רביבו: רק עוד הערה מסכמת אחת, כי אחרי זה אני הולך לוועדת חוץ וביטחון ואני מתנצל.

<צחי רביבו: אנחנו גם סיכמנו נוהל פנימי בתוך הצבא, שהוא גם מפורסם, שכשיש מקרי פרט שבהם אותו רופא עולה לא יכול לעשות שירות, תהיה ועדה עם מפקד מיטב שאחראי על הגיוס וקרפ"ר ויחליטו פרטנית על המקרים האלה.

<צחי רביבו: יש מקרים, עוד פעם, שמי שבא ועשה עלייה למדינה בעיתוי הזה, בנקודות האלה, בנתונים, לא נוכל לחייב אותו בגיוס מסיבות חריגות.

<רונן פוקסמן: צחי, אבל זה טרום עלייה?

<רונן פוקסמן: זאת השאלה.

<רונן פוקסמן: האם נוכל להגיש - - -

<צחי רביבו: בוודאי.

<רונן פוקסמן: להגיש ערעור?

<רונן פוקסמן: זה טרום עלייה?

<צחי רביבו: אלף כן.

אברהם נגוסה: זהו, זו הנקודה.

אברהם נגוסה: לא אחרי שהוא עלה.

<רונן פוקסמן: אנשים מתכננים שנתיים קדימה.

<צחי רביבו: תראה, על מנת שאני אוכל, אני צריך לדבר עם אותו בן אדם, אני וגורמי הרפואה.

<צחי רביבו: אז אני אצטרך לגעת בהם פיזית בצורה כזו או אחרת.

<צחי רביבו: הדבר הזה יחייב הגעה שלו, אבל ניתן לעשות את זה לפני כן.

<רונן פוקסמן: הם כולם מגיעים.

<רונן פוקסמן: בטח רופאים מגיעים לסיורי הכנה.

<צחי רביבו: אז הסברתי.

<צחי רביבו: לעשות את זה בשלט רחוק על בסיס מסמכים, זה לא ישים.

<צחי רביבו: אבל במקרה חריג שבן אדם מגיע לפני כן ויבוא לוועדה ויציג את עניינו, אז נוכל לסכם את המקרה הזה.

אברהם נגוסה: אוקיי, אני מבין שאתם התייעצתם עם משרד הקליטה.

<יצחק ברוך אוחנה: לא, לא.

<צחי רביבו: עוד לא הגיעו - - -

אברהם נגוסה: אבל הוא אומר ש - - -

<יצחק ברוך אוחנה: לא, לא.

<יצחק ברוך אוחנה: מה שהוא התכוון, רק כדי לחדד, עשינו התייעצות, אם אתה זוכר, לגילאי העולים הרגילים.

אברהם נגוסה: אבל בנקודה שהאם זה יפגע בעלייה - - -

<יצחק ברוך אוחנה: אז זה לא.

<צחי רביבו: לא, עוד לא הגיעו לשיח הזה.

אברהם נגוסה: לא התייעצתם עם אף אחד?

<צחי רביבו: עוד לא הגיעו למקום הזה.

אברהם נגוסה: אבל פה אתם מתחילים מה-1 בינואר.

אברהם נגוסה: זה עוד שבועיים ואפילו פחות.

<צחי רביבו: אז הסברתי, זו הייתה עבודת מטה.

<מרים לסר: אבל זה מפורסם במיטב.

<צחי רביבו: לא, זה לא פורסם במיטב.

<מרים לסר: אבל אני הדפסתי את ה - - -

<קריאה: זה מפורסם באתר של מתגייסים נקודה IDF.

<צחי רביבו: אני בדקתי את זה היום.

<צחי רביבו: הם פרסמו את זה לפני שה אושר ואני אדאג שזה ירד.

<צחי רביבו: אני אמרתי,אני - - -

אברהם נגוסה: אז אוקיי, אתם תקפיאו את זה ותעשו התייעצות.

<מרים לסר: אני הדפסתי את זה הבוקר.

<רונן פוקסמן: זאת אומרת אפשר להגיד רשמית שזה לא יחול ב-1 בינואר?

<צחי רביבו: כן.

<רונן פוקסמן: ואתם לא יודעים מתי זה כן יחול?

<צחי רביבו: אמרתי, עבודת מטה עדיין - - -

מרדכי יוגב: אפשר להגיד שאנחנו לא יודעים מה יחול.

מרדכי יוגב: אני רוצה לשמוע את גנדי.

מרדכי יוגב: אני רוצה לדבר אחריו.

אברהם נגוסה: בסדר.

מרדכי יוגב: כבוד יושב הראש, גם אני צריך לצאת.

אברהם נגוסה: אוקיי, נשמע בבקשה את סגן האלוף, ד"ר גנדי מיינשלוס.

<גנדי מיינשלוס: תודה רבה יושב הראש.

<גנדי מיינשלוס: שמי גנדי, אני רופא צבאי.

<גנדי מיינשלוס: במקרה אני נציג של מקרפ"ר.

<גנדי מיינשלוס: האמת שאני קצת מתרגש, אז אני מבקש שתסלחו לי.

<גנדי מיינשלוס: יש לי גם - - - צרפתי קצת, אני מצונן.

<גנדי מיינשלוס: פשוט אני 20 שנה בארץ ואני פעם ראשונה כאן, אז יש לי איזה סוג של התרגשות, במיוחד כשאנחנו מדברים על אוכלוסיית רופאים עולים.

מרדכי יוגב: אני מאחל לך שתגיע למב"ל.

מרדכי יוגב: אני במב"ל הייתי פעם ראשונה בכנסת, כצבר.

<גנדי מיינשלוס: אוקיי.

<גנדי מיינשלוס: תראו, אני לא אחזור על חלק מהדברים שנאמרו כאן.

<גנדי מיינשלוס: הבעיה, הסוגיה – אני לא מגדיר בעיה – הסוגיה של חוסר הרופאים בצבא היא בעיה מוכרת לכולנו.

<גנדי מיינשלוס: זה לא חדש.

<גנדי מיינשלוס: כולנו במדינת ישראל מכירים את זה ואני רק לפני חודש סיימתי את תפקידי כקצין רפואת אוגדה 80.

<גנדי מיינשלוס: מי שלא מכיר, אוגדה 80 נמצאת באילת ותופסת שטח של חצי מדינת ישראל.

<גנדי מיינשלוס: לא פחות, לא יותר, אחראית על שני גבולות – מצרים וירדן.

<גנדי מיינשלוס: מתוקף התפקיד הייתי אחראי על מענה רפואי באוגדה, שהיא כוללת אורגאנית שלושה גדודים מעורבים.

<גנדי מיינשלוס: הכוונה בנים ובנות, קרקל וברדלס ועוד גדוד איסוף קרבי, שזאת סוגיה בפני עצמה שדורשת התייחסות מעבר לגדוד רגיל בגלל הרגישות.

<גנדי מיינשלוס: אני לא הייתי רוצה למצוא את עצמי כקרפ"ר שאחראי על מענה רפואי בגדוד כזה בלי רופא.

<גנדי מיינשלוס: וקלטתי לתעסוקה מבצעית בגזרה שלי גדודים תותחנים, שריון, פיקוד העורף, שלא היה להם רופא.

<גנדי מיינשלוס: לא היה להם רופא אורגני.

<גנדי מיינשלוס: אני אומר לכם, זה מצב שלא יכול להיות.

<גנדי מיינשלוס: אנחנו לא יכולים לסבול מצב כזה.

<גנדי מיינשלוס: לכן אנחנו כמקרפ"ר, כגוף שאחראי על המענה הרפואי גם בחירום וגם בשגרה – אני לא מדבר כרגע על פעילות מבצעית – אני מדבר על הרפואה בשגרה, שאנחנו נמצאים בחוסר תמידי.

<גנדי מיינשלוס: ב-10 השנים האחרונות נעשו כמה דברים שאנחנו פתחנו את העתודה הרפואית.

<גנדי מיינשלוס: הוקמה תכנית צמרת כדי להטיב את המצב, כלומר להכין אותם בצורה טובה יותר, בהיקפים יותר גדולים.

<גנדי מיינשלוס: נכון להיום אנחנו עלינו מ-60 ל-75 תלמידים במסלול צמרת, באוניברסיטה בירושלים.

<גנדי מיינשלוס: היום עדיין אנחנו נמצאים בדלתא, פער, אל מול התפקידים בשטח.

<גנדי מיינשלוס: אני מדבר על הגדודים, אני מדבר על בסיסי הטירונות, בח"אים ובט"רים, לשכות גיוס ובקו"ם בעיקר, בדלתא של 30-35 רופאים פער.

<גנדי מיינשלוס: זאת אומרת תורים בלשכת גיוס, תורם במערך הגיוס בבקו"ם, בגדודים.

<גנדי מיינשלוס: אין רופאים.

<גנדי מיינשלוס: אנחנו מדברים על מטפלים.

<גנדי מיינשלוס: יש מטפלים, פרמדיקים גם מטפלים.

<גנדי מיינשלוס: חובשים גם מטפלים.

<גנדי מיינשלוס: אני לא רוצה שאנחנו נלך למטפלים - יש הרבה.

<גנדי מיינשלוס: ממש לא.

<גנדי מיינשלוס: כי בסופו של דבר מי שצריך את חותמת הגומי על המרשם זה של הרופא.

<גנדי מיינשלוס: המטופל שמגיע רוצה שיגע בו רופא ולא חובש.

<גנדי מיינשלוס: תלוי מה המצב, בוודאי.

<גנדי מיינשלוס: לכן או שיהיו רופאים או שלא יהיו רופאים.

<גנדי מיינשלוס: זאת האמירה נכון להיום.

<גנדי מיינשלוס: אחרי שפתחנו את צמרת ועשינו שינויים דרסטיים שם, בצמרת, לאורך השנים, רק עכשיו, בשנת 2017, אנחנו רואים מחזור ראשון שמגיע לשטח מהצמרת אחרי 7 שנים כולל סטאז'.

<גנדי מיינשלוס: 6 שנים וכולל סטאז'.

<גנדי מיינשלוס: המקור השני זה הרופאים שעולים ארצה, ובהתאם לפקודה שקיימת והיא קיימת הרבה לפני שאני עליתי ארצה לפני 20 שנה, בשנת 1986.

<גנדי מיינשלוס: יש הגדרה שקובעת מי, מתי, באיזה מצבים מתגייסים לצבא ההגנה לישראל.

<גנדי מיינשלוס: לכן אני גם התגייסתי, אמנם בגיל 33.

<גנדי מיינשלוס: להגיד לכם שאני, כשהתגייסתי בגיל 33, מסלול הפיתוח שלי כרופא בצבא וכרופא במערכת הבריאות בישראל נפגע?

<גנדי מיינשלוס: אני לא מרגיש.

<גנדי מיינשלוס: סיימתי התמחות ברפואת משפחה תוך כדי שירות.

<גנדי מיינשלוס: סיימתי תואר שני בניהול מערכות בריאות תוך כדי שירות ומינואר אני מתחיל התמחות שנייה במינהל רפואי.

<גנדי מיינשלוס: עוד הייתי בצבא ותוך כדי תפקידים, ותוך כדי שנולד לי הילד השני בישראל ומשפחה והכל.

<גנדי מיינשלוס: לכן אני חייב להגיד לכם שאנחנו צריכים את הרופאים העולים.

<גנדי מיינשלוס: זה הפתרון שאנחנו רואים לתת מענה לחיילים שלנו ולאנשי הקבע שלנו, שעדיין לא עברו ולא יעברו.

<גנדי מיינשלוס: עוד ייקח הרבה זמן לעבור למיקור חוץ, אם כן בכלל.

<גנדי מיינשלוס: לכן אני משוכנע שאנחנו נוכל.

<גנדי מיינשלוס: אני התייחסתי כרגע לצד המערכתי, לצד צה"ל, לצד המקרפ"ר, כגוף שאחראי על המענה הרפואי בצה"ל.

<גנדי מיינשלוס: עכשיו אני רוצה להתייחס לאנשים שמתגייסים אלינו בהיקפים אלה ואחרים.

<גנדי מיינשלוס: תיכף אני אגע קצת גם במספרים.

<גנדי מיינשלוס: הרופא שמתגייס, הרופא שהגיע לארץ, עבר מבחן ברובו, יש חלק שלא עוברים מבחן, אבל לרוב עוברים מבחן לרישוי.

<גנדי מיינשלוס: הוא עבר מבחן, הוא מתגייס לצה"ל, הוא מתגייס עם לא מעט בעיות.

<גנדי מיינשלוס: בעיות טבעיות.

<גנדי מיינשלוס: זאת אומרת גם מבחינת הקליטה – הוא בא מכל מיני מדינות, מכל מיני תרבויות – גם מבחינת הקליטה, גם מבחינת השפה, גם מבחינת התמיכה הכלכלית, הוא לא מגיע מהבית שיש לו כאן אבא, אמא, סבתא ואיזו שהיא תמיכה כלכלית או מערכת תומכת אותה יש מהמשפחה.

<גנדי מיינשלוס: הוא לבד.

<גנדי מיינשלוס: אני באתי עם תיק על הכתף, עם ילד בן 7 ואשתי.

<גנדי מיינשלוס: זה כל מה שהיה לי פה.

<גנדי מיינשלוס: אני כדוגמא.

<גנדי מיינשלוס: אני לא רוצה שאנחנו נדבר עלי, אבל אני נותן את זה כדוגמא.

<גנדי מיינשלוס: אז ברגע שהוא מתגייס, נכון, זה יכול לעורר, לאור המצב הביטחוני אצלנו, לאור הצבא, שהוא לא הכיר מעבר לעלייה, כאילו לפני העלייה, זה יכול לתת תחושות לא נעימות, תחושות פחד, תחושות חשש כלשהו.

<גנדי מיינשלוס: אני מבין את זה, לכן אני רואה, כי חלק מהעבודה שלי מול האנשים זה להגיע ולדבר עם האנשים בגובה העיניים ולא להוריד פקודות.

<גנדי מיינשלוס: קודם כל.

<גנדי מיינשלוס: משם אני מכיר את האנשים.

<גנדי מיינשלוס: אז הוא מתגייס נכון לעכשיו לשנה וחצי.

<גנדי מיינשלוס: אני רואה את השינוי בכמויות.

<גנדי מיינשלוס: אני מתעסק עם זה משנת 2010 לפחות באופן אישי.

<גנדי מיינשלוס: בכמויות.

<גנדי מיינשלוס: מה זה בן אדם נכנס לשירות ומה זה שהוא יוצא אחרי שנה וחצי ומגיע למנהל מחלקה על מדים עם נשק, להתראיין להתמחות.

<גנדי מיינשלוס: שמיים וארץ.

<גנדי מיינשלוס: גם מבחינה כלכלית, כי הוא מקבל משכורת קבע בשנה וחצי שנתיים הראשונות במדינה חדשה.

<גנדי מיינשלוס: גם מבחינת השפה, גם מבחינת הביטחון שיש לו.

<גנדי מיינשלוס: גם מקצועית, כי הוא רופא בגדוד.

<גנדי מיינשלוס: הוא יודע להתמודד לבד ביחידות קצה במדינה.

<גנדי מיינשלוס: גם מבחינת המנהיגות והפיקוד – הדברים שהוא מפתח תוך כדי שירות.

<גנדי מיינשלוס: רואים אותם בבית החולים, הם בולטים בעבודה במיון, אפרופו.

<גנדי מיינשלוס: הם מתקתקים את העבודה הרבה יותר ממה שהרופא שהגיע בלי צבא לצורך העניין, אם אני משווה את זה.

<גנדי מיינשלוס: כי אני עבדתי שם יחד איתם.

<גנדי מיינשלוס: אז זה דבר ראשון.

<גנדי מיינשלוס: אם אחרי שנה וחצי הוא משתחרר, אז לאן הוא מגיע?

<גנדי מיינשלוס: שנה וחצי, למדינת ישראל זה זמן רב.

<גנדי מיינשלוס: שנה וחצי הוא מגיע לאן?

<גנדי מיינשלוס: הוא מגיע למערכת הבריאות הציבורית הרבה יותר מוכן, עם הרבה יותר עברית, עם הרבה יותר ביטחון מקצועי ואז הוא מתחיל להתמחות ולהשתלב במערכת הבריאות.

<גנדי מיינשלוס: אז הגיל הממוצע נכון להיום, אני אגיד לכם, הגיל הממוצע נע בין 32 ל-29.

<גנדי מיינשלוס: הם לא כאלה זקנים מגיעים אחרי שנה וחצי למערכת הבריאות כדי לתמוך במערכת הבריאות הציונית.

אברהם נגוסה: כן, אבל הבעיה היא לא מה שקיים עכשיו.

אברהם נגוסה: הבעיה זה השינוי.

<גנדי מיינשלוס: אני אגע בשינוי.

אברהם נגוסה: כן, אני רוצה שתיגע, כי הזמן שלנו מוגבל.

אברהם נגוסה: אני אמרתי מראש.

אברהם נגוסה: בוא תתמקד בשינוי ובמה אתה יכול - - -

<גנדי מיינשלוס: אני אגיד לך מה השינוי.

<גנדי מיינשלוס: השינוי דבר ראשון, אני לקחתי קבוצת מיקוד.

<גנדי מיינשלוס: לקחתי קבוצת רופאים כרגע שהם טרום עלייה, הם עדיין לא אזרחי מדינת ישראל, נמצאים בארץ, מתכוננים לעבור את המבחן.

<קריאה: סליחה, מאיזה מדינות?

אברהם נגוסה: פה מדובר על עולים פוטנציאליים שיעלו למדינת ישראל.

<גנדי מיינשלוס: הם יכולים להחליט לא לעלות גם, אפרופו.

<גנדי מיינשלוס: הם עדיין יכולים לחזור.

קסניה סבטלובה: אז זה בדיוק העניין.

קסניה סבטלובה: הדיון הוא על זה.

קסניה סבטלובה: אם זה מרתיע אותם מלעלות, אז מה כן?

אברהם נגוסה: זה העניין.

אברהם נגוסה: השינוי יגרום להם לא לעלות בזמן.

אברהם נגוסה: זה העניין.

קסניה סבטלובה: עשית שינוי, אבל הם לא יבואו לפה.

אברהם נגוסה: השינוי יגרום לחשש שאותו שמעת מנציגי הארגונים, שהם בקשר עם העולים הפוטנציאליים האלה.

אברהם נגוסה: הם מרגישים שיש חשש לירידה במספר העולים הפוטנציאליים למדינת ישראל, כתוצאה מהשינוי הזה.

<יונתן רובינשטיין: ד"ר נגוסה, ברשותך, הרופא ד"ר גנדי מדבר גם על רופאים שהם טרום התמחות.

<יונתן רובינשטיין: כשאנחנו מדברים על רופאים מצרפת או מאמריקה, אנחנו מדברים על מומחים.

<יונתן רובינשטיין: אתה לא יכול לבקש מהם לבוא ולעבוד כרופאים כלליים, כרופאי משפחה, כשהם גניקולוגים או פדיאטריים או משהו אחר.

<גנדי מיינשלוס: תראה, אני אגיד לך.

<גנדי מיינשלוס: אם - - -

אברהם נגוסה: אתה מסכים עם מה שהוא אמר לנו בסופו של דבר?

אברהם נגוסה: כהבנתי את מה שהוא אומר, רגע, בואו תירגעו, הנושא לא יהיה מחר בבוקר.

אברהם נגוסה: אנחנו מקפיאים את הנושא, נתייעץ בנושא.

אברהם נגוסה: זה מה שאני הבנתי.

<גנדי מיינשלוס: נכון, נכון.

<גנדי מיינשלוס: זה בלי שום קשר למה שאני אומר.

אברהם נגוסה: אוקיי, אז בוא נקצר.

אברהם נגוסה: אם זה ככה, נעבור לשמוע את המשרדים האחרים.

אברהם נגוסה: אני מבקש שתסיים בכיוון הזה, כי פשוט יש לנו בעיית זמן.

<גנדי מיינשלוס: אני רק רוצה להוסיף דבר אחרון.

<גנדי מיינשלוס: אני עשיתי סקר 7 שנים אחורה כמה רופאים עולים התגייסו.

<גנדי מיינשלוס: רופאים עולים אני מתכוון גם רופאים כלליים וגם רופאי שיניים.

<גנדי מיינשלוס: אני לא עושה כאן הפרדה, למרות שתחומי העיסוק הם קצת שונים.

<גנדי מיינשלוס: שבע שנים אחורה התגייסו 155 רופאים עולים.

<גנדי מיינשלוס: 155 רופאים עולים התגייסו לצה"ל.

<יונתן רובינשטיין: יש לך גם פילוח מדינות?

<גנדי מיינשלוס: כן, יש לי פילוח מדינות.

<גנדי מיינשלוס: אני יכול להגיד, אם זה מעניין.

<יונתן רובינשטיין: זה משמעותי.

<גנדי מיינשלוס: משמעותי.

<גנדי מיינשלוס: אז מתוך 155 בשבע שנים, מארצות הברית התגייסו 3 רופאים, מצרפת 7 רופאים ומאנגליה 7 רופאים – מתוך 155.

<גנדי מיינשלוס: זאת אומרת בהגדרות הקיימות - - -

<רונן פוקסמן: מאיפה היתר?

<רונן פוקסמן: מאיפה 130?

<קריאה: מרוסיה?

קסניה סבטלובה: רוסיה, אוקראינה.

<גנדי מיינשלוס: כן.

<גנדי מיינשלוס: מרוסיה 76 ומאוקרינה 29 וכל השאר מתפזר בין ארבעה לאחד בין המדינות.

<גנדי מיינשלוס: זאת אומרת אפילו בהגדרות שעדיין אנחנו לא מגיעים פר שנה למספר הנדרש אל מול הדרישה בשטח, אנחנו מדברים על מספר יחסי כל כך קטן, שהוא לא משפיע על היקפי גיוס הרופאים באופן כללי.

מרדכי יוגב: הוא לא קטן.

<גנדי מיינשלוס: אני מדבר על שלושה - - -

מרדכי יוגב: אתה מדבר על פער של 35 רופאים, 20 ומשהו רופאים בשנה.

מרדכי יוגב: זה לא קטן.

<גנדי מיינשלוס: לא, זה 15, 10, 9 בשנה.

מרדכי יוגב: 155 לחלק ל-7 זה 22.

מרדכי יוגב: צריך לברך על זה.

<גנדי מיינשלוס: אני מסתכל על רופא כללי, שהוא רופא שמקבל בגדוד.

<גנדי מיינשלוס: רופא שיניים זה סוג מאד מאד צר.

<גנדי מיינשלוס: כלומר אני לא יכול לחשב רופא שיניים כרופא - - -

מרדכי יוגב: אני גם צריך ללכת.

מרדכי יוגב: תודה רבה.

<גנדי מיינשלוס: כן, תודה.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת מוטי יוגב, בבקשה.

מרדכי יוגב: אלף בוקר טוב לכולם ואני חושב שהדיון הוא חשוב.

מרדכי יוגב: בנושא הרופאים העולים, ראשית אני מאד ממליץ לנו כוועדה ואני שמח שזה כך, ארגוני העולים פה הם ממקומות שונים – מצרפת, מארצות הברית, מארגונים נוספים.

מרדכי יוגב: פה בוועדה לפני כחמש שנים וארבע שנים ושלוש שנים, עסקו ברופאי השיניים בצרפת.

מרדכי יוגב: אז אמרתי מה עם רופאי השיניים מאוקראינה, בדיפלומות?

מרדכי יוגב: מה עם רופאי העיניים מצרפת?

מרדכי יוגב: אני חושב שאנחנו צריכים להסתכל - - -

אברהם נגוסה: לפני שנה.

מרדכי יוגב: אפילו לפני שנה.

מרדכי יוגב: ואני שמח שפרופסור גרוטו פה בוועדה לפני שבועיים, עשרה ימים, בוועדה סגורה, הכריז ששבע מדינות הוא כבר מכיר בדיפלומות ורק בפערים קטנים ואנחנו ביקשנו גם ממדינה שמינית, שלא נזכיר אותה פה כרגע, שגם בה יכירו בדיפלומות ובכלל שההכרה תהיה עוד יותר רחבה ותהיה לגופו של עניין ואם יש צורך בהשלמה זו או אחרת, ימצאו את הדרך.

מרדכי יוגב: הדבר השני שאני אומר גם לצחי וגם לך, כשאת צחי אני מכיר קצת יותר, שאין כמו צה"ל כגוף קולט ורצינו גם בוועדה מסוימת להביא את נציג צה"ל לגבי מדינה נוספת, שיש מאות רופאים שכנראה מעוניינים לעלות ממנה והם חרדים והם לא יודעים.

מרדכי יוגב: לא היו מעוניינים קודם.

מרדכי יוגב: חדש, עקב מצוקות ולא נעסוק בזה כאן.

מרדכי יוגב: באמת החשש הוא חשש ואני הפניתי אותם יום למחרת, עשיתי איתם סיבוב גדול.

מרדכי יוגב: לא הבאנו בסוף את קרפ"ר.

מרדכי יוגב: הבאנו את פרופסור גרוטו, שאכן היה ער מאד לבעיה ואני חושב שבתוך הישיבה הגיע למסקנות נוספות, אני חושב, של צורך לאתר ולעזור.

מרדכי יוגב: כי אנחנו פה בשביל היהודים מכל העולם.

מרדכי יוגב: אם לא אנחנו, אז אני במקרה דור חמישי בצד אחד ודור שלישי בצד שני, אבל גם הדור הזה עלה מרוסיה הלבנה מצד אחד ומגרמניה שני.

מרדכי יוגב: אז רק אתמול או שלשום שמעתי על הפרסום ששלושה וחצי מתוך ה-8 מיליון הם עולים בהגדרתם.

מרדכי יוגב: כך שדבר נוסף שהובע גם הוא, שרופאים הם לעתים מנהיגים בקהילותיהם ואם הם עולים ומסתדרים, הם לעתים משפיעים לא רק על עוד רופאים – טוב לי, תבוא גם אתה – אלא גם על עוד אנשים בקהילתם.

מרדכי יוגב: מעין מנהיגות שכזו.

מרדכי יוגב: מעין מנהיגות רבנית בצד הרוחני, כך זה אנשים שהם בעלי השפעה בקהילתם.

מרדכי יוגב: אנשים בעלי מעמד.

מרדכי יוגב: לכן להצלחת כלי קטן יש השפעה גם כנראה על עוד שירצו לבוא.

מרדכי יוגב: אני חושב שכל אלה יחד, ופה לא דובר בחסם של הדיפלומות, אני לא אכנס לזה כרגע.

מרדכי יוגב: אני ראיתי שאתה רוצה לטפל גם בזה בצד של פסיכולוגיה ובריאות הנפש ודברים אחרים.

אברהם נגוסה: כן.

מרדכי יוגב: אני מאד מעריך את צה"ל ואני אומר שהוא יכול להיות בסיס הקליטה, במובן של קליטת עולים, לא רק בסיס הקליטה והמיון במובן של מיטב, וגם בסוגיה הזאת שלא נעלה אותה כאן, אני אפנה אליך ואני אקח ממך ונדבר, אם אתה הנציג של הסיפור הזה בצה"ל.

מרדכי יוגב: אני חושב כך: אחד, קחו את זה באמת אחורה, כי אמר פה יושב הראש בצדק, שיכול להיות שאתה נורא רוצה שיהיו רופאים ואנחנו מבינים את המחסור, אבל דרך ההליך הזה, יכול להיות שזה יפגע.

מרדכי יוגב: לכן הייתי לוקח את זה כאוכלוסייה מיוחדת.

מרדכי יוגב: הייתי משאיר את זה.

מרדכי יוגב: הולך אחורה, משאיר את זה ונותן תמריץ.

מרדכי יוגב: הרי אם הרופא יעשה את ה-18 ויהיה לו טוב, הוא ירצה עוד, כמו קבע ראשוני כזה.

מרדכי יוגב: איזה שהוא הליך כזה של הקבע הראשוני, שהוא הליך כזה כמו שעושים היום ביחידות הקרביות.

מרדכי יוגב: חלק מחייבים, מטכ"ל שייטת לשש שנים, אבל חלק יוצרים מקיצור השירות, מה-32 חודשים לחתימה של ארבעה חודשים בתוספת קבע נוספת, כתוצאה מחוסר השירות, עכשיו במרס 2018.

מרדכי יוגב: אני ממליץ שיהיה שם משהו שהוא מתמרץ ולא משהו שהוא מחייב.

מרדכי יוגב: ורופא שנקלט וחש טוב בגדוד, הייתי בצה"ל ואני אוהב את צה"ל והייתי חוזר היום לצה"ל, זאת בהרגשה האישית שלי.

<צחי רביבו: לקחנו.

<צחי רביבו: תעלה על מדים.

מרדכי יוגב: אין בעיה, תגייס אותי.

מרדכי יוגב: ביקשתי.

מרדכי יוגב: אני חושב שאם יהיו לו טוב הוא ירצה להישאר שם.

מרדכי יוגב: הוא ישכנע את אשתו, כמו שאתה, והוא ישכנע לגבי כל העניין של פעם בשבועיים או כל דרך אחרת.

מרדכי יוגב: הוא יחוש גאווה בסיפור הזה ובשייכות הזאת, אם יהיה לו טוב.

מרדכי יוגב: ולכן אני מציע שתחשבו אחורה, שהחלק הנוסף שאתם רוצים לתסף אותו יהיה באמצעות איזה שהוא תמרוץ ולא באמצעות הקבע המחייב, כי בסופו של דבר אנחנו רוצים את האנשים האלה בארץ, גם למערכת הצבאית, גם למילואים וגם למערכת האזרחית ולכן כך אולי נכון שזה יקרה.

מרדכי יוגב: מילה אחרונה.

מרדכי יוגב: אני חושב שהוועדה, ואיך אמרתי – גם אני הייתי פה פעם ראשונה על מדים במסגרת המכללה לביטחון לאומי, שאני מקווה שתזכו אליה.

מרדכי יוגב: אני חושב שהוועדה פה היא גוף, אנחנו לא גוף ביצועי, אנחנו נציגי ציבור, אבל אני חושב שיש פה רצון מאד גדול מיושב ראש הוועדה, מנהלת הוועדה, החברים.

מרדכי יוגב: אנחנו יכולים להיות חלוקים בנושאים אחרים, פוליטיים, מדיניים, אבל שותפים מאד חזקים לרצון לסייע לעולים, בוודאי לרופאים ואיך לעשות את זה ב-Win-Win, ולא שיפגע התהליך.

מרדכי יוגב: אף פעם לא אוהבים להשתמש ואני חושב שאנחנו לא שם, כי ליצור חקיקה שתהיה הפוכה להחלטה שאולי היה בה מרכיב של טעות בצה"ל.

מרדכי יוגב: אנחנו הולכים עכשיו לוועדת החוץ והביטחון לעסוק בסיפור אחר, שם כפו פעם על צה"ל צד שאני לא אהבתי.

מרדכי יוגב: אני אומר אותו, אני לא אהבתי.

מרדכי יוגב: צה"ל קבע שהוא לא רוצה את הימ"ל של חיילות במדים בבתי ספר שדה כי חסרות לו חיילות.

מרדכי יוגב: צחי מכיר את הסיפור.

אברהם נגוסה: תסיים.

מרדכי יוגב: אני מסיים.

מרדכי יוגב: והוועדה כפתה על צה"ל.

מרדכי יוגב: אני לא אהבתי את התהליך הזה.

מרדכי יוגב: זה עוד היה בתקופת בוגי, לפני כשנתיים.

מרדכי יוגב: לא אהבתי את הכפייה על צה"ל.

מרדכי יוגב: רציתי שמערכת הביטחון תחליט את החלטותיה.

מרדכי יוגב: אנחנו נאמר את דברנו המוסרי ערכי, אבל לאפשר לצה"ל להחליט את החלטותיו וכך היה אז.

מרדכי יוגב: זאת אומרת הכנסת כפתה הליך שכן יגויסו במסגרת צה"ל לבתי ספר שדה במסגרת חקיקה.

מרדכי יוגב: אני לא חושב שצריך להיות שם.

מרדכי יוגב: אני גם לא חושב שאנחנו שם, אלא אנחנו בבירור מה יעשה טוב יותר לעולים, לרופאים העולים ואני חושב שכדאי לקחת את ההחלטה ואת המחשבה הזאת שעוד לא נסגרה, מעט אחורה ולהעביר ל-Win-Win שיתמרץ עוד רופאים לעלות.

מרדכי יוגב: אנחנו כוועדה ודאי מגויסים לזה.

מרדכי יוגב: נעשה את זה גם בישיבה הבאה.

מרדכי יוגב: אני מציע ליושב ראש להביא נציג לפוטנציאל רופאים עולים נוספים.

אברהם נגוסה: בהחלט.

אברהם נגוסה: תודה, תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו את משרד הקליטה, איציק אוחנה.

אברהם נגוסה: קודם כל אנחנו באמת רוצים לשמוע ממשרד העלייה והקליטה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע מה עמדתכם ואיך אתם רואים את השינוי הזה וגם מה הקריטריונים לקביעת קבוצת עולים ספציפית שדורשת התייחסות מיוחדת.

אברהם נגוסה: אני רוצה שתתייחס גם לזה.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<יצחק ברוך אוחנה: בסדר גמור.

<יצחק ברוך אוחנה: אדוני יושב הראש, אני רק אגיד שאלף אנחנו מתנגדים, כי אנחנו גם הופתענו, אבל לא בגלל שהופתענו אנחנו מתנגדים.

<יצחק ברוך אוחנה: אני יכול להגיד שאנחנו לא נגד צה"ל, ההיפך ואנחנו משתפים פעולה מצוין עם הצבא - צחי בדיוק יצא - גם בהעברת רשימות סדורות של אנשים שהגיעו לפה, כדי שלא יפלו בין הכיסאות ונתחיל איתם מסלולים וייקראו לשירות צבאי כזה ואחר.

<יצחק ברוך אוחנה: ולכן יש את שנת השהייה, בגלל זה יש לצורך העניין את זה שמי שעושה מסע לא ייחשב לא כשנת שהייה, כדי לא לפגוע בעידוד העלייה.

<יצחק ברוך אוחנה: שמישהו יגיד אה, שרפתם לי את השנה, אז הבנתי אתכם.

<יצחק ברוך אוחנה: ואני אגיד עוד משפט.

<יצחק ברוך אוחנה: העניין של העלאת הגיל, כמו בכל מקום, אנחנו פשוט שבויים בקונספציה שאנחנו יושבים פה במדינת ישראל וכאחד ששירת 26 שנה בצבא ההגנה לישראל לשמחתי, אנחנו שבויים בקונספציה של ברור, מה?

<יצחק ברוך אוחנה: דירוג צבאי.

<יצחק ברוך אוחנה: כל גיל קוראים לך לדגל, ברור מאליו.

<יצחק ברוך אוחנה: אנחנו לא נגד.

<יצחק ברוך אוחנה: אנחנו מכירים את הפער של הרופאים וצריך שיהיו רופאים ואני מחזק את דבריו של גנדי באשר להשתלבות וההתערות והערך המוסף שמקבל רופא.

<יצחק ברוך אוחנה: עם זאת, אנחנו בכלל לא מדברים על זה.

<יצחק ברוך אוחנה: אנחנו מדברים על המסר.

<יצחק ברוך אוחנה: מה זה עושה לי מעבר לים.

<יצחק ברוך אוחנה: מעבר לים, אם רוצים את המערכון אחד נגד מאה, אחד מבריח לי מאה.

<יצחק ברוך אוחנה: זהו.

<יצחק ברוך אוחנה: נקודה.

<יצחק ברוך אוחנה: אני אומר את המשפט הזה בדוק.

<יצחק ברוך אוחנה: רק הרעש שזה עשה בהעלאה תוך כדי ובשיח, קיבלנו טלפונים של רופאים שנמצאים פה, שכבר עשו עלייה ואומרים לנו מה עכשיו?

<יצחק ברוך אוחנה: איפה אנחנו?

<יצחק ברוך אוחנה: מה, אנחנו תקועים עכשיו וזה?

<יצחק ברוך אוחנה: אנחנו במשפחות.

<יצחק ברוך אוחנה: לכן זה בעייתי מאד.

<יצחק ברוך אוחנה: הטענה שלי היא שכמו עם הבת הדתייה, להבדיל, יש 100,000 ומשהו בנות מתנדבות לעשות שירות לאומי כל שנה, בלי שכפינו, בלי שעשינו כלום.

<יצחק ברוך אוחנה: היא דתייה כדת וכדין, אני לא מדבר על כאלה שמתחזות.

<יצחק ברוך אוחנה: ברגע שאמרנו את תיכנסי לתוך התהליך – אני אומר כמפקד לשכת גיוס לשעבר – תיכנסי לתוך התהליך.

<יצחק ברוך אוחנה: נגעת בתהליך, התמיינת?

<יצחק ברוך אוחנה: לא הצלחת?

<יצחק ברוך אוחנה: את ממשיכה.

<יצחק ברוך אוחנה: אין חזור.

<יצחק ברוך אוחנה: לא חוזרת חזור.

<יצחק ברוך אוחנה: הרבנים אמרו אל תיכנסו, זה מלכודת פתאים.

<יצחק ברוך אוחנה: אתם תעשו את זה.

<יצחק ברוך אוחנה: אני אומר לכם שרופאים ידחו את העלייה וזה לא רק המשמעות שידחו את העלייה, הם ילכו למקום אחר ויישארו שם.

<יצחק ברוך אוחנה: כי אנחנו למדנו, גם עם העולים.

<יצחק ברוך אוחנה: אתה נשאר, פתאום התקבלת לאיזו שהיא עבודה מכובדת, נגמר הסיפור.

<יצחק ברוך אוחנה: הוא כבר לא יעלה.

<יצחק ברוך אוחנה: לכן אני מאד מאד ממליץ, עם הרצון עם צה"ל, יש המון מנגנונים, יש מיליון ואחד דברים שאפשר לחפש ולבדוק את ענייני תארי הרופאים, עתודה כזו או אחרת, לעשות התאמה בהנמכת רף מסוים.

<יצחק ברוך אוחנה: אני טיפה בקיא.

<יצחק ברוך אוחנה: לכן אני לא נותן את ההמלצות לצה"ל שהוא גוף גדול ורציני, ולכן אני אומר חברה, אל תחפשו מעבר לפנס על עוד שתי כפות ידיים.

<יצחק ברוך אוחנה: אני אומר שתי כפות ידיים, מספרים שיבריחו לי עוד מאות.

<יצחק ברוך אוחנה: זהו.

אברהם נגוסה: תודה, תודה רבה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את נציג משרד הבריאות, מר חגי זילברמן.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים שתתייחס ותאמר את עמדתכם לגבי השינוי הזה.

אברהם נגוסה: האם אתם הייתם שותפים?

אברהם נגוסה: האם התייעצו אתכם?

אברהם נגוסה: זה תחום שלכם.

אברהם נגוסה: דבר שני, אני רוצה שתתייחס גם למה יכולה להיות הפגיעה במערכת הבריאות פה בישראל.

אברהם נגוסה: הדבר השלישי, לגבי הנושא של ארגוני העולים שפנו אלינו בעניין הכרה בתואר שני ושלישי במקצועות בריאות הנפש, בתחומי הפסיכולוגיה הייעוצית, זוגית ומשפחתית.

אברהם נגוסה: אני רוצה שתתייחס לדברים האלה ובנוסף תאמר את מה שאתה רוצה להגיד.

אברהם נגוסה: אני רק מבקש שתתייחס גם לנקודות הללו.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<חגי זילברמן: תודה.

<חגי זילברמן: לגבי הפסיכולוגים אגב, הנושא האחרון שהזכרת, אני לא מכיר את זה.

<חגי זילברמן: אני גם לא בקיא בזה ולכן אני לא אוכל להתייחס.

<חגי זילברמן: אני לא מכיר את הרקע של זה ולכן לצערי אני לא אוכל להתייחס לשאילתה הזאת.

אברהם נגוסה: אתה רוצה לשמוע ואחר כך תוכל להתייחס?

אברהם נגוסה: אני אתן קודם לנציג העולים?

<חגי זילברמן: שוב אני אומר, אנחנו במשרד הבריאות, אני מגיע מהאגף לרישוי מקצועות רפואיים.

<חגי זילברמן: אנחנו לא - - -

אברהם נגוסה: רק רופאים.

<חגי זילברמן: לא, מקצועות רפואיים.

<חגי זילברמן: כל מי שעוסק במקצועות הבריאות.

אברהם נגוסה: אז זה בסדר, נכון.

<חגי זילברמן: אבל בתחום הפסיכולוגים יש רפרנט מקצועי שהוא אחראי על התחום הזה והוא יכול להתייחס לזה ביתר מקצועיות.

<חגי זילברמן: הוא יותר בקיא מזה ממני.

אברהם נגוסה: תראה, בנושאי הדיון שהעברנו ציינו במפורט, אז הייתם צריכים לעשות שיעורי בית ולהגיע לפה מוכנים.

<חגי זילברמן: אז אני לא הכרתי את זה.

<חגי זילברמן: אני מתנצל.

אברהם נגוסה: טוב.

<חגי זילברמן: זה חדש לי.

אברהם נגוסה: אז בכל זאת.

אברהם נגוסה: סליחה שאני משנה כעת את הסדר.

אברהם נגוסה: בכל זאת אני רוצה שתשמע אותם ואחר כך תבחר אם להתייחס או לא להתייחס.

<חגי זילברמן: מאה אחוז.

<חגי זילברמן: תודה.

אברהם נגוסה: בבקשה, ארגון Get Help Israel.

<טניה סבזנוב: אם אפשר באנגלית, זה יהיה יותר קל.

<טניה סבזנוב: (אומרת דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) שמי טניה פוצ'קו.

<טניה סבזנוב: אני המייסדת של ארגון Get Help Israel, שזה ארגון מקצועי אשר עוסק בסיוע למטפלים מקצועיים בבריאות הנפש, דוברי אנגלית, בישראל.

<טניה סבזנוב: אנחנו בני פחות משנתיים ובשנתיים השגנו קרוב ל-200 מטפלים מקצועיים בבריאות הנפש שהצטרפו לארגון, בעיקר בגלל שהם היו זקוקים לעזרה ותיווך עם המערכת כאן.

<טניה סבזנוב: אחד הנושאים המרכזיים שבאנו לדון עליו כאן היום, זה שרבים מהם אשר עושים עלייה עם תארים כמו פסיכולוגים ייעוצים ומטפלים משפחתיים וזוגיים, אינם מוכרים כאן.

<טניה סבזנוב: אם הם לא מופיעים תחת הקטגוריה של פסיכולוגים, התארים שלהם לא מוכרים כאן, אז אין להם מסגרות פורמאליות, כמו שהם היו מקבלים ממשרד הבריאות, שיגידו הנה מה שאתם צריכים, הנה המדריך אשר ידריך אתכם איך להתנסות כאן.

<טניה סבזנוב: הם לא יכולים לעבוד בעבור קופות החולים, הם לא יכולים לעבוד בשביל אף סקטור ציבורי והם נאלצים לעבוד בצורה פרטית.

<טניה סבזנוב: עבודה בצורה פרטית מעניקה להם את הכותרת – מטפלים.

<טניה סבזנוב: הם קוראים לעצמם מטפלים.

<טניה סבזנוב: זו בעיה בהחלט משמעותית, מאחר שכל אחד יכול לקרוא לעצמו מטפל.

<טניה סבזנוב: כל אחד מאיתנו בחדר זה, בלי כל הכשרה, יכול לקרוא לעצמו מטפל.

<טניה סבזנוב: אז העולים האלה, אשר סיימו את הלימודים שלהם, כפי שארגון נפש בנפש הזכיר, שאנשים באים מבתי ספר לרפואה, עם הלוואות אדירות וענקיות.

<טניה סבזנוב: גם מומחי עזרה מקצועית נפשית עם PHD באים עם הלוואות אדירות.

<טניה סבזנוב: הם באים לישראל והזהות המקצועית שלהם נמחקת.

<טניה סבזנוב: אין להם כותרת מתאימה.

אברהם נגוסה: האם הם מקבלים הכרה לגבי התואר שלהם ממשרד החינוך?

<טניה סבזנוב: ל-Get Help Israel יש כאן גם נציג אשר מקושר למשרד החינוך והם לא.

<טניה סבזנוב: זו קטגוריה נפרדת.

<טניה סבזנוב: הדבר היחיד שאני יכולה לחשוב עליו זה פסיכולוגיים לבתי ספר, והם מוכרים כפסיכולוגיים לבתי ספר.

<טניה סבזנוב: אבל משרד החינוך לדוגמא לא מתייחס לתואר שלי בייעוץ.

<טניה סבזנוב: אני בכלל לא מוכרת כאן.

<טניה סבזנוב: אבל בחו"ל, בארצות הברית, אני יכולה להיות בעלת רישיון כזה בניו יורק, אני יכולה לקבל רישיון בקליפורניה.

<טניה סבזנוב: רישיונות דומים בחו"ל מוכרים כייעוץ וכמטפלים זוגיים ומשפחתיים.

<טניה סבזנוב: - - - דרך שנים של השגת - - - שעות, בדיוק כמו תואר פסיכולוגי מתאים אחר.

<טניה סבזנוב: לכן זו בעיה.

<טניה סבזנוב: בניהול הארגון שלנו אנחנו מקבלים פניות רבות מעולים פוטנציאליים אשר יוצרים איתנו קשר מחו"ל, ושואלים אותי מה אני צריך לעבור כשאני עושה עלייה עם התואר הספציפי שלי.

<טניה סבזנוב: אני נאלצת לומר להם שאין להם באמת אופציות.

<טניה סבזנוב: האופציה היחידה שלהם היא לפתח פרקטיקה פרטית.

<טניה סבזנוב: זה דבר מאד קשה עבור עולה.

<טניה סבזנוב: אין לו ערובה להצלחה.

<טניה סבזנוב: אתה לא יכול לדעת אם יהיו לך לקוחות, אם לאו.

<טניה סבזנוב: אפילו אם יהיו לך לקוחות, זו אינה ערובה, כי מחר הם יכולים לעזוב.

<טניה סבזנוב: זה נושא אחד.

<טניה סבזנוב: הנושא האחר הוא שיוצרים איתנו קשר גם אנשים מהאוכלוסיות הכלליות, עולים דוברי אנגלית שמחפשים מטפלים והם מחפשים מטפלים דוברי אנגלית דרך קופות החולים והם לא יכולים למצוא זאת.

<טניה סבזנוב: אפילו מטפלים דוברי אנגלית בקופות החולים, הם בעיקר ישראלים ואליהם באופן תרבותי העולים לא מתחברים.

אברהם נגוסה: אוקיי, זה יהיה הדיון הבא.

<טניה סבזנוב: לא, אבל זה חלק מזה.

<טניה סבזנוב: הכוונה, אם היו לנו עוד מטפלים מקצועיים לבריאות הנפש אשר התארים שלהם היו מוכרים בארץ, אז הם כן יכלו לעבוד עבור קופות החולים וכן הייתה להם גישה לאוכלוסייה הזו.

<טניה סבזנוב: זה היה מעלה את אפשרות ההעסקה שלהם וזה היה נותן לעולים גישה ליותר מטפלים אשר מוכרים על ידי קופות החולים.

<טניה סבזנוב: הם נאלצים ללכת לטיפול באופן פרטי והם לא יכולים להרשות את זה לעצמם.

<טניה סבזנוב: עניין זה יקל על עניין העלייה וזה יגרום לכך שיותר אנשים יבואו לישראל.

אברהם נגוסה: אוקיי.

אברהם נגוסה: אני יכול לשאול אותך בעברית, נכון?

<טניה סבזנוב: כן.

אברהם נגוסה: אוקיי, אז אני שואל לאיזה משרד אתם או העולים פונים כדי לקבל רישיון?

<טניה סבזנוב: משרד הבריאות.

<טניה סבזנוב: אז אנחנו מוכנים להשתתף עם משרד הבריאות, עם האנשים המתאימים במשרד הבריאות, בגלל שיש לנו יועצים מחו"ל, יש לנו גם חברים שהם ותיקים כאן, שמכירים את המערכת בחו"ל ובארץ, שאולי יכולים לסייע.

<טניה סבזנוב: אני חושבת שהבעיה הגדולה היא שלעתים כשאנחנו לא יודעים מה לעשות, אנחנו רק אומרים לא.

<טניה סבזנוב: אנחנו מוכנים לעזור למשרד הבריאות מחוץ לשורות, לגבי איזה מקצועות צריכים להיות מוכרים ולאיזה מקצועות יש כבר הכשרה מתאימה.

<טניה סבזנוב: נשמח לעשות את התיאום הזה.

אברהם נגוסה: אוקיי.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

<טניה סבזנוב: תודה לך.

אברהם נגוסה: לפני שאני פונה למשרד הבריאות, אני רוצה לשאול את המועצה להשכלה גבוהה מה אתם אומרים על זה.

אברהם נגוסה: מרב, או שרי, מי נמצא פה?

<מרב אברהמי: שתינו נמצאות.

אברהם נגוסה: אז מי רוצה להתייחס?

<מרב אברהמי: המועצה להשכלה גבוהה כעיקרון מכירה אך ורק בתארים ישראליים.

<מרב אברהמי: שמי מרב אברהמי מהמועצה להשכלה גבוהה, ממונה תחום מדעי הטבע וההנדסה.

<מרב אברהמי: המועצה להשכלה גבוהה על פי חוק מכירה אך ורק בתארים ישראליים.

<מרב אברהמי: היא לא יכולה להכיר בתארים זרים כתארים מוכרים.

<מרב אברהמי: לכן המקום שלנו כאן בוועדה או בישיבה הוא מוגבל ביותר.

<מרב אברהמי: אנחנו מתעסקים אך ורק בתארים ישראליים.

<מרב אברהמי: הגוף שמכיר ונותן איזו שהיא לגיטימציה לתארים מחו"ל הוא משרד החינוך, האגף להערכת תארים ממשרד החינוך, שזה לא אנחנו.

אברהם נגוסה: לכן שאלתי.

אברהם נגוסה: היא אמרה לי שמשרד החינוך אמרו שזה לא בתחום שלהם והם שלחו אותם למשרד הבריאות.

<מרב אברהמי: לא.

<מרב אברהמי: יש הבדל בין הכרה בתואר להכרה בהכשרה המקצועית ולהירשם בפנקס הפסיכולוגים, או איך שקוראים לזה.

אברהם נגוסה: כן, לכן אני - - -

<מרב אברהמי: וזה לא אנחנו בכל מקרה.

אברהם נגוסה: השאלה הראשונה שלי לנציגת הארגון הייתה בדיוק – שאלתי לגבי משרד החינוך.

אברהם נגוסה: מי שלח אתכם למשרד הבריאות?

אברהם נגוסה: למה לא הלכתם למשרד - - -

<טניה סבזנוב: אף אחד לא שלח.

אברהם נגוסה: להערכת תארים במשרד החינוך.

<ליסה קינן: התואר מוכן.

<ליסה קינן: המקצוע לא מוכר.

אברהם נגוסה: רגע, בואו נעשה סדר.

אברהם נגוסה: יש בתואר שלהם הכרה כתואר אקדמי על ידי משרד החינוך?

<טניה סבזנוב: כן.

אברהם נגוסה: אוקיי, מצוין.

אברהם נגוסה: עכשיו הבעיה שמשרד הבריאות לא מכיר אותו כתואר ברמה מקצועית.

<טניה סבזנוב: כי במשרד הבריאות יש רק פסיכולוגים.

אברהם נגוסה: הבנתי, אוקיי.

<ליסה קינן: יש שישה סוגים של פסיכולוגים.

אברהם נגוסה: את זה הוא יסביר לנו.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אז אנחנו עוברים אליך עכשיו.

אברהם נגוסה: אני חושב שעשינו בירור טוב כדי שיהיה ברור להתייחסות שלך.

<טניה סבזנוב: עוד דבר אחד.

אברהם נגוסה: לא.

אברהם נגוסה: יש לנו בעיה של זמן.

<טניה סבזנוב: אוקיי, אין בעיה.

אברהם נגוסה: אני חושב שהנקודה ברורה.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<חגי זילברמן: תודה.

<חגי זילברמן: ברשותך, אני אקח ממנה את הפרטים ואני פשוט אצור איתה קשר.

<חגי זילברמן: אני אלמד את המקרה, אני אביא אותו לידי הפסיכולוג הארצי ונשיב תשובה מקצועית ועניינית.

אברהם נגוסה: נשמח לקבל בכתב את התשובה המקצועית שלכם.

<חגי זילברמן: בשמחה.

אברהם נגוסה: תודה.

<חגי זילברמן: אין שום בעיה.

<חגי זילברמן: אני חוזר לנושא שלשמו התכנסנו, הנושא הראשון.

<חגי זילברמן: אני חייב להגיד שיש פה בעצם התנגשות בין שני ערכים ולכן הקושי להתמודד עם המהלך הזה.

<חגי זילברמן: אנחנו מדברים על הערך לעלות לארץ – ערך העלייה, לבין ערך השירות בצבא.

<חגי זילברמן: משרד הבריאות אחראי על כל מערכת הבריאות בישראל, גם על הצבא, שהינו מערכת הבריאות הגדולה ביותר בארץ.

<חגי זילברמן: נכון, דיברו כאן על כמות קטנה של עולים, שזאת תהיה המשמעות כתוספת לצבא.

<חגי זילברמן: אני רק חייב לציין לטובת הצבא ולטובת הצרכים שלהם, שרופא אחד בגדוד, שאחראי על 350-400 חיילים או על בסיס אימון חיילי או על בסיס טירונים, זה המון.

<חגי זילברמן: זה מהווה החלטה בין יחידה מבצעית ליחידה שהיא לא יכולה להיות מבצעית.

<חגי זילברמן: ובין יחידה שאפשר לטפל בחיילים, לבין מקום שאי אפשר לטפל וצריך לתמרן אחרת, ולכן אנחנו מסתכלים על זה בצורה מערכתית, בצורה כוללת.

<חגי זילברמן: יחד עם זאת אני שמח מאד.

<חגי זילברמן: אני חושב שנוצר פה שיח.

<חגי זילברמן: הוועדה הזאת מאד חשובה לדעתי, כי נוצר פה שיח.

<חגי זילברמן: אני הייתי בטוח שכל צד מתבצר בעמדה שלו והועלו פה הצעות על ידי ארגוני העולים.

<חגי זילברמן: הועלו פה הצעות על ידי הצבא.

<חגי זילברמן: אגב, בכלל הנושא הזה נמצא בתהליכים, הוא עוד לא נסגר ועוד לא נקבע מה יהיה ההמשך איתו.

<חגי זילברמן: לאור חוסר הרופאים במדינה, אנחנו גם מעדיפים כמובן שכמה שיותר עולים רופאים בכלל במקצועות הבריאות יעלו לארץ.

<חגי זילברמן: אני חושב שהשיח המשותף בין הצבא, משרד העלייה והקליטה ובין ארגוני העולים הוא חשוב מאין כמותו, כי הועלו פה דברים שאני חושב שאפשר לעשות את הכל טוב יותר.

<חגי זילברמן: אנחנו, משרד הבריאות אמנם מביע עמדה די ניטראלית, אבל אני רוצה להבהיר שאנחנו לא מתנגדים לזה.

<חגי זילברמן: אנחנו חושבים שאפשר לעשות את זה טוב יותר.

<חגי זילברמן: צריך לעשות את זה אחרת, כי יש פה בעיה של ערכים ויש פה ראייה שהיא צריכה להיות ראייה מערכתית.

<חגי זילברמן: אני חושב שהשיח יביא בעצם לפתרון האופטימאלי.

<חגי זילברמן: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה, תודה.

אברהם נגוסה: אני חושב שאנחנו לקראת סיכום.

<רונן פוקסמן: רק כמה דקות לפני הסיום אני מבקש לומר.

<רונן פוקסמן: אני חושב שהשיחה פה באמת הייתה נהדרת, מקצועית וברוח טובה, אבל נוצרה פה איזו שהיא עמימות ואני חושב שמבחינת עולים זה הדבר הכי גרוע.

<רונן פוקסמן: כי עכשיו העולים – ויש לי המוני מיילים שאומרים לי רונן, אני מחכה לשמוע ממך.

<רונן פוקסמן: לבוא?

<רונן פוקסמן: לא לבוא?

<רונן פוקסמן: לחכות?

<רונן פוקסמן: מה לעשות?

<רונן פוקסמן: אז אני מבקש מגנדי וחבל לי שנציג מיטב הלך, אבל לצאת מכאן עם אפילו איזה שהוא תאריך יעד שבו יוחלט על התהליך החדש, אבל שאני אוכל לחזור לעולים ולהגיד להם חבר, אם אתה מגיע עד אוגוסט 2018 אתה בסדר.

<רונן פוקסמן: מה יקרה באוגוסט 2018 אני עוד לא יודע, אבל אני חייב לצאת מפה עם תאריך ואני מבקש.

<רונן פוקסמן: יש ארבעה גורמים שלצערי לא התייחסו אליהם כאן באופן ישיר.

<רונן פוקסמן: יש ארבעה גורמים שהם נלקחים בחשבון בכל קובעי הגיוס ואני מבקש שזה יילקח בחשבון בעבודת המטה.

<רונן פוקסמן: יש את גיל העלייה, הגיל שמופיע בתעודת הזהות.

<רונן פוקסמן: יש את גיל ההגעה, שזה מושג שהוא קצת אמורפי שהצבא קבע, ארבעה חודשים.

<רונן פוקסמן: הם קוראים לזה שירות משמעותי בישראל.

<רונן פוקסמן: זה יכול להיות ארבעה חודשים שבאת לבקר את סבתא שלך, או באת לאיזה שהוא מחנה.

<רונן פוקסמן: זה יכול להיות כל מיני דברים.

<רונן פוקסמן: זה נתון שני.

<רונן פוקסמן: נתון שלישי, גיל העולה שבו הוא מקבל את הרישיון הישראלי.

<רונן פוקסמן: זה יכול לקחת לאנשים שנה.

<רונן פוקסמן: האם בשנה הזאת הוא מחויב גיוס?

<רונן פוקסמן: האם בן אדם שעלה בגיל 34 אבל את הרישיון שלו הוא קיבל בגיל 35, האם הגיל הקובע הוא 34 או 35?

<רונן פוקסמן: ובנוסף זה שנת השהייה או שנת ההסתגלות.

<רונן פוקסמן: האם השנה הזאת היא למעשה דוחפת את העולה בעוד שנה?

<רונן פוקסמן: זאת אומרת מישהו שהגיע בגיל 34 ויש לו את שנת השהייה, שבה כמו שצחי אמר לא מגייסים אותו, האם למעשה הוא פטור, כי אחרי שנה הוא כבר יהיה בן 35?

<רונן פוקסמן: או שגיל הכניסה זה הגיל הקובע ונותנים לו עוד שנה של התאקלמות, קליטה, בוא רגע תדאג למשפחה ואז.

<רונן פוקסמן: אני חייב לציין, אני דיברתי עם שלושה גורמים בצבא – עם גנדי, עם עוד קצינה במקרפ"ר ועם נציג של מיטב וקיבלתי שלוש תשובות שונות.

<רונן פוקסמן: והאתר של מיטב לא נדרש לסוגיה הזאת ואני חושב שכשמוציאים את הנוהל חייבת להיות התייחסות לארבעת מרכיבי הגיל האלה.

<רונן פוקסמן: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אולי נשמע מד"ר גנדי האם לדעתך, לפי הניסיון שלך, ניתן להתייחס ולעשות מה שהוא ציין עכשיו, את ארבעת שלבי הגילאים או מה שהוא ציין.

אברהם נגוסה: זה נראה לי אפשרי מבחינת הצבא?

<גנדי מיינשלוס: מה להתייחס לנקודות?

אברהם נגוסה: כן.

אברהם נגוסה: נניח למשל להתייחס לגילאים האלה, לגיל העלייה, לגיל ההגעה, לגיל הרישיון.

<קריאה: מה קובע בדיוק?

אברהם נגוסה: לגיל שנת ההסתגלות.

<גנדי מיינשלוס: אני אגיד מה שאני יודע.

אברהם נגוסה: כן, לכן אנחנו שואלים.

<גנדי מיינשלוס: אני אגיד מה שאני יודע ואם יש משהו, אז תתקן אותי.

<יצחק ברוך אוחנה: אני אגיד לך משהו מוסמך.

<יצחק ברוך אוחנה: אני פוקד גם במילואים ואני אגיד לך משהו מוסמך.

<יצחק ברוך אוחנה: הגיל הקובע - - -

אברהם נגוסה: אז בואו תאמרו לנו בקצרה.

אברהם נגוסה: ד"ר גנדי, יש לך מה להגיד או שניתן לאיציק?

<יצחק ברוך אוחנה: אני אתייחס לעניין המקצועי, כי הוא עניין מקצועי של מיטב בהיבט של הגיוס.

אברהם נגוסה: אוקיי, אז ניתן לך.

<יצחק ברוך אוחנה: אז הגיל הקובע הוא גיל הכניסה.

<יצחק ברוך אוחנה: כלומר, גיל ההגעה.

<יצחק ברוך אוחנה: אתה הרווחת קצת עם ארבעה חודשים, זה נקרא משכי שהייה בארץ.

<יצחק ברוך אוחנה: יש הגדרה למשכי שהייה שאתה שוהה בארץ.

<יצחק ברוך אוחנה: אם חרגת מ-120 יום במהלך שנה, זה אומר שרפת את משך השהייה.

<יצחק ברוך אוחנה: אבל בואו נעשה - - -

<רונן פוקסמן: ואז גיל הכניסה הוא הקובע?

<יצחק ברוך אוחנה: ודאי.

<יצחק ברוך אוחנה: תמיד גיל הכניסה קובע.

<יצחק ברוך אוחנה: כל השאלה אם חרגת במשכי השהייה ואז הוא תופס את גיל הכניסה.

<יצחק ברוך אוחנה: אם אין משכי שהייה ולא חרגת מהם, ממילא גיל הכניסה הוא הקובע, אוקיי?

<יצחק ברוך אוחנה: עכשיו, שנת שהייה היא שנת התאקלמות לעולה המגיע.

<יצחק ברוך אוחנה: בכל מקרה מתחילים לחשב אותו מגיל הכניסה ולכן גיל הכניסה הוא הקובע בכל מקרה.

אברהם נגוסה: הבנתי.

<יצחק ברוך אוחנה: שאלת שאלה לעניין רופאים, כי קפצנו עוד מדרגה.

<יצחק ברוך אוחנה: לעניין רופאים, במידה והוא אינו רופא - - -

<רונן פוקסמן: בארץ.

<יצחק ברוך אוחנה: לא, הוא אינו רופא, הוא עדיין לא הוסמך, הוא לא קיבל - - -

אברהם נגוסה: בישראל אתה מתכוון.

<יצחק ברוך אוחנה: בישראל, כן.

<רונן פוקסמן: כן, לזה התכוונתי, לא קיבל את הרישיון.

<רונן פוקסמן: הוא לא יכול להיות מגויס.

<יצחק ברוך אוחנה: בדיוק.

<יצחק ברוך אוחנה: לא יכול להיות מגויס עד שלא עבר - - -

אברהם נגוסה: רופא.

<יצחק ברוך אוחנה: נכון.

<יצחק ברוך אוחנה: עד שלא עבר את העניין.

<יצחק ברוך אוחנה: עם זאת, יכולים להחיל עליו - - -

<מרים לסר: את גיל הכניסה.

<רונן פוקסמן: כי מועד הכניסה שלו הוא מוקדם.

<רונן פוקסמן: אנחנו מדברים על שנתיים.

<רונן פוקסמן: יכול להגיע בן אדם בגיל 33, בגיל 35 יגידו לו חביבי - - -

<יצחק ברוך אוחנה: אמת, אמת, אתה צודק, רק אני אגיד בעדינות רבה ואחדש.

<יצחק ברוך אוחנה: גנדי יתקן אותי, כי זה עניין רפואי, בדרך כלל מי שמושך והגיל חורג, הם עושים ועדה פרטנית כי האמת היא שזה לא כל אחד בוא, תיכנס, תופסים אותך בציציות.

<יצחק ברוך אוחנה: את זה אני יודע ממקרפ"ר.

אברהם נגוסה: תודה.

<גנדי מיינשלוס: אני רק חייב להגיד דבר אחד ובזה אני אסיים.

<גנדי מיינשלוס: הרופא העולה שהיום בגיל 32, שעדיין על פי ההגדרות נועד לגיוס, 32.5 שאני מדבר איתו, נגיד רק עכשיו הוא קיבל רישיון ורק עכשיו אני יכול לגייס אותו כרופא בישראל, שמוכר בישראל, אני לא אגייס אותו בכפייה אלא כן הוא חותם שהוא מתנדב להתגייס עדיין בגיל 32.5.

<גנדי מיינשלוס: כי אנחנו לא - - -

אברהם נגוסה: הבנתי.

<מרים לסר: אז מבחינתך זה התאריך של קבלת הרישיון ולא תאריך הכניסה?

<גנדי מיינשלוס: יש ארבעה דברים שהם הכרחיים לגיוס נכון להיום - - -

<מרים לסר: רישיון.

<גנדי מיינשלוס: גבר, גיל, תעודת זהות כחולה ולא תושב ארעי ורישיון.

<גנדי מיינשלוס: אם אחד מהם הוא חורג, הוא לא מוכר אצלנו כרופא עולה.

אברהם נגוסה: תודה.

<מרים לסר: איך אתה היית מסכם את הדיון שעשינו עכשיו?

<מרים לסר: איך אנחנו יכולים לצאת ואיזו אינפורמציה אנחנו יכולים להגיד עכשיו לעולים שלנו?

<גנדי מיינשלוס: תראי, אני לא רוצה לחזור על הדברים, כי העבודה עדיין לא הסתיימה ואת זה חשוב להבין.

<גנדי מיינשלוס: אני בכל הזדמנות, גם עם משרד הקליטה, גם עם משרד הבריאות, גם עם חוויה ישראלית, שאין כאן נציג, גם עם נפש בנפש - בחודש האחרון נפגשנו לפחות פעמיים, מעבר לשיחות טלפון.

<גנדי מיינשלוס: אני מעביר את המסר שאנחנו נמצאים בוועדה הזאת וזה הכיוונים.

<גנדי מיינשלוס: התאריך אחד בינואר או לא אחד בינואר, זה לא אני יכול לקבוע כי יש לנו גוף מקצועי מיטב, או שלישות אכ"א, שהם קובעים את זה.

<גנדי מיינשלוס: הוועדה עדיין לא הסתיימה.

<גנדי מיינשלוס: אני יכול להגיד שאני מאמין בזה שלגבי הרופאים העולים שמגיעים לצבא, אנחנו עושים הכל כדי להרחיב את הקליטה שלהם ולהוציא אותם אחרי שירות שלהם במצב הרבה יותר טוב לעולם האזרחי.

אברהם נגוסה: תודה, תודה.

אברהם נגוסה: אני חושב שהגיע הזמן לסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: אני חושב שכל מי שרצה התייחס לנושא ומה שחשוב שכולנו מבינים שקליטת העלייה היא מערכתית ולא רק משרד אחד מקבל החלטה ולכן חשובה מאד התייחסות מערכתית, על מנת לשקול כל החלטה או כל שינוי ומה יכולות להיות ההשלכות.

אברהם נגוסה: אני חושב שנציגי הצבא הבינו את זה ואני חושב שהם הבינו מהדיון הזה גם את תרומת העולים בקבלת ההחלטות ולכן ועדת העלייה והקליטה קוראת לצה"ל לקיים שולחן עגול ולזמן את כל משרדי הממשלה הרלבנטיים, דהיינו קליטה, בריאות והגורמים העוסקים בעלייה, כמו הסוכנות היהודית ונציגי ארגוני העולים שעוסקים בעלייה, כמו נפש בנפש, קליעטה ועוד ארגונים.

<מרים לסר: גבהים.

אברהם נגוסה: אני לא אציין את כולם, יש הרבה ארגונים.

אברהם נגוסה: מאד חשוב לשתף אותם, כי הם מבינים בדיוק את ההשלכות – מה יכול להיות הנזק לעולים הפוטנציאליים להגיע לישראל, וגם מה יכולה להיות ההשפעה על העולים החדשים בתהליך השתלבותם במדינת ישראל.

אברהם נגוסה: לכן מאד חשוב שצה"ל – לפני שהוא מתקדם בנושא הזה – יקיים שולחן עגול.

אברהם נגוסה: זה מה שוועדת העלייה והקליטה קוראת לצה"ל.

אברהם נגוסה: הדבר השני לגבי הנושא השני, אנחנו רוצים לשמוע בכתב ממשרד הבריאו לגבי ההכרה בתארים – תואר שני ושלישי בתחום בריאות הנפש, הפסיכולוגים, זה חשוב מאד.

אברהם נגוסה: אתה יודע שיש חוק שנותן להכיר במקצועות הפרא-רפואיים לפחות משבע מדינות, החוק קיים.

אברהם נגוסה: לכן אנחנו רוצים להתייחס לשאלה מדוע איך הכרה כפי ששמענו ואנחנו מצפים לתשובה.

אברהם נגוסה: אני מאד מודה לכל המשתתפים.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לקבל בכתב מצה"ל את הנהלים החדשים שתגבשו, לאחר שתקיימו שולחן עגול עם כל הגורמים הרלבנטיים.

אברהם נגוסה: תודה רבה, הישיבה נעולה.