ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 636, 2017-11-21 13:41

מירב בן ארי: צהריים טובים.

מירב בן ארי: אנחנו נפתח את ישיבת ועדת העבודה הרווחה והבריאות.

מירב בן ארי: היום ה-21 לנובמבר 2017 ג' בכסלו התשע"ח.

מירב בן ארי: אני אחליף את חבר הכנסת אלי אלאלוף.

מירב בן ארי: נושא הדיון הוא במסגרת ציון היום הבינלאומי למניעת אובדנו תעל סדר היום, הערכות לקראת הפעלת המרכז של משרד הרווחה לתמיכה כוללת במשפחות שיקיריהם התאבדו.

מירב בן ארי: ראשית אני רוצה לומר ברכות לחברי חבר הכנסת יעקב מרגי יו"ר ועדת החינוך על היום החשוב הזה שמצוין בכנסת.

מירב בן ארי: לצערי לא הספקתי לשדולה החשובה, אבל הוא יודע שאני תמיד איתו ובכל דבר.

יעקב מרגי: זה לא יעבור לך כל כך, כמי שמציגה את זה.

מירב בן ארי: אני יודעת.

מירב בן ארי: הוא יכול לבדוק אותי שלא נחתי.

<קריאה: הישיבה עוד שעה.

<קריאה: את יכולה להיות בה.

מירב בן ארי: היה לוג ועדות, כמה ועדות.

מירב בן ארי: לכן אני רוצה לברך אותך על זה.

מירב בן ארי: אני אישית קראתי גם את הכתבות וגם עקבתי אחרי העמותה בשביל החיים.

מירב בן ארי: עכשיו נשמע את המשרד וגם את העמותה אבל בעיני מה שעשיתם, מי זה מנהל העמותה?

מירב בן ארי: שמעתי אותך וראיתי אותך גם באחת הכתבות.

מירב בן ארי: אני חושבת שאתם עושים עבודה נהדרת.

מירב בן ארי: אני יכולה רק להביע צער על מה שעבר עליך ועדיין עובר כל יום בחיים.

מירב בן ארי: אחד הדברים החשובים בעיני בנושא כזה זה פשוט הדרך להנציח, היא לא לשכוח ולהמשיך להתמודד עם האובדן מדי יום.

מירב בן ארי: כל הנושא הזה של ההתאבדויות נראה לי כאילו הוא קצת מושתק.

מירב בן ארי: אני אומרת את זה במילים עדינות, אני מניחה שאתם תמצאו את המילים הקשות או אולי תרחיבו יותר בעניין.

מירב בן ארי: נושא של התאבדויות לצערי הוא לא נושא שאנחנו שומעים עליו, נושא שלעתים מושתק, לעתים אפילו מטויח.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות על הפעילות של הארגונים החברתיים שכן מעלים את הנושא לסדר היום, שלא רק ששוכחים אלא זוכרים ומביאים את זה בכל יום בפעילות שלכם.

מירב בן ארי: לפני הנתונים אני רוצה לתת לחבר הכנסת מרגי לפתוח בכמה מילים את הוועדה ולאחר מכן נגיע גם לארגונים.

מירב בן ארי: אני רק מבקשת משהו, לפעמים אני מדברת ומצביעים, זה לא עובד ככה.

מירב בן ארי: אם אתם רוצים לדבר, לדבר עם ענת מנהלת הוועדה.

יעקב מרגי: תודה גבירתי היושבת ראש, מנהלת הוועדה.

יעקב מרגי: אורחים יקרים, חלקכם השתתפתם איתנו, נכחתם אבל אי אפשר לפטור בלא כלום.

יעקב מרגי: כפי שציינו כאן אנחנו ביום מרוכז של דיונים בוועדות הכנסת בהתראה יחסית די קצרה ארגנו יום יפה, אני חושב שהוא יום שיהיה אפקטיבי, ואני אציין את זה בסוף דבריי.

יעקב מרגי: תודה לוועדת העבודה הרווחה והבריאות, זה לא מובן מאליו שפינתה את היום ונתנה לנו את שעת הדיון הנוכחית.

יעקב מרגי: יש מקום חשוב לסוגיית מניעת האובדנות לשולחן הזה של העבודה רווחה והבריאות הן בגלל התכנית הלאומית שהממשלה קיבלה החלטה ואנחנו נעקוב, תכניות ייעודיות, המשרד שזה חונה אצלו הוא משרד הבריאות, לכן חשוב מאוד שהוועדה הזאת תגיע בסוף הדיון כאן לסיכומים ומסקנות כפי שאמרתי בדיונים קודמים, אני בסוף היום הזה אלקט לי את כל סיכומי הדיונים שהיו בוועדות ומזה נצא לתכנית עבודה ביחד עם עמותת 'בשביל החיים'.

יעקב מרגי: אני מודה לעמותה שמגויסת ונרתמת ולוקחת את הצד האישי, חברי העמותה לוקחים את הצד האישי שלהם ולא שוקעים שם אלא הפוך, תורמים את זמנם וחלקם.

יעקב מרגי: אני חושב שזו התרפיה הכי נכונה.

יעקב מרגי: אם יש תרפיה, אבל זו התרפיה הכי טובה והכי נכונה.

יעקב מרגי: אנחנו מגויסים לזה בלית ברירה.

יעקב מרגי: לשמאלי יושב יו"ר השדולה הקודם שאנחנו נתחשבן איתו על העומס הנוסף שהוא הוסיף לי וגייס אותי למטרה הזאת.

יעקב מרגי: בקדנציה הקודמת אם את זוכרת אני ניהלתי את הדיון בוועדה הזאת כשהוא גייס אותי, ניהלתי את הדיון בוועדה הזאת באחת השנים, אבל הייתה תכנית עבודה, הייתה הצלחה של השדולה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מיכאלי הביא לתוצאות טובות, ישב פה לכל הנוגעים בדבר וגייס אותם, לא לחינם משרד הבריאות בשנים האלה היה יותר רציני, לקח את זה ועשה את מה שעשה.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי, ב-14:30 יהיה אצלי דיון בוועדת החינוך באולם המליאה של ועדת החינוך, הכנס המרכזי של היום הזה.

יעקב מרגי: כמו כן במליאה נגייס את כל חברי הכנסת שיבואו ויאמרו באילוצי הזמן, יום שלישי הוא יום שלא מחייב את חברי הכנסת להיות במליאה אז לא תמיד יש נוכחות גבוהה, אבל מי שיהיה נוכח נבקש ממנו להקדיש נאום בן דקה לסוגיה הזאת.

יעקב מרגי: למה שאני אגזול מכם, באנו לפה לשמוע יותר את הנוגעים בדבר.

יעקב מרגי: היושבת ראש, הפטיש שלך.

מירב בן ארי: אנחנו לא מאמינים בפטיש.

מירב בן ארי: חבר הכנסת לשעבר אברהם מיכאלי.

יעקב מרגי: תנסו להשתיק אותה בדיונים בלי פטיש.

מירב בן ארי: בבקשה אדוני.

אברהם מיכאלי: תודה לך על הקיום של הישיבה הזאת.

אברהם מיכאלי: אני תמיד הערכתי את הוועדה הזאת כאחת הוועדות, הסוגיה הזאת של השדולה, הוועדות החשובות כי פה יש גם רווחה וגם בריאות.

אברהם מיכאלי: לדעתי השדולה הזאת היא הצהרת כוונות במשך שנים.

אברהם מיכאלי: בכנסת אף אחד לא רוצה לשמוע מהשדולה.

אברהם מיכאלי: אני מכיר את - - -

יעקב מרגי: סליחה רק משפט.

יעקב מרגי: אנחנו זוכרים את חבר הכנסת רן כהן שהיה פותח כל יום שלישי בנאום בן דקה בסוגיה הזאת.

אברהם מיכאלי: היה פה חבר כנסת רן כהן ממרצ, כל יום שלישי היה לנו את אותה דקת נאום בקדנציות הקודמות, הוא היה פותח בשמות או במספרים של המתאבדים באותו שבוע וזה זעזע אותנו כל פעם שישבנו כח"כים במליאה וראינו שרן מדבר על זה במיוחד היה אז מתאבדים בצה"ל, המון מתאבדים בצה"ל.

אברהם מיכאלי: ואז רן פרש, בקדנציה 17 או 18 וביקש ממני כמצווה לקחת ולהמשיך את זה.

אברהם מיכאלי: ומאז אנחנו שלוש קדנציות מובילים את השדולה הזאת.

אברהם מיכאלי: זאת שדולה שלא נרשמים שם ביום הראשון שרצים למזכירות של הכנסת, שרצים להיות יושבי ראש.

אברהם מיכאלי: אלה חברים שמלווים אותי בשביל החיים, אז הכרתי אותם, הם חוו את זה בשנתיים האחרונות והם מבקשים ממישהו שייקח את השדולה הזאת ויוביל אותה.

אברהם מיכאלי: עד שבסוף אמרתי לחבר הכנסת מרגי 'בוא, זאת שדולה של מצוות והצלת חיים'.

יעקב מרגי: אני בעקרון לא משתתף בשום שדולה.

יעקב מרגי: אחרי 15 שנים שילכו החדשים שמתלהבים.

אברהם מיכאלי: לכן אני חושב שאנחנו כחברי כנסת צריכים ללמוד שגם דברים לא תמיד סימפטיים כביכול או דברים שאת אמרת קודם ברמיזה, אנשים מדחיקים את זה ולא רוצים לדבר על זה.

אברהם מיכאלי: לא תמיד היא זאת השדולה שצריכה להצליח ואני חושב שהשדולה הזאת ברוך השם הצליחה במשך לפחות שלוש-ארבע שנים אחרונות.

אברהם מיכאלי: תקצוב שהתחיל בהתחלה מחבר הכנסת ליצמן, ייאמר לזכותו, כשהוא היה יושב ראש ועדת כספים, ואחר כך גפני שהיה יושב ראש ועדת כספים, אבל אלה היו תקציבים דלים וקלים.

אברהם מיכאלי: היחידה שהרימה את הדגל בצורה הכי רצינית הייתה שרת הבריאות יעל גרמן.

אברהם מיכאלי: ייאמר לזכותה שהיא אמרה לי אפילו לא לריב עם לפיד בתקציב של אותה שנה באוצר, היא אמרה 'תשאיר לי את זה', והיא עשתה את זה.

אברהם מיכאלי: הביאה תקציב - - -

מירב בן ארי: זו התכנית של ה-18 מיליון שקל לשלוש שנים?

אברהם מיכאלי: תלת שנתי מ-2013 או 2014, שהתחלנו.

אברהם מיכאלי: אבל אני מספר את זה כדי שאנחנו גם כחברי כנסת נבין שלא להתייאש פה מכלום.

אברהם מיכאלי: יש נושאים מאוד מאוד חשובים, כל שדולה מטפלת בנושאים חשובים, אבל לפי הנתונים שהחברים פה מציגים מדובר פה ב-500 מתאבדים אם לא יותר בשנה, וניסיונות התאבדות של בין 5,000-6,000 בשנה.

אברהם מיכאלי: זה מספרים מפחידים, מחרידים.

מירב בן ארי: לא, 6,000 שביצעו ניסיונות אובדניים ו-500 מתאבדים.

אברהם מיכאלי: כן.

אברהם מיכאלי: מדובר פה בתופעה שאם אנחנו נטמון את הראש באדמה כמו שלצערנו טמנו את הראש באדמה במשך הרבה מאוד שנים, בכמויות האלה אולי יכולנו להציל נפש אחת או שתיים.

אברהם מיכאלי: המטרה של כל התכנית שלנו, גם מה שעושים בשביל החיים, וגם התכנית הלאומית למניעה, זה מניעה.

אברהם מיכאלי: לא רק לטפל במשפחות שזה מאוד חשוב, גם במניעה.

אברהם מיכאלי: כל ילדה קטנה, כל ילד קטן, בני נוער, חיילים, וכולם נכנסים ביחד וההצלחה של התכנית הלאומית הייתה שצירפנו בפנים שישה משרדי ממשלה.

אברהם מיכאלי: תחום עולים, תחום רווחה, תחום בריאות, תחום בטחון שכן היה או לא היה בהתחלה, אני חושב, אבשלום, בטחון לא נכנס בפנים, אבל בסוף אנחנו כן נמצאים בקשר עם הצבא, נכון?

אברהם מיכאלי: לכן גבירתי היושבת ראש הדיון שלך היום והדיונים של חבר הכנסת מרגי ואני באמת מודה לו ומעריך אותו על קיום היום הזה, היום הזה צריכים לצאת מפה בתכניות מעשיות ולעקוב אחרי ההמלצות של הוועדות, איך משרדי הממשלה ממשיכים לתגבר את התקצוב של התכנית הלאומית, עם כל מה ש- - -

מירב בן ארי: אני רוצה לשאול אותך, מהידע שלך.

מירב בן ארי: ה-500 בני אדם שמתאבדים, מה טווח הגילאים הממוצע?

יעקב מרגי: יש, בשביל החיים יציגו את זה אחר כך.

יעקב מרגי: יש חיתוך.

אברהם מיכאלי: יש נתונים מלאים.

אברהם מיכאלי: יציגו את הכל.

אברהם מיכאלי: יש פה גילאים מכמעט בית ספר יסודי עד מבוגרים ולצערנו אחד מתוך חמישה מתאבדים הוא בן נוער.

אברהם מיכאלי: היום מישהו אמר את זה באחת הוועדות, שזה אפילו יותר.

יעקב מרגי: אחד מתוך ארבעה.

<קריאה: שיש להם מחשבה אובדנית.

יעקב מרגי: כך הוצג, 25% הם בני נוער, סליחה, צעירים עד גיל 24.

מירב בן ארי: בסדר, אני כבר - - -

אברהם מיכאלי: אנחנו נשמע את זה.

אברהם מיכאלי: הנתונים באמת באמת מפחידים במובן של מציאות.

אברהם מיכאלי: אנחנו משווים תמיד את התקציבים שחלילה אנחנו לא מזלזלים במניעת תאונות דרכים, יש תקציב למניעת תאונות דרכים בשנה של כמעט 200 מיליון שקל.

אברהם מיכאלי: ולצערנו גם זה שם לא פותר, ועדיין יש אולי 250, 300 הרוגים בתאונות דרכים.

<קריאה: 370.

אברהם מיכאלי: 370.

אברהם מיכאלי: כרגע אנחנו מדברים על כמעט פי 2 של מתאבדים, והתקצוב עד לפני שלוש שנים היה של תקציב אפס.

אברהם מיכאלי: לא רצו להתייחס לזה.

אברהם מיכאלי: לכן אנחנו מפה נפתח ואנשי המקצוע ידברו ויציגו את הדברים.

מירב בן ארי: נתחיל עם אדרת, יו"ר עמותת בשביל החיים, עמותה למניעת התאבדות ותמיכה במשפחות.

<אדרת אבשלום: תודה.

<אדרת אבשלום: אני חושב שבאמת העובדה שיושבים כאן בדיון חבר כנסת לשעבר מיכאלי, חבר הכנסת מרגי ויושב ראש השדולה בעבר, יושבת ראש השדולה בהווה, זה מציין יותר מהכל את המהות של הנושא הזה.

<אדרת אבשלום: זהו נושא חוצה מגזרים, הוא חוצה פוליטיקה, הוא חוצה דעות פוליטיות, אני לא יודע אולי מישהו יעשה פעם מחקר איך קרה שיושבי הראש של השדולה בכל השנים האלה הן נשים.

<אדרת אבשלום: אני חושב שזה ממש - - -

יעקב מרגי: זה בגלל שהם מקרב העם.

<אדרת אבשלום: אני חושב שאנשים שלמרבה המזל לא חוו התאבדות בסביבה הקרובה שלהם ולכאורה זה באמת עוד נושא, במדינת ישראל יש כל כך הרבה נושאים על סדר היום, וזה עוד נושא.

<אדרת אבשלום: ובאמת חבר הכנסת מרגי, לא חסרים לו נושאים על סדר היום.

<אדרת אבשלום: חינוך בישראל זה התקציב השני בגודלו במדינה, ויש מיליון ואחד נושאים.

<אדרת אבשלום: באמת אני רוצה להודות לך, זו הזדמנות להודות לך על כל ההתעסקות בנושא הזה בדרך שאתה לקחת את הנושא הזה, אתה משאיר אותנו מהיום הזה מאוד נרגשים ומאוד אופטימיים שמשהו משמעותי יקרה בנושא הזה.

<אדרת אבשלום: אנחנו יכולים לומר עד היום ששני יעדים שהצבנו לעצמנו לפני שנים השגנו אותם.

<אדרת אבשלום: אחד – שהמדינה לקחה אחריות על תמיכה במשפחה שיקיריהם התאבדו.

<אדרת אבשלום: משרד הרווחה לקח את זה לחלוטין.

<אדרת אבשלום: יש היום לפי המכרז החדש, אנחנו גם חלק מהזכייה בו תמיכה, זו תמיכה כפרטני, טיפול זוגי, טיפול משפחתי.

<אדרת אבשלום: איזה טיפול שיעזור למשפחה להתמודד עם האסון הנורא הזה, המדינה תומכת בצורה נדיבה.

<אדרת אבשלום: זה לא יאומן.

<אדרת אבשלום: אנחנו עשינו את זה במשך 17 שנה מכספי תורמים ומהתנדבות של אנשים והיום סוף סוף המדינה לקחה את זה.

<אדרת אבשלום: באמת, יושב כאן אילן שריף שליווה את הדבר הזה הרבה שנים, נאבק על הדבר הזה, להסיר את הכובע.

<אדרת אבשלום: היעד השני שהשגנו אותו הוא שיש תכנית לאומית למניעת אובדנות.

<אדרת אבשלום: עד לפני שלוש שנים זה היה הזייה.

<אדרת אבשלום: היום זו עובדה.

<אדרת אבשלום: אבל לצד שני היעדים האלה יש עדיין חסר גדול מאוד בשני נושאים גדולים מאוד.

<אדרת אבשלום: אחד – אנחנו מציבים יעד שכדוגמת חוק נפגעי תאונות דרכים יהיה חוק של משפחות שיקיריהם התאבדו.

<אדרת אבשלום: הנושא הזה לא יכול להיות רק נושא של שינוי תקציבי משנה לשנה.

<אדרת אבשלום: היום הנושא הזה של תמיכה במשפחות מתוקצב דרך התכנית הלאומית דרך משרד הבריאות שמעביר כספים למשרד הרווחה.

<אדרת אבשלום: זה צריך להיות משהו מווסת, משהו מוסדר, זה לא הרבה כסף.

<אדרת אבשלום: אבל זה צריך להיות משהו מוסדר, ולא כל שנה להתחיל לחשוב אם זה כן יהיה או לא יהיה.

<אדרת אבשלום: דבר שני, לא פחות חשוב הוא הנושא של התקצוב הפעולות למניעת אובדנות.

<אדרת אבשלום: נכון, בשנים האחרונות התקציב היה 18 מיליון שקל, אבל גם בשנה הזו, לפני שלושה או ארבעה חודשים קיצצו 22%.

<אדרת אבשלום: הורידו מה-18 מיליון, 4 מיליון הלכו.

<אדרת אבשלום: לא משרד האוצר הוריד, נדמה לי שמשרד הבריאות הוא זה שהחליט על ההורדה, וזה משנה את כל סדרי העדיפויות.

<אדרת אבשלום: גם ככה העוגה קטנה מאוד.

<אדרת אבשלום: יש המון דברים, רק היום הזה, נושאים שעלו ביום הזה מחייבים תקציב לפחות כפול.

<אדרת אבשלום: אז אני אומר לך גבירתי היושבת ראש כמי שקרובה אולי לאזנו של שר האוצר שרוצה כבר במושב הזה להעביר תקציב ל-2019, חייבים כבר לפעול לזה שהתקציב יהיה תקציב משמעותי.

<אדרת אבשלום: בהחלט צריכים לדרוש מהיחידה למניעת אובדנות תכניות ברורות על מה הולך הכסף, לאיזה מגזרים, לאיזה פעילויות, אבל התקציב צריך להיות לפחות כפול.

יעקב מרגי: מכובדי, בפרקטיקה, כמי שהיה שר, אם משרד הבריאות שזה חונה אצלו לא ידרוש זאת בדיוני התקציב, גם אם משרד האוצר ירצה לתת - - -

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: תודה.

<אדרת אבשלום: אז כאן הוועדה היא גם בריאות.

יעקב מרגי: אין ספק שצריך לקרוא למשרד הבריאות.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: עפרה חרמש בבקשה.

<עפרה חרמש: אני חברת הנהלת עמותת בשביל החיים ולמעשה ממקימי העמותה.

<עפרה חרמש: אני ובעלי לאחר שאיבדנו את בננו אסף כשהיה חייל בצבא, אסף התאבד, קיבלנו תמיכה רבה של משרד הביטחון כמשפחה שכולה.

<עפרה חרמש: קצת אחרי האסון הסתבר לנו שמי שבמקרה ההתאבדות קרתה במשפחתו שלא במסגרת הצבא, יכולתי אז להגיד, לא היה שום דבר שהמדינה סייעה לו ואני עכשיו יכולה להגיד בהתרגשות רבה ואמרתי גם לאילן שריף לפני שבוע, שבכל דיון כזה אמרתי 'מדינת ישראל לא נותנת אפילו שקל אחד לתמיכה במשפחות', אני ממש נרגשת להגיד שכבר לפני שנתיים המצב השתנה כאשר משרד הרווחה יצא במכרז הראשון לתמיכה במשפחות שקרה בהן אסון של התאבדות באמצעות תכנית מיתרים כפי שכתוב כאן, והעמותה שלנו הפעילה כקבלן משנה את הקבוצות של מיתרים ובשנתיים האחרונות, כתוב כאן 13, אבל למעשה היו 14 קבוצות שהעמותה הקימה ולשמחתי אנחנו גם עכשיו זכינו כאחד משני זוכים במכרז של משרד הרווחה לתמיכה במשפחות גם שקרה בהן אסון של התאבדות, גם לתאונות דרכים וגם לעבירות המתה ואנחנו מתארגנים באמת להעניק לכל המשפחות הנוספות שנוספו אלינו את אותם שירותים שנתנו עד היום.

<עפרה חרמש: אני רוצה להגיד למי שלא יודע שאנחנו מפעילים כרגע ארבעה מיני קבוצות תמיכה.

<עפרה חרמש: יש לנו קבוצות תמיכה להורים, לאחים, לבנים שמי מהוריהם התאבד ולבני זוג שמי מבני זוגו התאבד.

<עפרה חרמש: כרגע אנחנו מאוד מקפידים על חלוקה משפחתית בקבוצות.

<עפרה חרמש: במידה ולא יתאפשר להקים קבוצות כאלה בפריפריה כי עכשיו קיבלנו גם את באר שבע והדרום, נקים קבוצות מעורבות ואולי אפילו קבוצות של אבל מעורב.

<עפרה חרמש: עד היום הצלחנו להקים קבוצות כאלה, שיש להן כמובן חשיבות, יש דעות מקצועיות לכאן ולכאן, אבל מהניסיון שלנו הקבוצות עבדו יפה והמכרז יוצא לדרך ב-1 בדצמבר.

מירב בן ארי: אנחנו תיכף נדבר עם המשרד על המכרז.

<עפרה חרמש: אני רוצה להגיד שאנחנו נערכים אליו, אנחנו כבר פותחים בימים הקרובים שתי קבוצות חדשות.

<עפרה חרמש: קשת תדבר על זה.

מירב בן ארי: בואי נשמע את קשת.

מירב בן ארי: תודה לך.

<קשת בר-ידין: שלום, אני רכזת תמיכה בעמותה.

<קשת בר-ידין: אני דואגת לכך, אני מקבלת את כל הפניות ממשפחות המתאבדים ודואגת לכך שהם יקבלו את התמיכה שהם מבקשים, אם זה קבוצת תמיכה או אם זה טיפול פרטני, או שיש לנו גם פרויקט מיוחד שזה מתנדבים של עזרה ראשונה.

<קשת בר-ידין: זו בעצם תמיכה מידית שהמשפחה יכולה לקבל.

<קשת בר-ידין: אלה מתנדבים שגם איבדו את היקר להם בהתאבדות, עברו קבוצות תמיכה, עשו סוג של עיבוד עם האובדן שלהם והיום הם תומכים, עוזרים למשפחות אחרות.

<קשת בר-ידין: אם אמא מתקשרת, היא יכולה לקבל תוך יום-יומיים לקבל פניה מ- - -

מירב בן ארי: איך הם מגיעים אליכם?

<קשת בר-ידין: המשפחות?

מירב בן ארי: כן.

<קריאה: זה עבודה של 17 שנים.

<קשת בר-ידין: פשוט מאינטרנט או שמעו ממישהו.

<קשת בר-ידין: אין לנו רשימות מהמשטרה, אנחנו לא יכולים לפנות לאף אחד, זה רק פניות שאני מקבלת כי פשוט שמעו שאנחנו קיימים.

<אילן שריף: אחת הבעיות הגדולות בתחום הזה שאין מידע כולל, לא רק לעמותה, גם לנציגי ממשלה, בזמן אמת, למרות שיש שם רופא ושוטר.

<אילן שריף: זה לא סתם שאין, ואחת הפעולות שצריכות להיעשות היא להשיג את המידע הזה כמה שיותר מהר.

יעקב מרגי: הארגונים השונים יודעים לדבר ביניהם?

מירב בן ארי: כן אבל הם לא - - -

יעקב מרגי: ערן יודע לדבר איתכם?

<קריאה: אם לא מתקשרים אנחנו לא יכולים לעזור לאף אחד.

<אילן שריף: אני אדבר על זה בהמשך.

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: בואו נשמע רגע את יוסי וייס.

מירב בן ארי: בבקשה.

<יוסי וייס: אני אב שכול ואני פעיל בעמותת בשביל החיים אבל אני רוצה לדבר הפעם על משהו קצת שונה.

<יוסי וייס: דיברנו על מספרים וסכומים ודברים כאלה, אני רוצה להציב את הפנים שמאחורי מה שאנחנו קוראים תמיכה במשפחות.

<יוסי וייס: אנחנו יודעים שבין קבוצות הסיכון השונות שדיברנו עליהן, עולים, חיילים, להט"בים וכאלה יש קבוצת סיכון אחת שעומדת למעלה בראש הפירמידה, זה משפחות שכולות התאבדות.

<יוסי וייס: מישהו שבמשפחתו היה מקרה של התאבדות, זו קבוצת הסיכון הגבוהה ביותר.

<יוסי וייס: כשאצלנו קרתה ההתאבדות לפני 12 שנה, בננו התאבד, למזלנו הייתה באותה תקופה איזו שהיא תכנית, איזה שהוא פיילוט של משרד הרווחה שקדם למה שהיום מדברים, קבוצות התמיכה ומרכזי התמיכה שמדברים עליהם היום היה איזה שהוא פיילוט, מה שנקרא הפיילוט הצפוני בביטוח הלאומי וזכינו לקבל טיפול של עובדת סוציאלית ופסיכולוגית, טיפול פרטני, משפחתי, זוגתי.

<יוסי וייס: ירדן היה בן שנתיים וחצי כשאחיו התאבד, הנה הוא פה היום כמעט בן 15, כבר נהיה פעיל בעמותה.

<יוסי וייס: היה טיפול פרטני ומשפחתי והילד קיבל כל מה שצריך, אבל כשנגמר הפיילוט, נמחק.

<יוסי וייס: נשארנו באוויר.

<יוסי וייס: למזלי הייתי פעיל בשביל החיים אז הלכנו לקבוצות תמיכה של העמותה.

<יוסי וייס: אבל מה עושה מי שלא מכיר ולא יודע?

<יוסי וייס: הוא נשאר באוויר, או שמשלם 400-500 שקל לשעת ייעוץ אם הוא יכול.

<יוסי וייס: או שנמצא במצוקה, ואני חוזר לתחילת הדברים, נמצא באחוזון הגבוה של הסיכון לאובדנות.

<יוסי וייס: רוצה לאמר שמרכזי התמיכה שאנחנו מדברים עליהם זה לא רק עזרה ראשונה למשפחת המתאבדים בימים הראשונים, כי התאבדות כמו כל מוות, כמו כל שכול, זה פיצוץ שמחריב את הבניין של כל המשפחה.

<יוסי וייס: אבל התאבדות זה פיצוץ גרעיני, כי הוא משאיר נשורת להרבה שנים ארוכות.

<יוסי וייס: כל מה שצומח אחרי זה וכל המחשבות וכל הדברים שמייחדים התאבדות משכול אחר, יש כל מיני סוגים של שכול אחר.

<יוסי וייס: שכול בצבא, 'במותם נתנו לנו את החיים', במחלות, יש כל מיני.

<יוסי וייס: שכול של ההתאבדות נמצא בתחתית הרשימה ויש לו את הכי הרבה משקעים ונשורת לאורך השנים.

<יוסי וייס: חשוב שאותם מרכזים גם יהיו פעילים וגם ילוו את בני המשפחות לא רק בתקופה מתוקצבת של שנה או שנתיים או מה שצריך, אלא יוכלו להיות שם לאורך הזמן כי זו גם מניעה נטו.

<יוסי וייס: תודה.

מירב בן ארי: תודה אדוני.

מירב בן ארי: שירי דניאלס בבקשה.

<שירי דניאלס: אני המנהלת המקצועית הארצית של עמותת ער"ן שעושה עזרה ראשונה נפשית בטלפון ובאינטרנט.

<שירי דניאלס: אנחנו עונים על 170,000 פניות בשנה, כ-5,000 שיחות הן שיחות עם תוכן אובדני ו-800 אירועים אובדניים שבהם בשיתוף יחידת המשא ומתן במשטרה, יושב פה פקד פרי מהיחידה.

<שירי דניאלס: אנחנו ממש מאתרים את הפונים ומצילים את החיים שלהם.

<שירי דניאלס: הסלוגן של ער"ן הוא שגם לאנשים חזקים יש רגעים חלשים.

<שירי דניאלס: אני חושבת שאחד המסרים פה שרלבנטיים לכולנו שאנחנו צריכים לזכור שבעזרה ראשונה נפשית זה לא כמו שבתחומים אחרים שמתקשרים אלינו ורוצים להתרים אותנו למשהו אומרים 'שתמיד תהיי מהצד של התורמים'.

<שירי דניאלס: בעזרה ראשונה נפשית אין כזה דבר כי אתה פעם פה ואתה פעם שם וכל בנאדם עובר מצוקה ולכן חשוב שהעזרה הזאת תהיה זמינה ופתוחה לכולם.

מירב בן ארי: אתם גם במכרז הזה של משרד הרווחה?

<שירי דניאלס: אנחנו לא - - - אנחנו כן מקבלים תמיכה ושיתוף פעולה הדוק מהיחידה למניעת אובדנות במשרד הבריאות וכן עובדים בשיתוף פעולה עם עמותת בשביל החיים.

<שירי דניאלס: אני רוצה לקרוא לכם בדקה מייל שקיבלתי השבוע מאדם, התקבל בער"ן.

<שירי דניאלס: הוא כותב ככה: "בעקבות חובות ומצב נפשי גרוע הייתי על סף התאבדות ונתק מהעולם.

<שירי דניאלס: לשמחתי בשעת לילה מאוחרת נתקלתי בער"ן שנותנים מזמנם למען האחר.

<שירי דניאלס: פתאום, לאחר שיחות ארוכות הבנתי שיש גם דרכים אחרות והפתרון כביכול להתאבד אינו פתרון, אלא להיפך.

<שירי דניאלס: לכן אני מודה לכם ורוצה שתדעו שכל רגע שאני חי נזקף לזכותכם".

<שירי דניאלס: אני קוראת את זה לא כדי לטפוח לעצמנו על השכם כי את זה אנחנו לא צריכים.

<שירי דניאלס: כשקראתי את זה מצד אחד מאוד התרגשתי כי הבנתי כמה זה חשוב שאנחנו בזמן הנכון ובמקום הנכון, מצד שני מאוד נבהלתי כי חשבתי לעצמי מה היה קורה אם אותו אדם פונה אלינו ותפוס אצלנו.

<שירי דניאלס: כי אמרתי, 170,000 פניות בשנה זה 500 ליום בערך.

<שירי דניאלס: אנחנו זקוקים למודעות ולא במקרה מנהלת הוועדה, שאלת, איך שומעים עליכם.

<שירי דניאלס: אחת מהמטרות שלנו זה שכל אחד ישמע שיש כתובת ושיש עם מי לדבר, וכדי שנוכל לדאוג לכך שאנשים שזקוקים לסיוע בהחלט יקבלו אותו.

<שירי דניאלס: לער"ן יש 1,200 מתנדבים, אנחנו זקוקים היום לעוד 500.

<שירי דניאלס: 350 מהם באינטרנט.

מירב בן ארי: זה גם אנשים שזקוקים לסיוע, אבל זה גם לאנשים, למשפחות שזקוקות לסיוע.

מירב בן ארי: לא רק לבחור או בחורה שנמצאת בסכנת התאבדות, גם מה עושה אותו מבוגר ששומע.

<שירי דניאלס: בערך 60% זה מצוקה ישירה של האדם, ו-40% זה מצוקה של אדם קרוב שרוצה לדעת איך לעזור.

<שירי דניאלס: בהחלט.

מירב בן ארי: אז אתם מטפלים בשתי האוכלוסיות.

מירב בן ארי: מעניין.

מירב בן ארי: טוב.

מירב בן ארי: אנחנו עוברים למשרדים הממשלתיים.

מירב בן ארי: נתחיל עם משרד הרווחה.

<אילן שריף: אני רוצה להודות שבדיונים שהיו, ועברנו מרתון של דיונים, יש מקום לטפול במשפחות.

<אילן שריף: זה יום שדיברנו בעיקר על מניעה ואני חושב שהגיע הזמן באמת לדבר גם על הסיוע למשפחות.

<אילן שריף: זה באמת משהו מאוד חשוב שבדרך כלל, איך להגיד את זה, אנחנו מנסים להציל חיים אבל גם הדברים האלה מאוד חשובים.

<אילן שריף: יושבים פה שותפים לדרך - - -

מירב בן ארי: הם ידברו גם.

<אילן שריף: גם משרדי ממשלה, חבל שחבר הכנסת מרגי לא פה, הוא רצה לשמוע בדיוק על זה.

<אילן שריף: אני חושב שיש פה שותפות יוצאת דופן בין משרדי ממשלה שונים ובין גופים של מגזר שלישי.

<אילן שריף: אנחנו מכירים אחד את השני שנים ועובדים ביחד בצורה יוצאת מן הכלל אגב.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: ברוב הוועדות אתה שומע על משרדים שלא מדברים אחד עם השני או שאין איגום משאבים.

<אילן שריף: זה לגמרי הפוך.

<אילן שריף: אני רואה את עצמי באירועים מסוימים כנציג של התכנית הלאומית שבכלל מובלת על ידי משרד הבריאות, ובדברים מסוימים אני מבקש מהם לייצג אותי ומבחינתי מדובר פה על פעילות אחת.

<אילן שריף: באמת זה יוצא דופן ומאוד חשוב לשים את זה כבר על ההתחלה, ואני אומר תודה לכולם כי זה גם הורדות של אגו ארגוני כזה או אחר, וזה בהחלט דבר חשוב.

<רון מיכאלי: בזמנו הגשנו הצעת חוק לגבי טיפול במשפחות של נפגעי התאבדות, כמו שבזמנו גם הגשנו הצעת חוק בנוגע לנפגעי אלימות.

<רון מיכאלי: בזמנו הייתה תמיכה ממשלתית בחוק של נפגעי אלימות ולא במתאבדים.

<רון מיכאלי: כשבוז'י הרצוג היה שר הרווחה, הוא אמר לי 'אנחנו לא יכולים'.

<רון מיכאלי: השאלה, משרד הרווחה אמר שיקדם את זה, בשנים האחרונות - - -

מירב בן ארי: אפשר לבדוק את זה.

<אילן שריף: אני אענה.

<אילן שריף: מאז שהייתה החלטת ממשלה, לכאורה לא צריך את החוק.

<אילן שריף: יש החלטת ממשלה ואפשר להתקדם.

<אילן שריף: אם שואלים לדעתי, כדאי עכשיו אם כבר יש החלטת ממשלה, להתקדם עוד קצת שנדע עוד קצת דברים, אבל הפעילות מחקיקה חשובה ביותר.

<רון מיכאלי: - - - תמיכה במשפחות נפגעות התאבדות.

<אילן שריף: אני רוצה להמשיך.

<אילן שריף: ההשלכות של התאבדות על בני המשפחה הן קטסטרופליות.

<אילן שריף: אנחנו תמיד חושבים על השלכות רגשיות.

<אילן שריף: אומרים שאנשים באבל הרבה זמן, אבל ההשלכות הן רב מערכתיות.

<אילן שריף: אני חושב שמה שחברי יוסי דיבר עליו, הוא דיבר על כך שהבית נחרב, זה לא סתם מטאפורה, זה מה שקורה.

<אילן שריף: ההשלכות הן בכל המובנים, באמת באיזה שהוא מובן אישי פנימי רגשי, אבל הם גם במובן של היחסים המשפחתיים, וככל שאתה מגדיל את המעגלים האלה למשפחה הקצת יותר מורחבת, לחברים.

<אילן שריף: החברים מאוד נפגעים, אנחנו יודעים על ישובים וקהילות שבהם הייתה התאבדות והפגיעה היא רב מערכתית.

<אילן שריף: פגיעה בבני נוער אחרים, פגיעה בחברי קהילה אחרים, והפגיעה היא אדירה.

<אילן שריף: גם בבני המשפחה עצמה הפגיעות הן הרבה פעמים אנחנו רואים את זה למשל במצב הכלכלי, המצב הבריאותי.

<אילן שריף: לפעמים בעיות משפטיות.

<אילן שריף: הרבדים שקשורים לדבר הזה הם רבים ויש עוד.

<אילן שריף: ובכל אחד מהם יש המון מה לעשות.

מירב בן ארי: אבל בגלל קוצר הזמן בוא נתמקד בתכנית.

<אילן שריף: אני רץ קדימה לתכנית.

<אילן שריף: גם התכנית שלנו לא מנסה לענות על הכל.

<אילן שריף: אנחנו נמצאים היום במצב של פחות או יותר סיום עבודה של חמש שנים לקראת ה-1.12 שבו יופעלו שמונה מרכזי סיוע באמצעות שני גופים: עמותת בשביל החיים ועמותת אלה.

<אילן שריף: מרכזי הסיוע האלה בעצם מאחדים תחומים שעד עכשיו היו נפרדים וחלק מהמעשה היה לאגם משאבים ולפעול ביחד, גם לסיוע למשפחות שנפגעו בתאונות דרכים וגם מעברות המתה, רצח.

<אילן שריף: מרכזי הסיוע האלה יעשו reaching out, יישוג, בעברית צחה.

<אילן שריף: יגיעו למשפחות מיד אחרי האבדן.

<אילן שריף: אנחנו לא נחכה, הבנו את זה שאנחנו לא נחכה שיתקשרו אלינו, אנחנו צריכים להגיע למשפחות.

<אילן שריף: אם אנחנו נחכה שיתקשרו אלינו כבר יש מצב של תחילת נזק.

מירב בן ארי: איך אתה מגיע למשפחות?

<אילן שריף: חלק ממה שאמרתי זה שיש לנו בעיה בתחום הזה בניגוד לתאונות דרכים ולרצח שאנחנו מקבלים נתונים מהמשטרה, פה אנחנו לא מקבלים נתונים לא ממשרד הבריאות ולא מהמשטרה.

<אילן שריף: יש עבודה כרגע עם המשטרה כדי לנסות להגיע לאיזה שהם נתונים בהקשר הזה, לא כדי מיד להתקשר אליהם אבל כדי לדעת, לברר מסביב, לראות אם אפשר להתקשר, לפנות למחלקת הרווחה שהם יפנו אליה וכולי.

<אילן שריף: עדיין, אם אנחנו כבר שומעים על אירוע שבו הייתה התאבדות, מרכז הסיוע יגיע למשפחה, ייצור איתה קשר, יגיע אליהם.

<אילן שריף: אנחנו רוצים שיגיעו אליהם כבר בשבועות הראשונים לאחר האובדן.

<אילן שריף: הבנו שאם אנחנו מצליחים להגיע בחודש-חודשיים הראשונים או אפילו קצת יותר, אנחנו יכולים להתחיל לעשות דברים כבר מההתחלה כי בחלק מהמשפחות כבר מהתחלה יש בעיות מאוד מאוד גדולות שצריכות התייחסות.

<אילן שריף: מרכז הסיוע ייתן קודם כל מידע.

<אילן שריף: הוא לא מטפל.

<אילן שריף: הוא קודם כל נותן מידע על זכויות ובני המשפחה מחליטים מה הם רוצים לקחת מכל הזכויות האלה.

<אילן שריף: אבל עדיין בפגישה הזאת עושים איזה שהוא אבחון ראשוני של צרכים ויש אפשרות לטפול גם בתחנות לטפול זוגי ומשפחתי ברשויות המקומיות.

<אילן שריף: יש היום כ-105 תחנות כאלה ברשויות עצמן, או טפול קבוצתי דרך מרכזי הסיוע.

<אילן שריף: אני אגיד מילה על זה, הבנו, בהתחלה חשבנו להקים מרכזים מרחביים עם מומחים גדולי שם שיגיעו אליהם, הבנו שאנחנו צריכים להגיע גם פה למשפחות עצמן.

<אילן שריף: אנחנו צריכים להגיע גיאוגרפית, שהטיפול יהיה קרוב אליהם, אבל גם מותאם תרבותית.

מירב בן ארי: אני אנסה לקצר.

מירב בן ארי: זה הגעה למשפחות, זה ההסבר של הזכויות שלהן ובעצם הטפול עצמו איפה יהיה?

<אילן שריף: מרכז הסיוע ילווה אותם.

<אילן שריף: אם הם כרגע מופנים לטיפול קבוצתי או טיפול בתחנה, אז הוא יישאר איתם בקשר מרחוק, קשר טלפוני וכולי.

<אילן שריף: לא צריך להיות איתם בקשר כל הזמן, אבל אנחנו רוצים שהעובדת הסוציאלית במרכז הסיוע תשמור על קשר עם המשפחה אם זה תוך כדי הטפול וגם אם זה אחרי הטפול.

<אילן שריף: במשך הזמן יש אירועים מסוימים, יש מועדים מסוימים בלוח השנה שמאוד טוב להיות בקשר לפניהם, אני לא אפרט את זה עכשיו, אבל המילה 'ליווי' לא סתם הוכנסה הנה, כי שמנו לב שאחד הדברים החשובים שאנחנו עושים זה פשוט להיות איתם.

<אילן שריף: לאו דווקא לטפל.

<אילן שריף: פשוט להיות בקשר.

מירב בן ארי: ללוות את המשפחה.

<אילן שריף: ללוות את המשפחה.

<אילן שריף: כן.

<אילן שריף: עיקר הטיפול הפרטני, זוגי משפחתי הוא בתחנות ברשויות המקומיות.

<אילן שריף: אני אגיד עוד מילה על הנתונים שהוצגו פה, יש פה נתונים, לא אקרא אותם כי כל אחד יכול לקרוא.

מירב בן ארי: זה במהלך הפיילוט.

<אילן שריף: בדיוק.

<אילן שריף: עבדנו בצורה מאוד מאוד מצומצמת.

<אילן שריף: אנחנו לקראת שינוי מאוד גדול מכל מה שאנחנו יודעים של כמות המשפחות.

<אילן שריף: כי אם נהיה בשטח גם יותר משפחות ישמעו עלינו, יותר משפחות יגיעו.

<אילן שריף: להיות בשטח, יש לי כבוד גדול מאוד לעמותת בשביל החיים שיצרה לעצמה אנשים, זה כבר נכנס תודעתי.

<אילן שריף: אבל שמנו לב שאם אנחנו יוצרים קשר עם אנשי המקצוע בבתי החולים ובלשכות הרווחה ובכל מיני מקומות בשטח עצמו, אז אנחנו גם יודעים יותר על בני משפחה וגם אפשר לעזור הרבה יותר בזמן אמת.

מירב בן ארי: משפט סיכום.

<אילן שריף: אני אגיד משפט אחרון, יש לנו הכשרה ייעודית לטפול בשכול.

<אילן שריף: אני לא מכיר שום גוף אחר בארץ שמכשיר, ובטוח שלא משרדים ממשלתיים שעוסקים בשכול, שמכשירים את העובדים שלהם בצורה סדורה, או קורס שנתי לטפול בשכול.

<אילן שריף: מילה על תקציב.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: רציתי לשאול אותך.

<אילן שריף: תקציב שמדובר פה הרבה.

<אילן שריף: בגדול, בשנה שעברה קיבלנו 2 מיליון ₪ לטובת ההפעלה הזאת, כשפחות או יותר ההערכה היא שהסכום עומד על 6 מיליון ₪ לשנה.

<אילן שריף: איגום המשאבים שאנחנו עושים כרגע במצב של עכשיו, אני לא דואג לשנה הבאה.

<אילן שריף: אני דואג אבל להמשך.

<אילן שריף: ברגע שנגדיל את היריעה, נהיה שם יותר, יגיעו אלינו יותר אנשים, אנחנו נהיה יותר בבעיה.

<אילן שריף: כבר עכשיו הובטח לנו מהתכנית הלאומית להגדיל תקציב לשנה הבאה, אבל האופק - - -

מירב בן ארי: האופק, בסדר.

מירב בן ארי: אבל בשביל זה יש לך גם את חברי הכנסת וגם את הוועדה כאן, וכשתכנית עובדת והיא מוצלחת צריך לדאוג לה למשאבים.

מירב בן ארי: בשביל זה אנחנו יושבים כאן.

מירב בן ארי: אנחנו עושים את זה גם בדברים אחרים, אני מניחה שגם בזה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

<רון מיכאלי: מה לגבי אמצעים כספיים שהמשפחה זקוקה להם, יש לכם מקור כלשהוא?

<אילן שריף: שום דבר.

<אילן שריף: כשמדברים על מענים למשפחות אז יש כל מיני מענים.

<אילן שריף: הגדרתי את הצרכים, אז גם המענים הם כל מיני ולאו דווקא טיפול.

<אילן שריף: לנו נתנו מנדט שהוא כמעט ורק טפול.

<אילן שריף: הגדלנו אותו קצת, פשוט פרשנו אותו, אין שום מענים ברמה של מענים כלכליים.

<רון מיכאלי: לא ביטוח לאומי ולא גורם כזה או אחר.

<אילן שריף: אז יש כל מיני ספציפי, אלמנים/אלמנות יכולים דרך הביטוח הלאומי.

מירב בן ארי: זו קיצבה שמגיעה להם.

<אילן שריף: בדיוק.

<אילן שריף: אבל אלה דברים שלא קשורים.

<אילן שריף: עוד מילה אחת.

<אילן שריף: אבחון תעסוקתי כן הצלחנו להכניס.

<אילן שריף: אם בנאדם יצטרך, זה אפשרי לעשות.

מירב בן ארי: משרד הבריאות בבקשה.

<שושי הרץ-אייזנברג: אני מנהלת היחידה למניעת אובדנות.

<שושי הרץ-אייזנברג: ננסה לעשות את זה ממש קצר, בדרך כלל אנחנו בודקים את עצמנו מה לא עשינו, אני שמחה להגיד כאן וגם רואים את העבודה המשותפת, וזה גם הייעוד שלנו כיחידה מתכללת לאומית.

<שושי הרץ-אייזנברג: כשכולם אומרים שאנחנו מכירים את כולם ומשתפים פעולה, זה אומר שתכנית לאומית והיחידה לאומית באמת עובדת.

<שושי הרץ-אייזנברג: אנחנו לא מסתפקים במה שיש אלא באמת מתקדמים, אחרי שלוש שנות פעילות אנחנו בודקים את עצמנו עם תהליך בקרה פנימית שלנו שאנחנו יזמנו, מאוד משמעותי ולא פשוט, אנחנו אוספים נתונים שאנחנו עשינו במהלך הזמן, אנחנו לא מסתפקים בלהגיד 'מה שאנחנו עושים אנחנו עושים טוב' אני מעריכה שאנחנו עושים טוב, אנחנו רוצים לעשות את זה מצוין.

<שושי הרץ-אייזנברג: מדברים פה על הצלת חיים יום יומית.

<שושי הרץ-אייזנברג: עמותת בשביל החיים היא עמותה שלדעתי בזכותה בכלל קמה היחידה וכל הנושא של מניעת האובדנות על סדר היום וממשיכים ללא לאות לתמוך ולראות בכל מקום שעלולה להיות בעיה, הם מושכים קדימה.

<שושי הרץ-אייזנברג: אנחנו באמת אחראים לזה שהפעילויות יהיו באמצעות המשרדים ולא רק, אנחנו עובדים עם הרבה מאוד גופים חוץ מהרווחה, עם החינוך.

<שושי הרץ-אייזנברג: בשנה האחרונה אנחנו מתקצבים את הקווים החמים בצורה מאוד משמעותית.

<שושי הרץ-אייזנברג: אנחנו מתכננים לעשות, בדיוק זה עכשיו בשלבי פיתוח, איזו שהיא האחדה, נניח שאדם שמתקשר, אם הוא מתקשר לער"ן, בסדר.

<שושי הרץ-אייזנברג: אבל הוא מתקשר לעוד קוים, יש כל מיני קוים כאלה וגם בפרסום של אותם קוים חמים שישנם במדינה.

<שושי הרץ-אייזנברג: אנחנו בתהליך של בניה, בתקווה שזה יצא לפועל, של מענה חירומי נפשי עם מד"א, הארגון שנותן גם מענה פיזי הוא אמור לתת גם מענה חירומי נפשי.

<שושי הרץ-אייזנברג: אני מקווה שבשנה הבאה נוכל לדווח כבר על קיומו של המענה הזה, ועוד תכניות עם הסוכנות ותכנית לאתיופים.

<שושי הרץ-אייזנברג: עד היום נכנסנו לכ-50 רשויות מקומיות, אנחנו מתכננים להכפיל ויותר בשנה הקרובה כי אנחנו נמצאים בישורת האחרונה של בחירת ספק לתכנית.

<שושי הרץ-אייזנברג: אני מעריכה שתוך חודש, לכל היותר חודשיים, ייכנס ספק.

<שושי הרץ-אייזנברג: סיימנו את הראיונות.

<שושי הרץ-אייזנברג: יש אוניברסיטה מאנגליה שמלווה את העשייה שלנו היום, ממש מלווה מחקרית ועשייה וכולי.

<שושי הרץ-אייזנברג: כך שאנחנו כל הזמן מתעדכנים ומשתדרגים.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: המשרד לביטחון פנים.

מירב בן ארי: עומר פרי בבקשה.

<עומר פרי: אני קצין תורות במידע ביחידה למשא ומתן במשטרה, אנחנו שייכים ליחידת המבצעים באגף המבצעים.

<עומר פרי: אני דווקא אופטימי.

<עומר פרי: קודם כל אני אספר על העבודה של היחידה.

<עומר פרי: אנחנו בעצם אלה שמשכנעים את האנשים לרדת מהגגות.

מירב בן ארי: במילים פשוטות.

<עומר פרי: אם אנחנו מדברים על הרצף הטיפולי, יש את המניעה, יש את האירוע עצמו ויש את המשך הטיפול.

<עומר פרי: אנחנו באירוע עצמו.

<עומר פרי: במאמר מוסגר, יש עכשיו בדקות אלה בדיוק, אירוע בתל אביב, אישה שנמצאת על גרם מדרגות, מי שרוצה שייגש אלי אחר כך אני אראה לו את התמונות.

<עומר פרי: כך שאנחנו בעצם יחידה מבצעית.

<עומר פרי: אמרתי שאני אופטימי מכיוון ש- - -

מירב בן ארי: מה זאת אומרת על גרם מדרגות?

<עומר פרי: במקום גבוה.

<עומר פרי: על גרם מדרגות חיצוני לבניין.

<עומר פרי: אני אראה לך את התמונה אחר כך.

<עומר פרי: אני מצטרף למה שאילן אמר מקודם, בשיתוף הפעולה המצוין לפי דעתי שאנחנו עושים עם שאר גופי הממשלה בנושא הזה וגם העמותות האזרחיות.

<עומר פרי: אני נמצא בקשר כמעט יום יומי עם שושי.

<עומר פרי: דו-יומי, תלת-יומי עם שירי מער"ן ועם אפרת מסה"ר שזה סיוע והקשבה ברשת, בעצם המקבילה של ער"ן באינטרנט.

<עומר פרי: ביחד עם יוכי ממשרד החינוך ויחד עם אילן בפרויקט המשותף שאנחנו מנסים להריץ.

<עומר פרי: צה"ל, שב"ס, יש לנו 200 אנשים שפרושים ברחבי הארץ שאנחנו מכשירים אותם להוריד את האנשים מהגגות, ויש לנו מאות אירועים בשנה שאנחנו מטפלים בהם.

<עומר פרי: עיקר הפער שיש לנו זה בעצם בקיום של הרצף הטיפולי.

<עומר פרי: זאת אומרת אם אנחנו מדברים על משהו כמו 160, 180 אירועים רגילים שאנחנו - - - בשנה של האנשים על הגג, ועוד איזה 300 אירועים שאנחנו מטפלים בהם, זה לא הכל.

<עומר פרי: באינטרנט אנחנו משכנעים את האנשים לרדת ומונעים את המוות שלהם, אבל מה קורה אחר כך?

<עומר פרי: אני רוצה להגיד שטוב מאוד שיש אבא ואמא בנושא הזה, במקרה הזה אמא, שיש לי בעצם קו פתוח וישיר איתה ועם כל הגורמים שציינתי פה ואני מאוד מברך על זה.

<עומר פרי: לגבי מה שאילן אמר על הנתונים - - -

מירב בן ארי: כן, על המידע.

<עומר פרי: המידע.

<עומר פרי: לא קיים, זה גם פער, לא קיים קצין למניעת אובדנות מוגדר במשטרה.

<עומר פרי: זאת אומרת שזה רץ בין כל מיני אגפים ויחידות שונות בתוך המשטרה, ואני בעצם מנסה להוביל איזה שהוא מהלך שתהיה פונקציה שתאגד את כל הנתונים האלה וגם בהקשר למה שטלי בראון ממשרד הבריאות רוצה להשיג, יהיה מהלך של טיוב נתונים.

<עומר פרי: הנתונים שאנחנו מדברים עליהם על 500 בשנה, ויסכימו איתו כל הנוכחים פה בחדר, הם נתוני חסר.

<עומר פרי: יש הרבה מאוד נתונים שלא מדווחים, על אנשים שלא רוצים שידעו שהם התאבדו בגלל סיבות דתיות, הלכתיות, ביטוחים כאלה ואחרים.

<עומר פרי: בסוף דבריי אני אגיד שבהמשך לשיתוף הפעולה בין המשרדים כרגע יש בשלבי הקמה מערך שנקרא מערך מאו"ר בתוך המשטרה.

<עומר פרי: מאו"ר - מניעת אלימות ופשיעה ברשת.

<עומר פרי: אני קורא לזה מפלצת מכיוון שזה מערך נכון לעכשיו עם 130 תקנים חדש, יש מאין, שבתוך המערך הזה שאחראית עלי והמשטרה נמצאים גם תקנים לארבעה משרדי ממשלה נוספים, שזה בריאות רווחה חינוך ומשפטים.

<עומר פרי: ברגע שהמערך הזה יצא לפועל, נושא מניעת אובדנות יוכל להיות מטופל אפילו בצורה עוד יותר מקצועית והשת"פ עוד יותר יוגדל.

מירב בן ארי: רציתי לשאול, זה אתה שנמצא שם באותו רגע, אבל אותו אדם ש איים בהתאבדות ולצורך העניין הצלחתם להוריד אותו מהגג.

מירב בן ארי: שוב, יש קונסטלציות אחרות, מי בעצם מלווה אותו ומונע שהוא לא יעשה זאת שוב?

מירב בן ארי: זה בתכנית?

<עומר פרי: זאת שאלת השאלות.

<עומר פרי: במועצה הלאומית למניעת אובדנות שכולנו פה חברים בה פחות או יותר, העליתי את הנושא הזה.

<עומר פרי: היחידה למשא ומתן בישראל יש לה מקבילות בכל העולם וכולם נתקלים באותה בעיה, מה קורה אחרי שהורדנו אותו.

<עומר פרי: זה תלוי מצב.

<עומר פרי: לדוגמה, אם אנחנו מדברים על עניין של רווחה, כונן רווחה יש 24 שעות כמעט בכל רשות מקומית, אבל זה תלוי בכונן עצמו או ברשות המקומית אם הוא ב-2 או ב-4 בבוקר באמת יטריח את עצמו וילך וזה לא קורה בכל עיר ובכל רשות מקומית.

מירב בן ארי: התכנית הזאת היא רק לכאלה שרק עברו התאבדות במשפחה?

מירב בן ארי: היא לא לכאלה שלצורך העניין היה אירוע ו- - -

<קריאה: הוא דיבר על ליווי של מישהו שהצליחו להוריד - - -

מירב בן ארי: זה מה שאני אומרת.

מירב בן ארי: חיברתי עכשיו בין שניהם.

מירב בן ארי: אמרתי אוקיי, הוא הצליח להוריד אותו מהגג אבל לתכנית הזאת אין קשר.

מירב בן ארי: התכנית נועדה למשפחות שכבר עברו.

<אילן שריף: שיקיריהן התאבדו.

<אילן שריף: הוא מדבר על אנשים שעשו ניסיון אובדני - - -

מירב בן ארי: הבנתי.

מירב בן ארי: ניסיתי לחשוב אם יש חיבור.

<אילן שריף: הגוף שאחראי להם הוא קופות החולים.

<אילן שריף: אבל מי בדיוק עושה מה - - -

<עומר פרי: אז הבעיה היא בדיוק בנושא הזה.

<עומר פרי: ברור פה לכולם מן הסתם שהמשטרה היא לא גוף מטפל.

<עומר פרי: גוף מבצע.

<עומר פרי: נגמר מצב החירום, מי לוקח את האחריות?

<עומר פרי: יש פה פער.

<עומר פרי: קופות החולים, ושושי עושה עבודה נפלאה בנושא הזה, היא יודעת כבר להפעיל לחץ על קופות החולים בצורה ספציפית ויודעת גם למי לפנות וגם ב-2 וב-4 בבוקר.

<עומר פרי: קופות החולים, מערך בריאות הנפש במשרד הבריאות, משרד הרווחה, פקידות סעד, מי ירים את הכפפה.

מירב בן ארי: תודה למשרדי הממשלה ולארגונים החברתיים.

מירב בן ארי: אני חייבת להגיד משהו לער"ן, תמיד הוועדות משודרות וגם אנחנו עושים הרבה פעמים פולו-אפ שבעצם הדרך, חשוב לומר, למשפחה שחלילה ותיכף אני אדבר על משפחה שאיבדה את יקירה, אבל משפחה שנמצאת בסיטואציה כזאת, בעקרון הדרך שלה היום היא דרך ער"ן, לפנות אליכם ולקבל סיוע מקצועי.

<שירי דניאלס: אפשר לפנות אלינו בטלפון ובאינטרנט 24 שעות ביממה.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

מירב בן ארי: אני רוצה לסכם ולומר לכם תודה.

<הילה גורן: אפשר בשם הרשויות המקומיות להגיד משהו?

מירב בן ארי: את לא נרשמת לכן לא קראנו לך, אבל ממש בדקה כי אני חייבת לשחרר אותם לשדולה.

<הילה גורן: אני אעשה את זה בדקה.

<הילה גורן: אני פשוט רוצה לחזק את מה שנאמר כרגע.

<הילה גורן: אני סגנית מנהל אגף רווחה בהרצליה ומייצגת פה את הרשויות המקומיות.

מירב בן ארי: ד"ש לאהרון.

<הילה גורן: תודה.

<הילה גורן: הוא אמר למסור לך והתביישתי.

<הילה גורן: אני רוצה מאוד לחזק את מה שנאמר פה מכיוון שיש פה לקונה רצינית.

<הילה גורן: בעצם מי שמאיים או חושב על אובדנות ובני המשפחה שלו מזהים את המצוקה, הוא צריך לרצות להגיע לטפול.

<הילה גורן: הטיפול לא מגיע אליו, ובעיני צריך לחשוב מאוד מאוד ברצינות על מערך של reaching out של מטפלים, פסיכיאטרים ופסיכולוגים שמגיעים אל הבית, שמראים שהמטפלים הם בני אדם שיכולים להיות שם בשבילו, שיש אלטרנטיבות.

<הילה גורן: הרפורמה בבריאות הנפש העבירה את כל הסמכות לטובת קופות החולים ואין להם מערך של להגיע אל הבתים לא בזמן עבודה ולא בזמן חירום.

מירב בן ארי: אני כבר אומרת לך שבשבוע הבא יהיה כאן דיון מקיף בוועדה על הנושא של הרפורמה בבריאות הנפש בקופות החולים.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר משהו אחד לסיכום.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד קודם כל תודה רבה לארגונים החברתיים ובעיקר ל"בשביל החיים" על העבודה החשובה שאתם עושים למען כל החברה הישראלית כולה.

מירב בן ארי: אני מודה שעקבתי אחריכם בעניין רב.

מירב בן ארי: יישר כח על העבודה שלכם, וכמובן גם לער"ן שאנחנו מכירים ומוקירים.

מירב בן ארי: בדקה, אני שנתיים וחצי פה וכל הזמן יושבת בוועדות, אני חברה פה, בחינוך ובעוד הרבה ועדות אחרות ואתה בדרך כלל שומע על או משרדים שרבים ביניהם, ואנחנו כל הזמן אומרים 'תעשו איגום משאבים, תשבו' וכאן יש דוגמה מצוינת לאיך שזה יכול לעבוד נהדר.

מירב בן ארי: אתם יושבים ביחד, מדברים, זה גם אני מניחה בקשר אישי וגם קשר מקצועי.

מירב בן ארי: זו הדרך בעיני לסייע לחברה הישראלית, גם בארגונים חברתיים פעילים וחזקים, אבל גם במשרדי ממשלה שעובדים יחד מתוך מטרה לעשות.

מירב בן ארי: התכנית הזאת היא תכנית מבורכת.

מירב בן ארי: אנחנו נעשה ביום השנה, מעקב על התכנית שכבר יצאה כאן בוועדה ולראות איך זה עובד בשטח בפועל.

מירב בן ארי: אתם תבואו וכמובן תבואו, משרד הרווחה ותדווחו על התכנית החשובה.

מירב בן ארי: ברכות על התכנית, כל הכבוד לכל המעורבים.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: יישר כח.