ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 638, 2017-12-13 09:30

איתן כבל: בוקר טוב לכולם, היום יום רביעי, פעם אחת כי טוב – כפי שאני נוהג לומר, ננסה לפחות לעשות אותו פעמיים – גברתי מנהלת הוועדה, היועצות המשפטיות, הדובר – אימפריית הדוברים – חברי הכנסת, ובכן אני רק רוצה להזכיר שבשבת נקרא את פרשת מקץ, ואני מקווה שלא תרשמי לי זאת כהדתה.

תמר זנדברג: להפך, אני מדווחת לציבור על המעללים התרבותיים שלך.

איתן כבל: ברשותכם, כמדי יום נפתח את היום בהקראה של שיר.

איתן כבל: היום, אולי לא יודעים, יש יום הולדת לנתן זך, 87.

איתן כבל: ברשותכם זו הזדמנות נפלאה להקריא שיר משיריו.

איתן כבל: כמו שאמרתי, בוקר טוב וחנוכה שמח.

איתן כבל: היום נר ראשון, הערב נדליק נר שני של חנוכה.

איתן כבל: האמת שזה לא בדיוק חג, זה חג מדרבנן, לכן צריך להגיד חנוכה שמח ולא חג חנוכה שמח.

איתן כבל: זה לא מדאורייתא.

איתן כבל: מעבר לעניין הזה זה פשוט חג שאני מת עליו, והבאסה זה הסופגניות.

איתן כבל: אתה אוכל, אתה נראה אחר-כך כמו קציצה.

<אתי בנדלר: אתה לא בבדידות זוהרת, לא בעניין האהבה לחג ולא בעניין הסופגניות.

איתן כבל: לא ביקשתי לרשום על זה פטנט.

תמר זנדברג: אני בעד להחזיר עטרה ליושנה – יחי הפחמימות.

איתן כבל: נתן זך חוגג היום 87 שנים, וחשבתי שזו הזדמנות טובה להקריא היום את אחד משיריו.

איתן כבל: זך, משורר שנולד בברלין בשנת 1930, ובשנת 1937 עלה עם הוריו ארצה וגדל באזור חיפה.

איתן כבל: הוא זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס ישראל לשנת 1995, פרס ביאליק לספרות ופרס אקו"ם למפעל חיים.

איתן כבל: הוא הוביל את אחד הפולמוסים הדרמטיים ביותר שהתחוללו בשירה העברית כשפרסם בשנת 1959 את מאמרו המכונן "הרהורים על שירת אלתרמן".

איתן כבל: את עמדותיו הפוליטיות איננו מסתיר, ולא פעם חטף ביקורת ציבורית נוקבת על דברים שאמר.

איתן כבל: כל החיים עוד לפניו ואנחנו מאחלים לו עוד עשייה פורייה, בריאות איתנה ושנים רבות טובות ונעימות, ומזל טוב.

איתן כבל: השיר שאקרא "ועוד לא אמרתי הכול", נתן זך.

איתן כבל: "ועוד לא אמרתי הכול/ ועוד יש לי מה לומר/ לפני שיהיה מאוחר/ והקהל יתפזר/ וכל אחד יהיה זוכר/ מה שכל אחד זוכר/ כשאחרים כילו לומר/ מה שאמרו/ ומה שלא אמרו.

איתן כבל: / ועוד לא אמרתי הכול".

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: דרך אגב, מוזמנים גם אנשי משרדי הממשלה, תהיו קצת תרבותיים ותביאו הצעות לשירה.

איתן כבל: אם מישהו כותב מכם למגירה או דברים מן הסוג הזה, אני באמת אשמח.

איתן כבל: אני אומר את זה במלוא הרצינות.

איתן כבל: אולי אפשר לעשות מבצע שפעם בשבוע זה יהיה שירים למגירה, שנקרא שיר של מי מעובדי הכנסת.

<לאה ורון: אנחנו הולכים לגלות משהו שלא ידענו על יושב-ראש הוועדה?

איתן כבל: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור גביית עמלה בעסקה שבוצעה באמצעות האינטרנט), התשע"ה-2015.

איתן כבל: אני רוצה להזכיר שהצעת החוק, שמובילה אותה חברת הכנסת תמר זנדברג, חתומים עליה אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין, או מה שנקרא "סיעת מרצ", ולא שיתפת אף אחד.

תמר זנדברג: רע מאוד.

איתן כבל: נהייתם כמו האגודה, שעושים רק את הליטאים בהצעות חוק...

איתן כבל: ברשותך, למרות שזה איננו דיון ראשון, אני אאפשר לך כמובן לומר - - -

<אתי בנדלר: בהצעת החוק הזאת זה כן דיון ראשון.

איתן כבל: כנראה בגלל "החפירה" שהיתה בעניין הזה - - -

<אתי בנדלר: היתה לך חפירה?

איתן כבל: מלא מכל הכיוונים.

איתן כבל: תמר כמובן זאת הזכות שלך להציג את הצעת החוק, ונאפשר כמובן למנכ"ל משרד התרבות וכל האחרים, ויש כאן אורחים נכבדים, שכל אחד יאמר - - -

יעקב פרי: כנראה גם אני ארצה להגיד משהו.

איתן כבל: זו זכות.

איתן כבל: בבקשה, גברתי.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, בוקר טוב לכולם.

תמר זנדברג: האמת שהצעת החוק הזאת זו הצעת חוק די טריוויאלית.

תמר זנדברג: אנחנו בשנת 2017, המאה ה-21 כבר מזמן בעיצומה, האינטרנט זה מוצר בסיסי, כמו חשמל, כמו מים זורמים.

תמר זנדברג: כל משרד ממשלתי, כל חברה, כל בית ספר במדינה משתמש בשירותי האינטרנט וכל הציבור עושה פעולות באינטרנט, ואני לא חושבת שאם היום היינו מתחילים להשתמש בשירותי האינטרנט באופן שבו אנחנו מכירים אותו היום ומשתמשים בו, מישהו היה חושב שצריך לגבות על זה כסף, גם לא אגורה, גם לא שקל.

תמר זנדברג: זה דבר כל-כך מובן מאליו שכאשר אנחנו עושים עסקה באינטרנט זה באמת ווין-ווין לכולם, זה נוח יותר למשתמש, זה דבר שנמצא בשימוש תדיר אצל כל חברה מסחרית, אצל כל משרד ממשלתי, אצל כל אחד.

תמר זנדברג: והעובדה שעל השירות הזה עדיין נגבית עמלה או במילים אחרות נגזר קופון על חשבון הציבור על השימוש באינטרנט, זה דבר שלדעתי התחיל כשחשבנו שאינטרנט זה איזה פלא העתיד שירד אלינו מהשמיים, והוא שווה אולי המון כסף, אבל היום אין לזה שום הצדקה.

תמר זנדברג: בעיניי כל חברה מסחרית, כל משרד וכל מי שגובה את השירות הזה, היה צריך להבין את זה בעצמו ולבטל את הדבר הזה ולתת את השירות הזה חינם.

תמר זנדברג: לצערי זה לא קורה מכמה סיבות שאולי עוד מעט במהלך הדיון נעמוד עליהן, לחלקן אני קוראת "היסטוריות", פשוט כי זה ככה וככה התרגלנו, וחלקן אולי כי זה נוח וכי זה איזה סכום שקל לגבות אותו, שלא בצדק ושלא לצורך.

תמר זנדברג: ולכן במצב כזה נכנסת הכנסת, לא בפעם הראשונה.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש מכיר חקיקה צרכנית רבה שאולי אנחנו חושבים שלא היה צריך לחוקק בחוק, ואם נותני השירות במדינת ישראל היו קצת יותר סבירים זה היה קורה, אבל חוקים רבים נכנסים – רבים מהם, אדוני היושב-ראש, לך היתה הזכות להעביר – כשהיום אנחנו לא מבינים איך אפשר לחיות בלעדיהם, והם קרו.

תמר זנדברג: נדמה לי שגם החוק הזה בדרך להיות אחד מהם, לכן אני חושבת שאין לנו סיבה להתעכב על זה יותר מדי.

תמר זנדברג: זה די ברור, די מובן מאליו.

תמר זנדברג: אני יודעת שיש התנגדויות, במיוחד מהציבור ומהחברות, וזה התנגדויות מסוג "מי הזיז את הגבינה שלי".

תמר זנדברג: התרגלנו לעשות משהו לאורך זמן, זה נוח, אנחנו לא רוצים שינויים, אבל בעיניי זה שינוי מתבקש, הכרחי וכדאי שנעשה אותו.

תמר זנדברג: תודה.

איתן כבל: תודה לך, גברתי.

איתן כבל: אדוני חבר הכנסת יעקב פרי ולאחר מכן כמובן נפתח את הדיון.

איתן כבל: רשמתי אותך, אבי, אם תרצה להתייחס בהמשך, וכמובן כל מי שכאן, מר אטלן ואחרים.

איתן כבל: בבקשה.

יעקב פרי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, לי אין שום חשד, ולו קל, בחברת הכנסת, ידידתי תמר זנדברג, שאין לה כוונה טובה.

יעקב פרי: יש לה כוונה טובה ויש לה כוונה נכונה, היא נכונה גם צרכנית ויכול להיות שהיא גם נכונה באווירה שבה אנחנו תופסים את האינטרנט בימים אלה, אבל יש לי שלוש או ארבע בעיות או הסתייגויות או מחשבות שאני חושב שהוועדה צריכה להתייחס אליהן ולדון בהן.

יעקב פרי: דבר ראשון, אנחנו מדברים על חברה פרטית.

יעקב פרי: ואני באופן עקרוני, גם בנושא הכספומטים וגם בנושאים אחרים, אני חושב שכאשר חברה פרטית רוצה לגבות יותר או פחות, זאת זכותו של הצרכן כן לשלם או לא לשלם.

יעקב פרי: מבדיקות לא מעמיקות שעשיתי, 70% מהציבור באזור גוש דן קונה בקופות ולא משלם עמלה; בירושלים – 90% מהציבור קונה בקופות ולא משלם עמלה.

יעקב פרי: ולאלה מצרכנינו שהרבה יותר נוח להם, כי הם יושבים בבית ועושים את ההזמנה לסרט או להצגת בידור או משהו מהסוג הזה, יש יתרונות ברכישה באינטרנט, והם משלמים עבור זה עמלה.

יעקב פרי: יכול להיות שהיא מוגזמת, יכול להיות שזה יותר מדי, על זה אפשר כמובן להתווכח.

תמר זנדברג: למה הוא צריך לשלם את העמלה?

איתן כבל: תני לו.

איתן כבל: כיוון שהתפרצת לדבריו, אני רוצה שתתייחס, אם כבר אתה לוקח את המקום הזה, לנקודת המוצא.

איתן כבל: תיכף נשמע את אבי ואחרים, אבל נקודת המוצא בהנחת העבודה שאתה גובה עמלה על ביצוע הליך מסוים.

איתן כבל: ההליך הזה, יכול להיות שאולי אנחנו לא מבינים איך היד הזאת פועלת, אבל נכון לרגע זה היא לא מתקיימת.

איתן כבל: האמת, צריך לשלם לי עמלה – אני אומר את זה קצת בציניות – כי אני הרי מבצע את הפעולה, אני מדפיס אצלי במדפסת, על הדיו הוא לא צריך לשלם ועל הזמן שצריך לשבת.

<לאה ורון: אני חושבת שאחר-כך אתה צריך ללכת לקופות בכל מקרה.

איתן כבל: לא, לא, לא.

<אתי בנדלר: יש אפשרות גם וגם.

<לאה ורון: ברוב המקרים אתה צריך ללכת לקופה.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: את טועה, גברתי.

איתן כבל: אני אגלה לך סוד.

<לאה ורון: תיקח אותי לקולנוע.

<לאה ורון: ..

איתן כבל: אני אקח אותך לקולנוע.

איתן כבל: ..

איתן כבל: אני אשלם עלייך.

יעקב פרי: איתן, אתה יכול גם לא להשתמש במדפסת שלך ולבוא ולהשתמש במדפסת שלו.

איתן כבל: נכון, אבל בסדר, לא חשוב.

יעקב פרי: אל תסיקו מהדברים שלי שאני חושב שצריך לגבות מהצרכן יותר.

איתן כבל: ברור.

יעקב פרי: אני מנסה לראות גם צדדים אחרים.

איתן כבל: לא ראיתי אותך אף פעם ככה עצבנית.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: היום אני עצבנית.

יעקב פרי: את עצבנית עליי?

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: לא.

יעקב פרי: הייתי תומך בכל לב בהצעת החוק ובאחרות דומות לה, אם בסופו של דבר בחוק היינו יכולים להבטיח שזה שאנחנו נוריד את העמלה באינטרנט לא יגרום להעלאת המחיר בקופה.

איתן כבל: אני יכול להתפרץ שוב?

יעקב פרי: בטוח שאתה יכול.

יעקב פרי: כל הזמן.

איתן כבל: אנחנו כאן כבר קצת ותיקים.

איתן כבל: אתה יודע כמה האוזניים האלה – גם אם לך יש ירידת שמיעה וגם לי יש ירידת שמיעה – גם בירידת השמיעה של שנינו, כמה שמענו?

איתן כבל: אם תביא לי חוק אחד, גם אין כסף בכלל, שהאוצר לא אומר שזה יעלה את המחירים או שאלה יעלו.

איתן כבל: מה שאני אומר שזו לא יכולה להיות נקודת התייחסות אוטומטית.

יעקב פרי: לא אמרתי אוטומטית.

איתן כבל: האיום הזה הוא איום על כל דבר.

יעקב פרי: אני יודע שאני חשוד, אבל אני סבור, ועוד מעט אני אגע בעוד כמה טיעונים שלי - - -

איתן כבל: למה?

איתן כבל: כי אתה קונה בקופות?

יעקב פרי: אני קונה באינטרנט וקונה בקופות פה ושם, תלוי בנסיבות.

יעקב פרי: יש לי מין תחושה שהכנסת, שאני מתכבד להיות אחד מחבריה, מנסה השכם והערב ללמד את הסוחרים איך להתנהל.

יעקב פרי: אני אומר את זה בכנות רבה, אבל זוהי דעתי, ואתם יכולים כמובן לקבל אותה או לא לקבל אותה.

יעקב פרי: אני רוצה להגיד עוד שני דברים.

יעקב פרי: האחד, אם כבר הולכים לעשות את זה, יש עיוות אם אני קונה שמונה כרטיסים; שאני לא אשלם שמונה פעמים את העמלה.

יעקב פרי: אפשר להגיד: בואו נגביל לשני כרטיסים, שלא נשלם עמלה כפול שמונה, זה מבחינתי עושה היגיון.

תמר זנדברג: כמה מהרכישות הן של שמונה כרטיסים?

תמר זנדברג: אמרת שבדקת ו-30% קונים רק באינטרנט - - -

יעקב פרי: לא בדקתי כמה.

תמר זנדברג: קודם אמרת שבדקת ו-30% קונים באינטרנט.

תמר זנדברג: אם אתה מציע הצעה כזאת, תגיד לנו כמה קונים שמונה כרטיסים.

יעקב פרי: אין בעיה.

יעקב פרי: אני מוכן לבדוק ולחזור ולהגיד.

תמר זנדברג: אני יכולה להגיד לך.

תמר זנדברג: 30% קונים יותר משני כרטיסים, 70% קונים כרטיס אחד או שניים.

תמר זנדברג: אם אתה רוצה לשרת 70% מהצרכנים, יש גם את ה-70% האלה.

יעקב פרי: נכון.

יעקב פרי: בסדר גמור.

יעקב פרי: דבר שני, 11 שנה הייתי יושב-ראש הקרן לקולנוע.

יעקב פרי: התחרות היום של בתי הקולנוע - -

תמר זנדברג: אז למה המחירים כל-כך מתואמים - -

יעקב פרי: - - היא לא פשוטה.

תמר זנדברג: - - אם יש כזאת תחרות עזה?

יעקב פרי: אני הפרעתי לך?

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: אני עוזרת לך.

יעקב פרי: את לא עוזרת לי.

תמר זנדברג: תענה גם על זה, זו נקודה חשובה.

יעקב פרי: תמר, תני לי לטעון.

איתן כבל: תמר, תני לו.

איתן כבל: תני לו.

איתן כבל: יש לתמר - - -

יעקב פרי: אני יודע, אני מכיר את הנטיות של תמר בנושא של הוויכוח.

יעקב פרי: יש תחרות עזה מאוד, - - - וכל המעשיות האלה.

יעקב פרי: הם רצים אחרי אנשים שיבואו לקולנוע.

יעקב פרי: הם נותנים בסופו של דבר חניה חינם, הם נותנים לאזרחים ותיקים ביום שלישי ב-10 שקלים - -

איתן כבל: אורי אורבך, זיכרונו לברכה.

איתן כבל: צריך להזכיר.

יעקב פרי: אורבך, נכון.

תמר זנדברג: כשהכרטיס עולה 10 שקלים, כמה העמלה?

<משה אדרי: אין עמלה ביום שלישי.

תמר זנדברג: נו, באמת.

יעקב פרי: - - הם נותנים לחיילים, הם נותנים לנכים.

יעקב פרי: בכל זאת צריך להסתכל על הצד השני ולבוא ולומר שאם רוצים לעשות משהו צרכני, צריך לעשות אותו בצורה מאוזנת וצריך לעשות אותו אחרי חשיבה ולא להתנפל מבלי לבדוק, ויש להם גם עלויות.

יעקב פרי: הם מחזיקים אתר, אמרת שהם מדפיסים, למרות שגם אתה יכול להדפיס.

יעקב פרי: אני חושב שצריך לאזן את זה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני רק אגיד לך משהו, חברי, חברי באמת יעקב פרי, התבאסתי שהיא הגישה את הצעת החוק לפניי.

<אתי בנדלר: היתה הצעת חוק קודמת.

איתן כבל: כן, אני יודע.

תמר זנדברג: מיקי רוזנטל.

איתן כבל: אתה יודע וגם תמר יודעת שזו הצעת חוק שבסוף היא המלצת חוק אם יש שכל, היגיון.

איתן כבל: דבר אחד בטוח, הוועדה הזאת לא תעשה מעצמה חוכא ואיטלולא.

איתן כבל: אנחנו לא נעמיד את עצמנו בצורה מגוחכת שיש הצעת חוק ובסוף נתפשר על משהו שיעמיד אותנו בצורה מביכה.

איתן כבל: זה לא יקרה.

איתן כבל: אני אומר את זה כבר לפני שאנחנו פותחים את הדיון לאורחים, שלא יחשבו.

איתן כבל: הצעת החוק הזאת תעבור, אני אומר את זה, אבי, עם כל האיומים.

איתן כבל: אני אשמח מאוד אם ביחד נמצא את הדרך הנכונה.

איתן כבל: שוחחתי עם תמר.

איתן כבל: האמן לי, מה שאמר יעקב לא נעלם מעינינו, לא מעיני תמר ולא מעיניי, שוחחנו יותר מפעם אחת על העניינים האלה.

איתן כבל: אם נצליח למצוא – אין שום סיבה בעולם שלא, הוועדה הזאת הצליחה להתגבר על בעיות גדולות לאין שיעור - -

יעקב פרי: יותר סבוכות מהצעת החוק הזאת.

איתן כבל: - - בוודאי שנעשה את המאמץ למצוא את הדרך הנכונה.

איתן כבל: בגמרא אומרים: זה נהנה וזה לא חסר.

איתן כבל: אז נאמר: זה נהנה וזה נהנה במקרה הזה.

איתן כבל: ברשותכם נפתח עם מנכ"ל משרד התרבות והספורט, חברי יוסי שרעבי.

איתן כבל: בבקשה, יוסי.

<יוסי שרעבי: בוקר טוב.

<יוסי שרעבי: אני אתייחס מנקודת המבט שלנו כמשרד התרבות, כמי שלא מתעסק בשוק הפרטי, ויש לו עניין גם בצרכנים וגם בהתפתחות של ענף הקולנוע במדינת ישראל.

<יוסי שרעבי: אנחנו חוששים מכמה דברים.

<יוסי שרעבי: אנחנו מודעים לגמרי לעובדה שאנחנו מתעסקים כאן בשוק פרטי.

<יוסי שרעבי: דובר כאן בחברות פרטיות.

<יוסי שרעבי: בסוף יש להן רמה מסוימת של עצמאות לקבל החלטות כלכליות.

<יוסי שרעבי: ישבנו אתן, הבנו את המשמעות הכלכליות של ההחלטה הזאת שלהן, התרשמנו לגמרי שיש להן עלויות אמיתיות בגין השימוש באינטרנט.

<יוסי שרעבי: הבנו שזה מאפשר להם להוריד חסמים מאוכלוסיות חלשות, זה מאפשר להם לגבות מחירים יחסית סמליים, סבירים, זולים בקניית כרטיסי קולנוע, לאנשים שמגיעים לדוכנים עצמם או לבית הקולנוע עצמו.

<יוסי שרעבי: אנחנו מבינים לגמרי שאנשים שקונים באינטרנט הם דווקא אנשים שיש להם כוח קנייה, זה דווקא אוכלוסיות יותר חזקות, אנשים עסוקים, כאלה שמגיעים הביתה ולא משוטטים בקניונים או במרכזי הקולנוע למיניהם, אלא מזמינים, מוודאים שיש להם מקומות נוחים, מגיעים ישר לסרט כמה דקות לפני שהוא מתחיל.

<יוסי שרעבי: לעומת זאת, האוכלוסיות החלשות יותר, מגיעות לקולנוע, מסתובבות, מבחינתן זה סוג של חוויית לקוח, הן בוחרות את הסרט שבאותו רגע מוקרן, לאו דווקא את הסרט שהם רוצים, ואנחנו מאוד חוששים מהעובדה שאם תיעשה החלטה גורפת כזאת, שתיכפה על הגופים הפרטיים הללו, מה שהם יעשו, הם יעלו פשוט את המחירים, ומי שיינזק מזה זה אוכלוסיות חלשות.

<יוסי שרעבי: המשמעות האמיתית זה בסוף ירידה בכמות הצופים.

<יוסי שרעבי: ירידה בכמות הצופים זה ירידה בכמות הכסף שהולך לעולם הקולנוע, זו פגיעה בענף הקולנוע.

<יוסי שרעבי: צריך לומר שמדינת ישראל משקיעה סכומים גדולים מאוד בענף הקולנוע, 85 מיליון שקלים, בהסכם שהולך להסתיים בשנה הקרובה וייפתח מחדש.

<יוסי שרעבי: הקולנוע היום זה אחד הדברים שאנחנו הכי גאים בו, הוא מביא הרבה מאוד פירות ומביא הרבה מאוד גאווה למדינת ישראל ברחבי העולם, אבל אולי אגיד משהו נוסף.

<יוסי שרעבי: אנחנו לא עוסקים רק בקולנוע.

<יוסי שרעבי: הצעת החוק הזאת, ההשלכות שלה הן לא רק על הקולנוע, גם על תיאטרון וגם על גופים קטנים יותר, ואני לא יודע איזה משמעויות כלכליות יש לזה על גופים אחרים.

<יוסי שרעבי: - - - יתייחס להיבטים משפטיים שבטח עו"ד הילה דווידוביץ תתייחס אליהם עוד מעט, שקשורים בהחלטה שהתקבלה בוועדת השרים לחקיקה, אבל אנחנו אומרים מנקודת המבט שלנו כמשרד התרבות והספורט, אנחנו חושבים שזאת החלטה גורפת מדי, שעלולה לפגוע באנשים שהיום הם האנשים שמייצרים את חוויית הקולנוע האמיתית.

<יוסי שרעבי: היום להגיע לקולנוע זה לא להגיע לקולנוע כמו שאנחנו מגיעים לקולנוע, אתה מגיע לחוויה אחת כוללת, שזה גם קולנוע, זה גם בילוי, זה גם דברים אחרים.

<יוסי שרעבי: אני חושב שאפשר להגיד בפה מלא שמי שמגיע לכל המרכזים למיניהם מגיע לחוויה גדולה, השימוש בחניה הוא חינם, ואנחנו חושבים שיש גם מאמץ גדול של בעלי הקולנוע להפוך את זה למשהו - - -

איתן כבל: אז מה אתם מציעים, יוסי?

<יוסי שרעבי: אנחנו חושבים, ככל שזה תלוי בנו, שצריך להתכנס לפתרון הרבה יותר סביר.

<יוסי שרעבי: הפתרון עכשיו הוא גורף מדי.

איתן כבל: יוסי, אתה נותן לנו הצעות מחוץ לאטמוספירה.

איתן כבל: תנסה להגיד לי מה זה בעיניכם.

<יוסי שרעבי: מי שקונה מעבר לכרטיס השלישי או הרביעי, צריך לפטור מתשלום עמלה.

<יוסי שרעבי: השניים או השלושה כרטיסים הראשונים אני חושב שסביר לגבות את העמלה הזאת, אני חושב שזה מידתי, אני חושב שזה גם צריך להוביל לאמירה שבעלי בתי הקולנוע מתחייבים לא להעלות את הכרטיסים, לשמור על הכרטיסים כמו שהם, כדי ליצור מצב שלא נשים חסם נוסף בפני הציבור הרחב שהוא הציבור החלש.

<יוסי שרעבי: הם ללא ספק יינזקו כלכלית.

<יוסי שרעבי: התרשמתי בשיחה שלי איתם שיש להם עלויות כלכליות - - -

איתן כבל: הוא תיכף יציג.

<יוסי שרעבי: אני חושב שזה הרבה יותר מידתי.

<יוסי שרעבי: אנחנו צריכים למצוא את האיזון הנכון בין הרצון לא לגבות עמלה ממי שקונה כל-כך הרבה כרטיסים.

<יוסי שרעבי: מצד שני לא להעלות את המחיר לצרכן הפשוט, הממוצע.

תמר זנדברג: כמה מהאנשים קונים כל-כך הרבה כרטיסים?

תמר זנדברג: כמה מהרכישות?

<יוסי שרעבי: מהנתונים שיש לי היחס הוא בערך 40%-30% קונים קנייה אינטרנטית.

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: לא זה מה ששאלתי.

תמר זנדברג: כמה מאלה שקונים קנייה אינטרנטית קונים שלושה כרטיסים ומעלה?

<יוסי שרעבי: אני מבין שזה משהו באזור ה-40%.

תמר זנדברג: אני מבינה שזה באזור ה-30%.

איתן כבל: חברים, תודה.

איתן כבל: ג'וש גולדשמיד, מנכ"ל המועצה הישראלית לצרכנות.

איתן כבל: לאחר מכן עו"ד וגיף.

איתן כבל: אבי, תגיד לי כשאתה רוצה.

<משה אדרי: אני משה.

<משה אדרי: אני אשאר לסוף, ככה שאני אתן תשובות.

<משה אדרי: תודה.

איתן כבל: בסדר גמור.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: - - -

איתן כבל: קודם כול את.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: קודם כול, כן חשוב מאוד להבהיר שוועדת השרים התנגדה להצעת החוק.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אולי זה לא מעניין את כולם, אבל לפחות את נציגי הממשלה זה אמור לעניין.

יעקב פרי: השאלה אם היא התנגדה להצעת החוק בגלל שזו גברת מהאופוזיציה - - -

תמר זנדברג: היא לא התנגדה להצעת החוק.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: יש לי את החלטת ועדת השרים.

תמר זנדברג: איך זה עבר בוועדת השרים?

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: זה עבר בניגוד להחלטה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: יש לי את החלטת ועדת השרים ואני לא ממציאה.

איתן כבל: יש לי הצעה, תמר, את לא צריכה להתרגש מהאמירה הזאת.

תמר זנדברג: אני לא מתרגשת.

איתן כבל: חצי מהצעות החוק שלי העברתי כך.

תמר זנדברג: הכול בסדר.

תמר זנדברג: זה לא מה - - -

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: לא משנה הסיבה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: ועדת שרים התנגדה, וזה מחייב פה את כל נציגי - - -

איתן כבל: הכנסת היא הריבון.

איתן כבל: אני רוצה להגיד לגברתי שיש הבדל בין הממשלה לבין הקואליציה לבין הכנסת.

איתן כבל: העניין הוא כזה, אנחנו חברי הכנסת בכלל, מביאים לוועדת השרים, לא כי ועדת השרים היא סמכות יוצאת דופן, אלא אם אנחנו רוצים לקבל את התמיכה של הקואליציה, כי זה עובר בשרשור, זה הכול.

יעקב פרי: איתן, ברגע שוועדת השרים מתנגדת, הקואליציה באופן כמעט אוטומטי מתנגדת.

איתן כבל: יפה.

איתן כבל: הדגש הוא על ה"כמעט".

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אני מחויבת להגיד את זה.

איתן כבל: התרגשנו מההודעה...

<הילה דוידוביץ- בלומנטל: נציגי הממשלה צריכים להתנגד.

איתן כבל: על זה כעסת?

<הילה דוידוביץ- בלומנטל: גם.

<הילה דוידוביץ- בלומנטל: לגופם של דברים אני רוצה להתייחס למה המלצנו גם לשרה שלנו בזמנו להתנגד.

<הילה דוידוביץ- בלומנטל: קודם כול, כולם מדברים על קולנוע, אבל ההצעה הזאת רלוונטית גם לעולם המופעים.

איתן כבל: הכול.

<הילה דוידוביץ- בלומנטל: יש לנו קצת נתונים שקיבלנו בנושא.

<הילה דוידוביץ- בלומנטל: למיטב ידיעתנו הרבה פעמים מדובר בעסקים קטנים, בעסקים בינוניים.

<הילה דוידוביץ- בלומנטל: בעוד שבתי הקולנוע אולי יכולים לגלגל כל מיני התערבויות ופיקוחים על מחירים, כי ההצעה הזאת היא סוג של פיקוח על מחיר, אותם עסקים קטנים ובינוניים, שהעסק המרכזי שלהם הוא באמת רק מכירת כרטיסים, והם מוכרים - - -

תמר זנדברג: איפה יש לכם נתונים על רכישת כרטיסים?

<הילה דוידוביץ- בלומנטל: יש לנו קצת נתונים.

תמר זנדברג: את יכולה לתת לי את הנתונים?

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: כרגע לא.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: לנו אין כלכלנים.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: בכל מקרה זה ברור שההצעה - - -

איתן כבל: הילה, הילה, הילה, סליחה.

איתן כבל: בואי נעשה סדר.

איתן כבל: אני לא אוהב שמדברים בצורה גורפת.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: רגע.

תמר זנדברג: חשוב לנו בוועדה - - -

איתן כבל: שנייה, תקשיבי.

איתן כבל: יש הבדל גדול כשאתה קונה את הכרטיס, נכנס לאינטרנט וקונה אותו מבית הקולנוע.

איתן כבל: בית הקולנוע בסינמה סיטי לדעתי הוא לא מתווך.

יעקב פרי: במופעים את קונה אצל סוכנות.

איתן כבל: מופע – כשאת אומרת לי זה לא מופרך.

איתן כבל: אפשר לחשוב על הדברים האלה.

איתן כבל: למה?

איתן כבל: כיוון שמשרד הכרטיסים - - -

<אבי אדרי: גם לקולנוע יש מתווכים.

איתן כבל: תיכף תגיד את הדברים שלך, אבי.

איתן כבל: אני יודע למה היא התכוונה.

איתן כבל: אתה מדבר על מתווך מסוג אחר.

איתן כבל: היא מדברת על מתווך מסוג אחר לגמרי.

<אבי אדרי: אותו אחד, משרד כרטיסים.

איתן כבל: יכול להיות שהוא משרד כרטיסים.

איתן כבל: אם הוא משרד כרטיסים, אין לו קשר אליך והוא רק במקרה יושב שם, זו שיחה שצריך לנהל.

איתן כבל: זה מה שהיא התכוונה, לפחות בהתייחסות שלה.

איתן כבל: כשאתה מתקשר להדרן, או לאחד מהמשרדים, אתה פונה אליו, זה גם עניין, כי צריך גם לדעת שכאשר אתה קונה את הכרטיס ואתה לא עושה שום פעולה, אני שואל את עצמי למה אני צריך לשלם עליה.

<אבי אדרי: אולי ננסה לעזור לכם שנייה.

תמר זנדברג: יש לי פה צילום מסך ששלח לי אזרח שקנה כרטיסים ב"איוונטים" למשל, כרטיסים למופע, בדיוק כמו שאת מתארת, ואז שאלו אותו על שיטת המשלוח.

תמר זנדברג: אתה צריך לסמן איך אתה רוצה לקבל את הכרטיסים.

תמר זנדברג: הדפסה ביתית, בבית שלו, במדפסת שלו, עם הדיו על חשבונו והחשמל על חשבונו – 10 שקלים.

<אבי אדרי: אז יש עמלה.

תמר זנדברג: על מה העמלה הזאת?

<אבי אדרי: מזה הוא חי.

תמר זנדברג: "מזה הוא חי".

תמר זנדברג: יפה מאוד.

תמר זנדברג: זאת התשובה.

<אבי אדרי: סליחה, יש איזה לקונה בסיסית.

<אבי אדרי: אני לא יודע באיזה עולם את חיה - - -

איתן כבל: אבי, אני אאפשר לך.

איתן כבל: אבי, אני אגלה לך סוד.

איתן כבל: יש עולם שקוראים לו "עולם סוכני הנסיעות" - -

<אבי אדרי: נכון.

איתן כבל: שנייה.

איתן כבל: אני אתן לך דוגמה.

איתן כבל: - - האינטרנט לאט לאט נכנס פנימה בכל הכוח.

איתן כבל: זה כמו שתגיד לי כשאני עושה לי חבילה בבית ואני בונה לי אותה, שאני אשלם עמלה למשרד נסיעות שיש לו קו לשם.

<אבי אדרי: גם כשאתה קונה באינטרנט יש סוכן שמקבל עמלה.

<אבי אדרי: אתה פשוט לא יודע את זה.

<אבי אדרי: זה פשוט נסתר.

תמר זנדברג: אז תעשו את זה ככה, ואל תרמו את הציבור - - -

<אבי אדרי: אנחנו לא מרמים.

<אבי אדרי: זה שאני מראה לו, אני לא מרמה אותו.

<אבי אדרי: את מבקשת שאני ארמה אותו.

איתן כבל: אבי.

איתן כבל: אבי, אני מציע לך הצעה.

איתן כבל: אתה פשוט פעם ראשונה פה, נכון?

<אבי אדרי: נכון.

איתן כבל: על הכיפאק.

איתן כבל: בוא לא נעשה מזה סרט או פרומו לסרט.

<אבי אדרי: מקובל.

<אבי אדרי: מקובל.

איתן כבל: לך אני מציע.

איתן כבל: ההצעה שלי שתיתן את המשנה שלך סדורה.

איתן כבל: תאמין לי.

<אבי אדרי: למדתי.

<אבי אדרי: תודה.

איתן כבל: תאמין לי, למרות שזה באינסטינקט.

איתן כבל: הילה, בבקשה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: עצרתי בנקודה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: ההצעה כרגע כלשונה חלה גם על מופעים וגם על אותם מתווכים.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: זה מה שהיה חשוב לי להגיד לגבי המופעים.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: דבר נוסף, אני לא חושבת שצריך להיות כלכלן בכיר מאוד כדי לדעת שפיקוח על מחירים עשוי להביא להעלאת מחירים.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: פה בוועדה אנחנו גם בדרך כלל לא מתרגשים מהאיום שכל תיקון - - -

איתן כבל: תראי לי חוק אחד שהייתם מעבירים עם האיום הזה.

איתן כבל: חוק אחד.

איתן כבל: חוק אחד שישבתם עליו אתם, לא אני, לא מישהו מחברי הכנסת שנמצאים כאן, שהאיום הזה לא תמיד נמצא ברקע.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: הוא תמיד נמצא.

איתן כבל: זו לא תכלית משפטית, גברתי.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: הוא תמיד נמצא.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אני אומרת שהחשש הזה קיים.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אני רק אציין כמה נקודות מנקודת המבט שלנו, אדוני יכול לקבל או לא.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: יש חשש שנמצא, הוא על השולחן, ומבחינתנו, ככל שהוא יתקיים, ולמיטב ידיעתנו מרבית העסקאות שנעשות במכר מרחוק הן דווקא מהמרכז ופחות מהפריפריה, עליית המחירים עשויה להתגלגל על כלל הציבור.

איתן כבל: אוקיי.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: רגע.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: נקודה אחרונה.

איתן כבל: אתם פולשים.

איתן כבל: אימפריאליסטיים נהייתם במשרד המשפטים.

איתן כבל: חשבתי שהטיעון הכלכלי צריך להיות מוצג על-ידי משרד הכלכלה שתומך בחוק, אבל סתם אמרת, דרך אגב.

איתן כבל: ..

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: עוד נקודה אחרונה - - -

תמר זנדברג: אולי יותר צריך להטריד אותם התיאום במחירים בכל הארץ.

איתן כבל: תמר - - -

תמר זנדברג: פריפריה ומרכז משלמים אותו מחיר.

תמר זנדברג: זה לא מטריד אתכם?

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: זה מטריד, אבל זה עניין אחר.

איתן כבל: עזבי את זה.

איתן כבל: תני לה.

איתן כבל: בבקשה.

תמר זנדברג: גם זה עניין מטריד.

איתן כבל: הילה היא לא הבעיה.

תמר זנדברג: אם כבר מטרידים אותם נושאים כלכליים.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: נקודה אחרונה שאני רוצה להגיד שהתפיסה שלנו לעמלה הזאת שזאת עמלת נוחות, זה שירות פרמיום.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: כך אנחנו מסתכלים על הדבר הזה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: מבחינתנו - - -

איתן כבל: זה משגע.

איתן כבל: זה כמו שפעם היה טלפון.

איתן כבל: כשמדברים על עוני, היום טלפון לא נחשב בהגדרה.

איתן כבל: מי שיש לו טלפון יכול להיות סופר עני.

איתן כבל: מה זה עמלת פרמיום?

איתן כבל: תקשיבי טוב, אני מציע לך - - -

<הילה דוידוביץ- בלומנטל: אל תכעס.

איתן כבל: אני לא כועס עלייך.

איתן כבל: מטריפה אותי החשיבה, לא את.

איתן כבל: תדפיסי את הדברים שאת אומרת ובעוד שלוש-ארבע שנים תקראי - -

תמר זנדברג: למה שלוש-ארבע, כבר היום.

איתן כבל: - - לפני השינה דברים שאמרת על עמלת פרמיום.

תמר זנדברג: אגב, למה במשרד המשפטים, כשאתם נותנים הרבה שירותים באינטרנט – למה אתם לא גובים עמלה?

תמר זנדברג: - -

איתן כבל: תמר.

איתן כבל: תמר.

איתן כבל: תמר.

תמר זנדברג: - - זה שירות פרמיום.

איתן כבל: מה זה אינטרנט?

איתן כבל: זה עמלת פרמיום?

איתן כבל: את יודעת מה מעצבן אותי?

איתן כבל: שזה בלתי נתפס.

איתן כבל: סליחה, חברים.

איתן כבל: עוד לפני שאני נותן לאבי, יכול להיות שהוא יהפוך לנו את הכיוון, אני רק אומר שהכוונה שלנו היא שזה לא יהיה רק לעשירים, אלא שכל אחד ואחד מאתנו יוכל, כל אלה שהציג קודם חברי מנכ"ל משרד התרבות, שיש אלה שמגיעים, מסתובבים וקונים ויש אלה שמגיעים ורצים מהר לקופה ועומדים כמו סרדינים.

יעקב פרי: איפה הבדואים?

יעקב פרי: לאיזה סרט הולכים הבדואים?

ג'מעה אזברגה: לא הולכים.

ג'מעה אזברגה: הבדואים חיים בסרט אחד גדול.

איתן כבל: אצלם יש דרייב אין.

איתן כבל: פרי, אצלם זה דרייב אין, תמיד בלי גג.

איתן כבל: אתם עושים באמצע באיזו עיירה בלתי מוכרת, אוספים את כולם, טלוויזיה קטנה ואומרים להם: זה קולנוע...

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אלה הנקודות מבחינתנו.

איתן כבל: תודה, הילה.

איתן כבל: האמת, זה היה - - -

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: לא שכנעתי אותך.

איתן כבל: לא אמרתי שלא.

איתן כבל: נדה

איתן כבל: מתי מהמפתח הרחב שהמשרד לקח על עצמו, אבל בסדר, שיהיה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: ההיבט המשפטי פה חשוב, בעיקר הפגיעה בעסקים הקטנים.

איתן כבל: היבט משפטי זה דבר אחד, היבטים כלכליים זה דבר אחר.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: לכן הצגתי בראש ובראשונה את ההיבט המשפטי וההשלכה על העסקים הקטנים.

איתן כבל: מר אטלן, בבקשה.

<מיכאל אטלן: תודה.

<מיכאל אטלן: אני הממונה על הרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן, וסחר הוגן פה רלוונטי במיוחד בנושא הזה.

<מיכאל אטלן: אנחנו כרשות, אפילו הפצנו RIA עם חלופה לאסור את העמלות, ופירטנו ב-RIA את כל הנתונים - - -

יעקב פרי: מה זה RIA?

<מיכאל אטלן: Regulatory Impact Assessment, טיוב הרגולציה.

איתן כבל: זה טיוב הרגולציה.

<מיכאל אטלן: זה הליך שהחל מ-2016 יש בכל חקיקה חדשה.

<מיכאל אטלן: בירורים די שמנים עשינו.

יעקב פרי: ומה היתה הצעתכם?

<מיכאל אטלן: רגע.

<מיכאל אטלן: בואו נבחין בין הבעיה לבין האופן לפתרון.

<מיכאל אטלן: עם כל מה שנאמר כאן זה לא Convenience Fee טיפוסי.

<מיכאל אטלן: ואני מציע שתחשבו על הזוג הצעיר, העובד, לו אין חלופה אמיתית אלא לקנות באינטרנט.

<מיכאל אטלן: כלומר, יש לו איזה חלון בטיפול בילדים בעבודה, ואם הוא צריך ללכת לעמוד בקופה, הוא באמת לא בוחר בסרט, זה נכון.

<מיכאל אטלן: הרי אנשים צעירים עובדים, הולכים מעט, בטח עם ילדים.

<מיכאל אטלן: לקרוא לזה Convenience Fee?

<מיכאל אטלן: בשבילם זה לדעתי לא נכון.

<מיכאל אטלן: יש מתווכים גם בענפים אחרים, יש מתווכים שעושים עבודה דומה למה ש"לאן" עושה גם בתחום המסעדות, ושם לא משלמים עמלה.

<מיכאל אטלן: הרשות סקרה 89 אתרים מכל הענפים.

<מיכאל אטלן: הרי הצעת החוק לא אומרת את המילה "קולנוע", ובכל זאת אנחנו מדברים רק על הקולנוע, ובאמת רק הקולנוע מתאפיין בתכונה הזאת.

<מיכאל אטלן: כשאתה הולך לקנות בגד, אם אתה קונה אותו באינטרנט, זה לא עולה לך יותר - -

תמר זנדברג: זה עולה לך פחות.

<מיכאל אטלן: - - אין עמלה.

ג'מעה אזברגה: דווקא פחות.

<מיכאל אטלן: לרוב פחות.

<מיכאל אטלן: מה שיכול להיות זה דמי משלוח, אבל יש גם אופציה לבוא ולאסוף, ואז זה בסדר.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: מה ההבדל?

<מיכאל אטלן: יש הבדל גדול.

<מיכאל אטלן: אם זה דמי משלוח שאתה גם יכול לבחור שלא לשלם אותם ולבוא לעשות פיק אפ במקום, זה לא עמלה מהסוג - - -

תמר זנדברג: הרבה חברות, בגלל שיש תחרות אמיתית, הן גם עושות משלוח חינם כשירות.

תמר זנדברג: יכול להיות שהבעיה שאין תחרות בענף הקולנוע.

תמר זנדברג: זה לא מטריד אתכם?

איתן כבל: תני לו.

איתן כבל: הוא הולך איתנו בהתחלה, כבר את מקלקלת לו?

איתן כבל: שלא ישתנה בדרך.

<מיכאל אטלן: לכן אפיינו את זה כתופעה של סחר לא הוגן.

<מיכאל אטלן: אגב פרסמנו נייר עמדה עקרוני של הרשות של אינדיקציות לסחר לא הוגן, כי זה מין מינוח שהופיע בחוק לראשונה ב-2007 ולא יצקו בו תוכן.

<מיכאל אטלן: אין סעיפים בחוק עצמו שמדברים על מה זה סחר לא הוגן, למעט דבר קטן שלא רלוונטי לדיון הזה.

<מיכאל אטלן: סחר לא הוגן לפי דעת הרשות זה שילוב של אינדיקציות חברתיות-ערכיות, כמו מחאה ציבורית, כמו היות תופעה תופעה ייחודית, שאתה לא מוצא לה הסברים.

<מיכאל אטלן: היא ייחודית בהשוואה לכל הדברים הדומים שקורים עם אינדיקציות של כשל שוק.

<מיכאל אטלן: ופה יש אינדיקציות של כשל שוק.

<מיכאל אטלן: יכול להיות שזה לא כשל שוק עמוק כזה שיניע את הרשות להגבלים עסקיים להתעסק איתו, אבל זה שזו אותה עמלה לאורך כל השנים אצל כל מי שמתעסק במכירת כרטיסים, זה סימן שיש פה כשל שוק.

איתן כבל: גם כשזה היה בטלפון בדקתם או שאין לך מושג?

<מיכאל אטלן: אין לי מושג.

איתן כבל: אמרת שזה נשאר אותו דבר, חשבתי שבדקתם גם - - -

<מיכאל אטלן: היא יציבה לאורך שנים.

<מיכאל אטלן: הטיעון לגבי העלויות, בחנו וסקרנו את הטיעונים של העלויות.

<מיכאל אטלן: יש גם רווחים.

<מיכאל אטלן: מה היה קורה אילולא המכירות באינטרנט?

<מיכאל אטלן: ענף הקולנוע היה צומח או קטן?

<מיכאל אטלן: לדעתי הוא היה קטן.

<מיכאל אטלן: כלומר, זה לא רק מין שירות שעושים טובה ונותנים לצרכנים, ירצו – ישלמו, לא ירצו – לא ישלמו.

<מיכאל אטלן: זה דבר שבלעדיו הענף עלול לא להתקיים, או לפחות במרכז.

<מיכאל אטלן: מהבחינה הזאת בכל הנתונים צריך להבחין כל הזמן בין המרכז לפרפריה, כי בפריפריה באמת יותר הולכים לקופות מאשר במרכז.

<מיכאל אטלן: כל זה אומר שיש פה תופעה שצריך להתמודד איתה.

<מיכאל אטלן: זה לא אומר בהכרח שהדרך הכי נכונה להתמודד איתה - - -

איתן כבל: סליחה שאני קוטע אותך, עו"ד אטלן, לגבי למה בפריפריה משתמשים פחות.

תמר זנדברג: זה ביצה ותרנגולת.

איתן כבל: בוודאי.

איתן כבל: זה גם העניין כמה שימוש יש באינטרנט בפריפריה, שזה לא דיון לעכשיו.

תמר זנדברג: יש שימוש באינטרנט, פשוט זה עולה 4.5 שקל יותר.

<קריאה: כמה בתי קולנוע יש בפריפריה?

איתן כבל: אני אומר לא זו אף זו.

תמר זנדברג: יש בתי קולנוע.

איתן כבל: הלאה.

איתן כבל: סליחה.

<מיכאל אטלן: אומרים שיש פה תופעה שצריך להתמודד איתה.

<מיכאל אטלן: איך עושים את זה?

<מיכאל אטלן: ב-RIA שהפצנו ההצעה היתה לאסור כליל.

<מיכאל אטלן: לא בכדי ההצעה לא התקדמה, לא בשלה, כי באמת חוששים שזה אולי בסופו של דבר יזיק לצרכן כי זה יעלה את המחיר, בין אם זה המחיר של הכרטיס ובין אם זה המחיר של הפופקורן וכל הדברים שמסביב.

<מיכאל אטלן: ולכן אנחנו נעצרנו בשלב של חיפוש חלופה יותר מעודנת.

<מיכאל אטלן: מהבחינה הזאת אני שמח כשאני שומע שיש הידברות ויש ניסיון לחפש פתרון שיהיה מוסכם.

<מיכאל אטלן: ברור לגמרי מבחינה פורמלית שאם יהיה פתרון, יצטרכו לחזור לוועדת השרים לחקיקה.

<מיכאל אטלן: זאת לא הבעיה כרגע.

<מיכאל אטלן: הבעיה אם ואיך מתקדמים.

<מיכאל אטלן: מבחינה זו הייתי רוצה להסתפק כרגע בזה.

איתן כבל: לא הבאת לנו חוט או חוטון.

<מיכאל אטלן: ככל שהמספר של הכרטיסים הוא גבוה יותר הוא פחות טוב לצרכן.

איתן כבל: עמדתכם חשובה מאוד.

איתן כבל: היועצת המשפטית ולאחר מכן משרד התקשורת ואז ג'וש.

איתן כבל: אני רוצה לסיים עם משרדי הממשלה.

<אתי בנדלר: אני מוכרחה לומר שכאשר לקחתי את הצעת החוק לידי, כאשר הגב' ורון הודיעה לי שההצעה תהיה על סדר-היום, התעוררו אצלי שאלות, וכדרכי אני גם פונה למשרדי הממשלה לשמוע אם יש להם הערות וכו'.

<אתי בנדלר: השאלות שהתעוררו גם בהידברות שלי עם נציגי הממשלה התייחסו לשאלה האם ההכתבה לחברות פרטיות מסחריות כיצד לנהוג בעניין הזה – האם אין בה עד כדי פגיעה חוקתית בחופש העיסוק שלהם, בחופש הקניין שלהם וכו'.

<אתי בנדלר: התלבטתי לא מעט בשאלה הזאת, אני מוכרחה לומר.

<אתי בנדלר: אולי לפני שאני אכנס לגופו של עניין מה היו הנקודות שאני חושבת בסופו של דבר שיש להביא אותן בחשבון בשאלות האלה, אני רוצה להתייחס בחצי דקה לשני עניינים פורמליים.

<אתי בנדלר: האחד, עמדת ועדת השרים לענייני חקיקה.

<אתי בנדלר: אכן גם אני הוצאתי את עמדת ועדת השרים לענייני חקיקה מחודש פברואר אם אינני טועה, שבה כתוב שוועדת השרים החליטה להתנגד להצעת החוק, אבל מצד שני עיינתי גם בפרוטוקול המליאה בעת הדיון המוקדם, כשאת עמדת הממשלה הביא השר, ואני מצטטת: "לסיכום, חברים, לאחר שבדקנו את ההצעה שהוגשה, חברת הכנסת זנדברג, וסיכמנו שנגיש אותה היום, אנחנו, ועדת השרים, הקואליציה, מחליטה להצטרף ולתמוך בהצעת החוק הספציפית הזאת".

איתן כבל: כך אמר השר אלי כהן כשר הכלכלה.

<אתי בנדלר: בוודאי.

<אתי בנדלר: זה נאמר מפי השר.

יעקב פרי: זה לא קרה בפועל.

יעקב פרי: ועדת השרים חזרה ודנה?

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: לא ידוע לי שהיה עוד דיון בוועדת השרים.

<אתי בנדלר: אינני יודעת.

תמר זנדברג: הוא הביא את העמדה במליאה והיה דיון בוועדת השרים.

איתן כבל: תמר, אני לא מציע לך עכשיו לשים קונגו ולחפור.

איתן כבל: אין צורך.

תמר זנדברג: אני עונה לחבר אופוזיציה שמאוד מעניין אותו האם זה חזר לוועדת השרים.

איתן כבל: עזבי את זה עכשיו.

איתן כבל: אני חוזר ואומר לפני כן, חברים.

איתן כבל: אני אולי אלמד אתכם, אולי לא חצי מהחקיקה שלי, אבל 10% בוודאי עברה למרות החלטת ועדת השרים.

איתן כבל: עזוב, זה לא תורה מסיני.

<אתי בנדלר: עוד נקודה פורמלית או לא פורמלית שאני רוצה להתייחס אליה זה הכינוי של אותה עמלה, שנקראת "עמלת אינטרנט".

<אתי בנדלר: במסמך מפורט מאוד ומרשים שהוגש על-ידי ד"ר פריזט, מטעם התאחדות ענף הקולנוע בישראל, כשהוא התבקש לערוך ניתוח כלכלי ולמסור לוועדה - -

איתן כבל: היה חבר ועדת טרכטנברג להורדת יוקר המחיה.

<אתי בנדלר: - - הוא חוזר מספר פעמים בחוות-דעתו – יש לי התייחסות לכל מיני נושאים שמופיעים, אבל רק לנושא העמלה – כותב ד"ר פריזט שהשם הזה הוא "מונח לא מוצלח".

יעקב פרי: מה מונח לא מוצלח, השם של העמלה?

<לאה ורון: כן.

<לאה ורון: "עמלת אינטרנט".

<אתי בנדלר: בעצם זה לא עמלת אינטרנט, אלא זה דמי נוחות, או אינני יודעת מה, יציג את זה ד"ר פריזט כפי שהוא יציג את זה.

<אתי בנדלר: אני מוכרחה לומר שמאוד הפריעה לי האמירה הזאת, משום שאם כך, אולי צריכים לומר למי שהשתמש במונח הזה לאורך תקופה כל-כך ארוכה, שהוא ביצע הפרה של חוק הגנת הצרכן במובן זה שהיתה כאן הטעיה של הציבור, שלא מדובר כאן בכלל על עמלת אינטרנט אלא על משהו אחר.

<אתי בנדלר: אולי בסופו של דבר המונח הזה לא היה מוטעה, אלא שבדיעבד כך מתייחסים אליו.

<אתי בנדלר: אני רוצה לחזור לשאלה המשפטית שהיא באמת שאלה לא פשוטה.

<אתי בנדלר: אני לא יכולה לומר שיש לה clear cut case – תשובה ברורה וחד משמעית בנושא הזה – אבל אני רוצה להעלות בפני חברי הוועדה נקודות למחשבה בנושא הזה.

<אתי בנדלר: דבר ראשון, נראה לי שלמרות כל הטיעונים נגד, הצעת החוק הזאת בכל זאת משרתת תכלית חברתית וצרכנית.

<אתי בנדלר: ולמה אני מתכוונת?

<אתי בנדלר: שיטת המכירה של שירותים ומצרכים באמצעות האינטרנט – זה ברור וידוע לכולם שהיא הולכת וגוברת ותופסת תאוצה.

<אתי בנדלר: השיטה הזאת – יש להניח, שוב אף אחד לא יודע מה העתיד טומן בחובו, אבל נראה שהיא תלך ותיעשה יותר ויותר פופולרית, אולי גם בפריפריה, אולי גם בקרב אוכלוסיות שהיום נחשבות לאוכלוסיות חלשות יותר, כי זו המגמה וזו מגמה עולמית, וגם בקרב הבדואים אנחנו כבר רואים את זה.

<אתי בנדלר: אני מוכרחה לומר שטיילתי בארצות נחשלות ביותר, במיאנמר ובמקומות אחרים, וזה פשוט מדהים לראות איך משתמשים שם, במקומות הכי נחשלים, באמצעים סלולריים.

<לאה ורון: הטכנולוגיה הולכת ומתפשטת.

<אתי בנדלר: מה אנחנו אומרים?

<אתי בנדלר: אנחנו אומרים שאם אנחנו משאירים את עמלת האינטרנט, שתיקרא כפי שתיקרא בסופו של דבר - -

איתן כבל: עמלת נוחות או לא משנה מה.

<אתי בנדלר: - - אנחנו מעלים בסופו של דבר את המחירים לנתח יותר רחב מהציבור במשך הזמן, כי נתח יותר גדול מהציבור ישתמש בשיטת המכירה הזאת.

<אתי בנדלר: קשור לעניין הזה – אומרים בהתאם לנתונים שהוצגו כאן

<אתי בנדלר: שמסתבר שהעמלה הזאת נפוצה או קיימת רק ברכישת כרטיסים לקולנוע ול - - -

יעקב פרי: לבידור, הצגות.

<אתי בנדלר: לבידור.

<אתי בנדלר: אבל אם היא תשתרש, ועכשיו אחרי שהכנסת גם דנה בעניין ונותנת לה את הגושפנקה החוקית לעניין הזה, כתוצאה מהדיון הזה, למה שבעלי עסקים אחרים לא ילמדו ויחליטו לגבות גם הם עמלה כזאת?

<אתי בנדלר: זאת אומרת, דווקא להשארת העמלה בשל הפופולריות של הכלי הזה, עלולה להיות לדעתי השפעה של העלאת מחירים לא רק בקרב האוכלוסייה שקונה כרטיסים למופעי בידור, אלא על כלל האוכלוסייה.

איתן כבל: כשאני משלם ביטוח לאומי, חשמל, מים, האם גובים לי עמלה?

תמר זנדברג: ודאי שלא.

<אבי אדרי: אין לך קופה.

<אבי אדרי: אתה לא יכול ללכת למקום ולשלם לקופה.

תמר זנדברג: אתה יכול ללכת לדואר.

<אבי אדרי: אתה יכול ללכת לדואר, אז הדואר - - -

איתן כבל: סליחה, אני הולך לתאגיד המים שלי, עין אפק - - -

תמר זנדברג: אדרבה, אין לך קופה.

<אבי אדרי: את לא חוסכת לי שום קופה.

איתן כבל: אבי, אבי, אני יכול להגיד מה שנקרא "ידע אישי – 50 שקל"?

איתן כבל: זה היה פעם, אתה צעיר - -

<אבי אדרי: לא כל-כך צעיר, רק נראה ככה.

איתן כבל: אתה נראה טוב בכל מקרה.

איתן כבל: - - "מחפשים את המטמון".

איתן כבל: אני אומר את זה גם לך.

איתן כבל: אם יש לי בעיה ואני לא רוצה לשלם, אני הולך לקופות בעירייה ומשלם.

יעקב פרי: יש כאלה שעושים את זה.

יעקב פרי: מעט, אבל עושים את זה - -

<אבי אדרי: אם אתה משלם בדואר, אתה משלם עמלה - - -

איתן כבל: - - למה מעט?

איתן כבל: כי שם אין לך עמלה, אין לך כלום, אז אתה עושה את זה.

<אתי בנדלר: נשאלת ההשאלה מדוע נגבית עמלה - - -

<קריאה: זה יותר נוח.

<אבי אדרי: ברור, זה גם שירות ציבורי.

<אבי אדרי: אתה בתור ממשלה יכול לתת מה שאתה רוצה חינם, לא חינם, אנחנו גוף פרטי.

איתן כבל: אבי, רגע.

איתן כבל: תאמין לי, ממשלה יותר גרועה משוק פרטי.

<אבי אדרי: אני אעזור לך במשהו, כשאתה מחייב אותי לתת חניה בחינם לנכה על חשבוני, זה בסדר.

איתן כבל: אבי, אל תעזור לי.

איתן כבל: אנחנו רוצים שתעזור לנו בעניין לאחר מכן.

איתן כבל: אני אומר לך ברשותך שאין מצב שחברות ממשלתיות או ציבוריות, כשהן נותנות לך שירות – יכול להיות אני לא יודע, מצאנו דמי שימוש קבועים, שם עושים את העקיצות, אבל זה דיון אחר.

איתן כבל: בבקשה, גברתי.

<אתי בנדלר: כששאלתי את עצמי איך ייתכן שדווקא בענף הזה גובים כאן עמלה לעומת מכירת מצרכים ושירותים באינטרנט, שבדרך כלל לא רק שלא גובים עמלה, אלא שהרכישה המקוונת הזאת, שמאפשרת השוואת מחירים וכיוצא בזה, מביאה בדרך כלל להורדת מחירים, או שיש חברות שגובות עמלה בשל רכישה בסניף לעומת רכישה באינטרנט, אינני יודעת.

<אתי בנדלר: זה אולי טעון בדיקה ואני רק זורקת את זה לצורך מחשבה.

<אתי בנדלר: יכול להיות שאולי ענף הקולנוע בארץ והמופעים הוא לא ענף ממש תחרותי מבחינת מספר המשווקים.

<אתי בנדלר: זאת אומרת, אם יש לי בעיקר שלוש או ארבע חברות גדולות ששולטות על רוב בתי הקולנוע בארץ, אולי הן יכולות להכתיב את האפשרות שרכישת הכרטיסים תהיה מלווה בעמלה, אבל אינני יודעת, אני רק זורקת נקודה למחשבה.

<אתי בנדלר: הייתי רוצה לסיים את דבריי בציטוטים מדברים שנאמרו בבית המשפט העליון בדיון נוסף שבו דנו בעמלה שחברת אל על גובה בשל ביטול כרטיסים שנרכשו באופן מקוון.

<אתי בנדלר: שם השאלה היתה האם דמי הביטול צריכים להשתלם ביחס לכל כרטיס בנפרד, גם אם בעסקה אחת רכשנו מספר כרטיסים, או פעם אחת דמי ביטול.

<אתי בנדלר: החלטת בית המשפט העליון היתה שצריכים לשלם ביטול עבור כל כרטיס בנפרד.

<אתי בנדלר: אבל היתה שם התייחסות ארוכה ויפה לנושא של עסקאות מקוונות, והייתי רוצה רק לקרוא ברשותך מספר ציטוטים מהדברים שנאמרו שם.

<אתי בנדלר: הדברים הם מפי כבוד השופט ג'ובראן, שכתב את פסק-הדין.

<אתי בנדלר: זה היה אגב דיון שישבו בו שבעה שופטים של בית המשפט העליון.

<אתי בנדלר: "בחלוף השנים, כאמור, עבר המוקד של עסקאות מכר מרחוק מפניות שיווקיות באמצעות הטלפון והדואר, אל עבר עסקאות צרכניות מקוונות הנערכות ברשת האינטרנט, אשר היקפן הולך ועולה בהתמדה.

<אתי בנדלר: " וכאן מונה או מפרט כבוד השופט ג'ובראן שבעה מאפיינים ייחודיים לעסקאות צרכניות מקוונות, אני אתייחס רק למאפיין אחד של אותן עסקאות: "היכולת של העוסק לקבוע את 'כללי המשחק הצרכניים' בעסקאות צרכניות באינטרנט גבוהה ביותר ביחס לעסקאות צרכניות אחרות.

<אתי בנדלר: במרחב המקוון, לעוסק יש יכולת ממשית לעצב את הבסיס למערכת היחסים בינו לבין הצרכן, היות שהוא זה ששולט, על פי רוב, בפלטפורמה שבה נעשית העסקה.

<אתי בנדלר: הוא 'האדריכל' של אתר האינטרנט, ולכן הוא יכול לבחור אילו תנאים להטיל על צרכן המבקש להתקשר איתו בעסקה.

<אתי בנדלר: כך למשל, עוסק יכול לקבוע, כי על מנת לגשת לאתר האינטרנט ולסקור את המוצרים שלו, על הצרכן (הפוטנציאלי) להעביר לעוסק מראש רכיבי מידע רבים לרבות אף אמצעי התשלום; הוא יוכל לקבוע כי התשלום יתבצע רק באופן מסוים אשר יכול להיות לא נוח עבור הצרכנים; הוא יוכל לקבוע כי צרכנים מסוימים יהיו חשופים רק למוצרים מסוימים ולא לאחרים; וכדומה.

<אתי בנדלר: הצרכן מצדו, יכול לבחור האם להסכים לתנאיו של העוסק מראש (פעמים רבות בחירה זו נעשית טרם החלטת הצרכן לבצע את העסקה), או לוותר על השירות או המוצר לחלוטין – בחירת take it or leave it (כמובן שככל שמדובר בעוסק גדול בעל שליטה גדולה יותר בשוק – יכולתו לעצב תנאים מקוונים לטובתו מתחזקת).

<אתי בנדלר: במובן זה, עם התרחבות המסחר המקוון, מתחזק כוחו של העוסק אל מול הצרכן.

<אתי בנדלר: " לסיום אולי אני אזכיר עוד קטע אחד.

<אתי בנדלר: "הנה כי כן, עידן האינטרנט הביא להשפעות נרחבות על דיני הגנת הצרכן והעלה על נס את הצרכנות המקוונת.

<אתי בנדלר: לצרכנות המקוונת יתרונות רבים מבחינת הצרכן, מבחינת העוסק ומבחינת יעילות השוק, אך היא מעלה גם אתגרים צרכניים משמעותיים המצדיקים מתן הגנות לצרכנים.

<אתי בנדלר: יתרה מזאת, אין לכחד כי בדומה לכל תחומי החיים, גם הצרכנות הופכת יותר ויותר מקוונת.

<אתי בנדלר: אף שקשה לאמוד במדויק את כמות העסקאות הצרכניות המקוונת, ברי כי היקף העסקאות הוא עצום וכי ההשפעה של צורת מסחר צרכני זו על החברה היא משמעותית, והצפי הוא שהיא תלך ותגבר.

<אתי בנדלר: " בהקשר הזה אולי אני גם אזכיר שאם הם מדברים על עלויות שיש בגין רכישת כרטיסים באינטרנט, צריכים להביא בחשבון שיש להניח – שוב עניין כלכלי שצריך לבדוק – שככל שהיקף העסקאות ילך ויגדל, העלויות ילכו וירדו.

<אתי בנדלר: השורה התחתונה של דבריי, אדוני, היא שלמרות שלכאורה מדובר כאן בפגיעה בזכות הקניין ובזכות לחופש העיסוק של העוסקים בנושא הזה, נדמה לי שבהקשר הזה התכלית היא ראויה.

<אתי בנדלר: האם יש אמצעי מידתי יותר?

<אתי בנדלר: זה אפשר לבדוק בהמשך.

איתן כבל: בשביל זה אנחנו כאן.

איתן כבל: רצית, פרי, לשאול שאלה.

יעקב פרי: בשבוע שעבר, אם אינני טועה, היה דיון בנושא של הכספומטים.

יעקב פרי: אני רוצה לשאול, מה ההבדל?

יעקב פרי: שם אמרנו למפקחת על הבנקים: תרבו כמה שאפשר בכספומטים של בנקים, ששם לא גובים עמלה, אבל חברות פרטיות – היו שם שתיים או שלוש חברות – העמלה שלכם מוגזמת, היא לא בסדר, תעשו יותר כסף, אבל אתם חברה פרטית, ומי שלא רוצה ללכת לכספומט, להוציא ולקבל עמלה, לא ילך.

יעקב פרי: איפה את מוצאת פה את ההבדלים, למרות שאני מבין כל מה שאמר השופט ג'ובראן וכל מה שאת אומרת לגבי העסקאות המקוונות.

<אתי בנדלר: אני כמובן אביע את חוות-דעתי בצורה יותר מפורטת בעת הדיון של הצעת החוק של חבר הכנסת ביטן, אם תהיה, ושם אני רואה את הדברים בצורה שונה, ואולי בעיקר בגלל האלטרנטיבות שיש לצרכן, שהן הרבה יותר זמינות מאשר בעניין הקולנוע.

<אתי בנדלר: אין כאן גוף אחד ששולט על הדברים לכאורה.

<אתי בנדלר: שוב אני צריכה לבדוק את הדברים.

<אתי בנדלר: יש בעיקר ארבעה גופים ששולטים על מחירי הכרטיסים.

<אתי בנדלר: התחרות שם היא הרבה יותר עזה ושם יכול להיות שמדובר בכך שככל שיהיו יותר כספומטים בנקאיים - - -

יעקב פרי: אני לא חושב שהתחרות יותר עזה.

<אתי בנדלר: נתנו לנו דוגמאות, למשל שיש ממול ואנשים לא רוצים לחצות את הכביש, בשביל זה הם משלמים יותר.

<אתי בנדלר: מה האלטרנטיבה כאן?

איתן כבל: אני חולק על שניכם.

איתן כבל: נקודת המוצא היא בכלל לא כזאת.

איתן כבל: מה ההבדל פה?

איתן כבל: בבנקים הטענות מונחות לפתחם של הבנקים שלא מבצעים את עבודתם, וכתוצאה מהעובדה - - -

יעקב פרי: דיברתי על החברות הפרטיות.

<לאה ורון: - - - המפקחת על הבנקים.

איתן כבל: ברור לי.

איתן כבל: למרות זאת, הגופים הפרטיים, אנחנו יושבים איתם.

איתן כבל: הם יודעים את זה ובימים הקרובים תהיה גם פגישה, ישיבת עבודה, והם יצטרכו לבוא עם הצעה שהם מפחיתים את העמלה.

איתן כבל: בבקשה עו"ד ואיל, משרד התקשורת.

<גיגיני ואיל: אני מתחבר פה לדברי היועצת המשפטית של הכנסת ולדברי חבריי מהממשלה.

איתן כבל: המשנה ליועצת המשפטית.

<אתי בנדלר: המשנה ליועץ המשפטי של הכנסת.

<גיגיני ואיל: אני אתחבר לדברי המשנה ליועץ המשפטי של הכנסת ולדברי חבריי מהממשלה ואעיר הערה שהיא לא בליבת הוויכוח הסוער שיש כאן, אבל היא לא פחות חשובה.

<גיגיני ואיל: מנוסח הצעת החוק עולה כי הצעת החוק מתייחסת גם לעוסקים שהם לא בתי קולנוע וגם לעמלות באופן כללי, ואני אבהיר.

<גיגיני ואיל: ממה שאני מבין מהדיון שעולה עכשיו, ותתקן אותי פה חברת הכנסת זנדברג, כשהעמלה היא העמלה הנגבית בשל רכישה באמצעות האינטרנט, ולא כל עמלה נגבית בשל רכישה באמצעות האינטרנט, כי יש גם עמלות שנגבות ברכישה רגילה וגם ברכישה באמצעות האינטרנט.

<גיגיני ואיל: אני יכול להביא דוגמות משוק התקשורת, כמו דמי מעבר או דמי כרטיסים, שלא משנה איפה אתה רוכש או מבצע את העסקה, החברות עדיין גובות אותן.

<גיגיני ואיל: אני מניח שכולם מסכימים עם זה, אבל מאוד חשוב שזה יהיה ברור בנוסח.

תמר זנדברג: זה כתוב במפורש בהצעת החוק.

<אתי בנדלר: מכל מקום הדיון כרגע הוא דיון כללי.

<אתי בנדלר: הוועדה תקרא ותקבל הערה לכל מילה ומילה בנוסח.

איתן כבל: תודה, ואיל.

איתן כבל: ג'וש גולדשמיד.

<ג'וש גולדשמיד: אני מנכ"ל המועצה לצרכנות.

<ג'וש גולדשמיד: חשוב לנו כמועצה לצרכנות ולכולנו כצרכנים להפחית את יוקר המחיה.

<ג'וש גולדשמיד: בסוף כולנו צרכנים יומיום, וזה לא משנה אם אנחנו מהפריפריה או ממרכז הארץ, גם אין לי נתונים, כמה בתי קולנוע יש בפריפריה וכמה במרכז הארץ, מה ההשוואה, כמה קונים, זה הכול יחסי.

<ג'וש גולדשמיד: בסופו של דבר זה עוד צעד חשוב.

<ג'וש גולדשמיד: הבעיה ביוקר המחיה, שרלוונטית לכל תחום בחיים שלנו, נוגעת גם לכאן.

<ג'וש גולדשמיד: כמו שקודם אמר הממונה על הרשות, הנושא של המחיר הכולל, אדוני היושב-ראש, בדקנו את זה אתמול, ששם היתה לנו בעיה איתו – כן, זה שוק ריכוזי, לא נשכח את זה.

<ג'וש גולדשמיד: אם אתם מציגים את זה בצורה שהוא כן עומד בהנחיות הממונה, אין בזה סתירה כפי שחשבנו וגם כתבנו.

<ג'וש גולדשמיד: היום כשאתה נכנס לבתי הקולנוע אתה רואה מחיר.

<ג'וש גולדשמיד: זכותם אגב להציג בחשבונית או בקבלה את ההרכב של המחיר, אבל היום זה בניגוד למה שהיה הרבה מאוד שנים, צריך לדעת, כתוב המחיר הכולל של הכרטיס.

<ג'וש גולדשמיד: לא כתוב מחיר ועוד 4 שקלים עמלה.

<ג'וש גולדשמיד: אני לא רוצה להאריך כי אני לא רוצה לחזור.

<ג'וש גולדשמיד: יכול להיות שהגיע הזמן לבדוק בהמשך ל-RIA, או אפילו הרשות להגבלים עסקיים, איך זה שבכל בתי הקולנוע בארץ, כל 20 מיליון הכרטיסים שנמכרים בשנה בארץ, הם כמעט אותו מחיר על השקל, וגם העמלה היא כמעט אותו מחיר על השקל.

<ג'וש גולדשמיד: זה כמובן מעיד על ריכוזיות ועל שלוש או ארבע חברות גדולות שמרכזות, לעומת 200 עד 300 בתי קולנוע שהיו עד לא לפני הרבה זמן, תלוי כל אחד בגיל שלו, מה הוא זוכר ממקום מגוריו.

איתן כבל: למרות שיש לי געגוע לקולנוע "הירקון" בראש העין, אני עדיין אוהב יותר את הקולנוע היום.

<ג'וש גולדשמיד: לכולם יש געגועים לבתי הקולנוע השכונתיים.

<ג'וש גולדשמיד: היו 300-200, אולי יותר, בתי קולנוע והיום אין.

<ג'וש גולדשמיד: יש מרכזים שכמובן עולים להם כסף וכו'.

<ג'וש גולדשמיד: עוד צעד חשוב זה הקטנת יוקר המחיה.

<ג'וש גולדשמיד: הפתרון צריך להיות מאוזן.

איתן כבל: תודה.

<ג'וש גולדשמיד: משפט אחרון.

<ג'וש גולדשמיד: הסחר המקוון שהולך וצובר תאוצה – עוד כמה שנים נתמה על הדיון הזה, כי כמעט הכול יהיה באינטרנט.

איתן כבל: תודה, ג'וש.

איתן כבל: עו"ד וגיף אליאב, בבקשה.

<וגיף אליאב: אני מרשות ההסתדרות לצרכנות.

<וגיף אליאב: אני אשתדל להביא נתונים גם מהשטח.

<וגיף אליאב: יש עוסקים שמחייבים פר עסקה ולא פר כרטיס.

<וגיף אליאב: יש עוסקים רבים שהם במקרה לא בקולנוע.

<וגיף אליאב: משום מה פר עסקה מצליחים לקבל בחזרה את ההוצאות של העוסקים האחרים.

<וגיף אליאב: רק שתדעו באחוזים שהעמלה היא 10% משווי הכרטיס.

<וגיף אליאב: אם אני מזמין כרטיס אחד פלוס אחד ונכנס לאתר, אני משלם 9 שקלים ברגע ששילמתי על הכרטיס 40 שקלים.

<וגיף אליאב: דהיינו, העמלה שלי היא מעל 20% משווי העסקה.

<וגיף אליאב: באחוזים, רק שתבינו במה מדובר – לגבי זה שרוב האנשים מזמינים בבתי הקולנוע, חבריי הנכבדים, במרכז, בכל הסרטים המבוקשים, שעות רבות לפני ההקרנה אין כרטיסים.

<וגיף אליאב: אני לא יודע מה הסטטיסטיקה הזאת ומי בדק אותה, אבל רוב מוחלט של צרכנים במרכז לרוב הסרטים המבוקשים מזמינים באינטרנט חד-משמעית.

<וגיף אליאב: אני מאלה שמבקר המון בבתי הקולנוע, שעות רבות לפני ההקרנה תיכנסו, לא תראו כרטיסים.

<וגיף אליאב: זה לא שחמש שעות לפני מישהו התייצב וקנה, זה לא קורה לצערי או לא לצערי.

<וגיף אליאב: זה בדרך כלל אנשים שמזמינים מרחוק.

<וגיף אליאב: בנושא של חניות, לא בכל מקום אנחנו זוכים - - -

איתן כבל: עזוב את החניות עכשיו.

<וגיף אליאב: אנחנו זורקים פה עכשיו - - -

איתן כבל: עזוב, נשמה.

איתן כבל: עזוב, זה לא - - -

<וגיף אליאב: אנחנו מדברים על חופש העיסוק וכמה אנחנו לא רוצים לכפות על העוסקים מחירים.

<וגיף אליאב: אנחנו עוסקים במחיר מרחוק ויש לנו דמי ביטול במחיר מרחוק.

<וגיף אליאב: אנחנו כן סבורים שאנחנו יכולים להתערב, במיוחד בעסקאות מכר מרחוק, ולקבוע הגדרות.

<וגיף אליאב: נקודה אחרונה.

<וגיף אליאב: לעניין המחיר הכולל, מנכ"ל המועצה התייחס שהמצב טיפה השתפר, אבל עדיין המצב לא ברור.

<וגיף אליאב: אני קונה כרטיס אחד פלוס אחד, זה מה שמופיע.

<וגיף אליאב: אני מזמין את זה, נכנס לאתר ואז אני מגלה שיש עמלה נוספת.

<וגיף אליאב: זה לא מידע שמוצג בפניי באותן הטבות ומבצעים.

<אבי אדרי: זה לא נכון.

<אבי אדרי: זה ממש לא נכון מה שאתה אומר.

<אבי אדרי: אתה ממש לא בדקת.

איתן כבל: זה שחור-לבן.

איתן כבל: אנחנו נבדוק.

<אבי אדרי: זה לא נכון.

<וגיף אליאב: הכוונה שהצרכן הפשוט לא יודע בהכרח ברגע שהוא מקבל החלטה, ובסופו של דבר זה כן דמי נוחות.

<וגיף אליאב: ברגע שהוא צריך להחליט האם להסכים כרגע לשלם 10% דמי עמלה או ללכת ולתפוס תור שספק אם הוא ימצא כרטיסים שהוא חפץ בהם - - -

איתן כבל: עו"ד וגיף, העניין ברור - -

<וגיף אליאב: תודה.

איתן כבל: - - רק שאני מציע בעניין הזה, אבי, שתשבו ביניכם אחרי זה, או שתוכיח לו או שהוא יוכיח לך.

איתן כבל: הרי זה שחור-לבן.

<אבי אדרי: מה שעצוב זה - - -

איתן כבל: אבי, שמור את העצב לאחר-כך.

איתן כבל: תרכז אותו.

איתן כבל: כן, גברתי, ממשרד הכלכלה.

<ליאת יונניאן: אני יועצת מנכ"ל, משרד הכלכלה.

איתן כבל: בקצרה.

<ליאת יונניאן: אנחנו כן מעוניינים לקדם פשרה, כפי שנאמר כאן.

<ליאת יונניאן: אנחנו כן חושבים שהפשרה לא לשלם עמלה החל מהכרטיס השלישי או הרביעי היא לא מספקת.

<ליאת יונניאן: היא תיטיב עם אחוז קטן מאוד של צרכנים.

<ליאת יונניאן: נאמר כאן 30%.

<ליאת יונניאן: 30% מסך מי שמזמין באינטרנט זו הטבה מאוד מאוד מעטה.

<ליאת יונניאן: אנחנו כן חושבים שנכון לקדם פשרה, לחשוב בצורה יצירתית, אולי פר עסקה, כמו שנאמר פה, רק על הכרטיס הראשון, ואז לאזן לצרכים השונים.

<ליאת יונניאן: נאמר פה ואני אחזק, זה לא מצב של רק לחכות בקופות.

<ליאת יונניאן: גם אם יש כרטיס, זה עניין של חוויה, זה עניין איפה אתה יושב באולם.

<ליאת יונניאן: נאמר כאן שיראו סרט שהוא לא בדיוק מה שהם רצו, וזה בדיוק העניין.

<ליאת יונניאן: זה לא זה נהנה וזה לא חסר.

איתן כבל: גם בפריפריה רוצים לשבת במקום טוב.

<ליאת יונניאן: אני אומרת שזה לא זה נהנה וזה לא חסר.

<ליאת יונניאן: זה לא המצב למשל של משלוחים של סופר, שאתה יכול לחסוך זמן ושם זה כסף.

<ליאת יונניאן: זה לא המצב.

<ליאת יונניאן: יש כאן עוד נזקים.

<ליאת יונניאן: אולי זה נראה קטנוני, אבל לא, כי על זה אתה משלם את הכסף, זה החוויה.

<ליאת יונניאן: זו עמדתנו.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: זה שדרוג למה שמר אטלן אמר.

איתן כבל: יש עמדה יותר קונקרטית של המשרד.

איתן כבל: ד"ר פריזט, בבקשה.

<שלמה פריזט: תודה, אדוני.

איתן כבל: בקצרה.

איתן כבל: תן את הכריכה, לא הכול.

איתן כבל: אחר-כך נקרא.

<שלמה פריזט: אני אעשה כמה שאפשר יותר קצר.

<שלמה פריזט: אני רוצה להתחיל - - -

איתן כבל: זה מתחיל רע.

איתן כבל: זה נשמע עכשיו כמו הרצאה של 45 דקות ואני מתחיל להתגרד.

איתן כבל: אני רוצה שתתייחס, רק איך שהתחלת הייתי צריך לקחת לאחור.

<שלמה פריזט: אני רוצה להתייחס למה שאמרה המשנה ליועץ המשפטי של הכנסת.

איתן כבל: זה נשמע יותר טוב.

<שלמה פריזט: רציתי להתחיל בזה, זה לא הסדר של הדברים שלי, אבל היה חשוב לי להתייחס.

<שלמה פריזט: הסיבה שאמרתי שהמילים "עמלת אינטרנט" זה מינוח לא מוצלח, מכיוון שלהבנתי או להערכתי כרגע מתנהל דיון איך הדברים נמכרים ולא מה הדברים שנמכרים, וזה מהותי.

<שלמה פריזט: הכרטיס נמכר באמצעות האינטרנט, אבל עיקר המוצר שנמכר הוא שאני לא צריך לעמוד בתור ולחכות, שאני יכול להבטיח לעצמי את המושב, אני בוחר לשבת פה או לשבת שם.

איתן כבל: אתה לא יכול סתם לרוץ.

איתן כבל: אתה מדבר על מה אתה חוסך, אני יכול להגיד לך מה העוסק חוסך.

<שלמה פריזט: בדיוק, וזאת הנקודה הבאה.

איתן כבל: בבקשה.

<שלמה פריזט: עלו כאן המילים "כשל שוק" כמה פעמים, ואני חושב שחברי הוועדה צריכים לשאול את עצמם האם התופעה הזאת היא תופעה ייחודית לישראל.

<שלמה פריזט: האם יש רק בישראל עמלת אינטרנט כזאת או תוספת על הזמנה של כרטיסים באינטרנט.

<שלמה פריזט: מבדיקה שאני עשיתי, אדוני, וחברי הוועדה יעשו את הבדיקה שלהם, זה המצב בברלין, בפרנקפורט, בלונדון, בפריז, ברומא, בניו-יורק – בעוד הרבה מקומות.

יעקב פרי: שמשלמים עמלה?

<שלמה פריזט: כן, אדוני.

איתן כבל: ד"ר פריזט, קודם כול, זה חשוב מה שאתה אומר.

תמר זנדברג: בדקת מה שונות המחירים שם?

איתן כבל: שנייה.

איתן כבל: ד"ר פריזט, אני מנהל את הדיון, אתה לא עונה לה.

איתן כבל: הייתי רוצה שבפרלמנט הבריטי יקום מישהו ויגיד "בדקנו בישראל ובישראל לא משלמים עמלה".

איתן כבל: למה תמיד צריך להביא לנו מה יש ב-OECD?

איתן כבל: אנחנו כל הזמן רודפים אחריו – ה-OECD אמר.

איתן כבל: יגידו שב-OECD הסתבר שישראל היא אור לעולם.

<שלמה פריזט: אדוני, הייתי באחד הכינוסים של ה-OECD.

<שלמה פריזט: מה ראשי התיבות של ה-OECD?

<שלמה פריזט: זה Organization for Excellent Cocktails and Dinner…

איתן כבל: נחמד.

<שלמה פריזט: למה הבאתי מה קורה בניו-יורק, בפריז?

<שלמה פריזט: מכיוון שנאמר על-ידי חברי הוועדה שיש מצב ייחודי של כשל שוק בישראל, של שוק ריכוזי, של הונאת הצרכן לא עלינו, וכל מיני דברים שנשמע כאילו העם - - -

<אתי בנדלר: לא השתמשתי במילה הונאה, אמרתי "אולי הטעיה".

<שלמה פריזט: אני לא עורך-דין, אז אני לא יודע, גם לא ידעתי איך צריך להגיד את המילים האלה.

<שלמה פריזט: אם זה קורה גם במקומות שבהם יש הרבה בתי קולנוע בתחרות, יכול להיות שצודקת חברת הכנסת זנדברג והשונות בלונדון בין העמלות היא גבוהה מאוד, אבל יש עמלה.

<שלמה פריזט: למה?

תמר זנדברג: לא בין העמלות, בין מחירי הכרטיסים.

<שלמה פריזט: יכול להיות בלי עמלות, בלי כרטיסים.

<שלמה פריזט: מי שמזמין באינטרנט משלם יותר בפריז, בלונדון, בפרנקפורט.

<שלמה פריזט: למה?

<שלמה פריזט: האם זה בגלל הצורה שהוא מזמין, כן באינטרנט לא באינטרנט, או כי המוצר הוא אחר?

<שלמה פריזט: בוא ניקח ענפים, אדוני היושב-ראש, ענפים תחרותיים מאוד.

<שלמה פריזט: לדוגמה אתה הולך לקונצרט, אתה יושב בקונצרט, אם אתה יושב קרוב לבמה, אתה משלם מחיר יותר גבוה מאשר ביציע.

איתן כבל: בתל-אביב אני רץ מקונצרט לקונצרט?

איתן כבל: שם אין לי.

איתן כבל: זה מה שיש לי.

איתן כבל: אתה רוצה, תשלם.

<שלמה פריזט: - - - יכול להיות שאני טועה.

תמר זנדברג: לא רק שאתה לא טועה, אתה צודק מאה אחוז, רק שזה מוכיח ההפך ממה שאתה טוען.

<שלמה פריזט: תיכף נדבר גם על זה.

איתן כבל: זו טענתי.

<שלמה פריזט: לאט לאט.

<שלמה פריזט: האם למפיק הקונצרט יש יותר עלויות אם אני יושב קרוב או שאני יושב ביציע?

<שלמה פריזט: אני משלם עמלה על זה שאני קרוב לזמרת?

<שלמה פריזט: לא.

איתן כבל: ד"ר פריזט, ברשותך בוא נוותר על הפירוטכניקה.

איתן כבל: תנסה לאחוז לי את השור בקרניו.

יעקב פרי: ד"ר פריזט, לְמָה אתה דוקטור?

<שלמה פריזט: אני דוקטור לכלכלה, אדוני.

<שלמה פריזט: לפחות זה מה שאומרת התעודה.

<שלמה פריזט: חברות לואו קוסט של תעופה – כשאתה בוחר מקום, אתה צריך לשלם עמלה על שמירת המקום.

<שלמה פריזט: למה?

<שלמה פריזט: זה לא ענף לא תחרותי הלואו קוסט.

<שלמה פריזט: יש בעיה בלואו קוסט?

<שלמה פריזט: זה הכי תחרות שיש.

<שלמה פריזט: כשאתה נוסע בכביש 6, אדוני, אתה יכול גם לנסוע בדרך עוקפת.

<שלמה פריזט: אתה נוסע בכביש 6 , יקצר לך את הזמן הנתיב המהיר, המנהרות.

<שלמה פריזט: ייקחו לך עמלה על קיצור הזמן.

איתן כבל: ד"ר פריזט, אני אומר לך ברצינות - - -

תמר זנדברג: איתן, חבל על הזמן.

<אבי אדרי: למה חבל על הזמן?

<אבי אדרי: הוא רוצה לדבר.

איתן כבל: ברור.

איתן כבל: אל תדאג.

תמר זנדברג: כי הדיון מסתיים בעוד עשר דקות.

איתן כבל: ד"ר פריזט, אני רוצה להפסיק פה, כי אני רוצה לשמוע את אבי.

<משה אדרי: אני חייב לתת סקירה קצרה, אבל מהירה.

<משה אדרי: אני מפיק קולנוע ישראלי.

<משה אדרי: זה בנשמתי וזה מה שאני עושה.

<משה אדרי: את בתי הקולנוע ואת הרשת מנהלים אבי ואבא שלו שהוא אחי.

<משה אדרי: באתי לפה בגלל שאני חייב להסביר פה משהו לאנשים.

איתן כבל: יש תיאום ביניכם.

איתן כבל: ..

<משה אדרי: אני טוען שאני מפסיד הרבה כסף בקולנוע הישראלי.

איתן כבל: משה, דבר.

איתן כבל: סליחה.

<משה אדרי: ב-1968 מכרו במדינת ישראל, כשהיו 350 בתי קולנוע – האנשים המכובדים אמרו פה – 68 מיליון כרטיסים.

<משה אדרי: 1998-1997, כשחתמנו את ההסכם הראשון של גלילות בסינמה סיטי, ירדנו ל-8 מיליון.

<משה אדרי: באנו לקבל הלוואות מהבנקים, הבנקים זרקו אותנו לקיבינימט כי היה להם דוח סודי שבתי הקולנוע ייעלמו יום אחד.

<משה אדרי: מ-350 בתי הקולנוע שהיו פעם, כמו אלנבי, מוגרבי, כשבכל קולנוע היו 1,200 מקומות, כולל בדימונה, ששם גדלתי, קולנוע אילת, היו 1,280 מקום – אני לא מדבר על אילת ואני לא מדבר על קריית שמונה – כל התעשייה הזאת נמחקה.

<משה אדרי: אבא של אבי, ואני תמיד נותן לו את הקרדיט, בא עם הרעיון – היינו הבעלים של בלוקבסטר וטאוור רקורדס, את הכול סגרנו.

<משה אדרי: היו לנו 117 חנויות, 700 וידיאומטים.

<משה אדרי: חיסלנו את הכול.

<משה אדרי: הכול מת בגלל הטכנולוגיות, וכל הכבוד, הלכו למקומות אחרים, אין לנו טענות.

<משה אדרי: לא הרמנו ידיים ופשטנו רגל, ולא היינו אף פעם חברות ציבוריות, זה היה כסף פרטי, חתימות וערבויות אישיות – הוא בא עם הרעיון של הסינמה סיטי.

<משה אדרי: השקענו בזמנו 275 מיליון כנגד כל הסיכויים, כל מדינת ישראל אמרו שהאחים האלה חוזרים לדימונה בטרמפים, כי משם באנו בשנות ה-60.

<משה אדרי: ניצחנו את כל התוכניות העסקיות של כולם, בכל החזיתות תקפו אותנו, והסינמה סיטי היה סיפור הצלחה בלתי רגיל.

<משה אדרי: ולמה?

<משה אדרי: כי עשינו מרכז בידור בשביל למשוך את הקהל בחזרה לבתי הקולנוע.

<משה אדרי: עשינו מיליון מבצעים.

<משה אדרי: לא ישבנו ואמרנו: נבוא בערב, נפתח את בתי הקולנוע, ואנשים אם יבואו, יבואו, ואם לא יבואו, לא יבואו.

<משה אדרי: עשינו שם כנסים, תוכן שיווקי, הבאנו חברות ביום.

<משה אדרי: הפעלנו את זה בשיטות אחרות לגמרי ותמיד באנו לקראת הצרכן.

<משה אדרי: מבצעים 1 1, חיילים - - -

איתן כבל: משה, תרשה לי.

<משה אדרי: רק שנייה, אני כבר מסיים.

<משה אדרי: בשורה התחתונה אנחנו בעד להביא את הקהל לקולנוע.

<משה אדרי: ואני המצאתי את הקולנוע הישראלי ב-10 שקלים פעם בשנה, כשאני מביא לקולנוע 150,000 איש, כולל לפריפריות, וביום הקולנוע הכללי, שהיה בשבוע שעבר, מכרנו 260,000 כרטיסים ב-10 שקלים, לא מסובסד ולא כלום.

<משה אדרי: כשאנחנו הולכים לבנות קומפלקס כזה, אבא שלי אבי – ואני רוצה שתבינו, אנחנו בונים בבאר-שבע את הקומפלקס הכי גדול בעולם, 51,000 מטר, 30 בתי קולנוע – חזונו של בן-גוריון, אני הייתי נגד הפרויקט הזה, אבא שלו רצה, לא התווכחנו.

<משה אדרי: איך אפשר להוציא בחזרה בבאר-שבע חצי מיליארד שקל השקעה על 30 בתי קולנוע?

איתן כבל: משה - - -

<משה אדרי: התעשייה הזאת תורמת לקולנוע.

<משה אדרי: אנחנו לוקחים מהכרטיס 2.5% לטובת הקולנוע הישראלי, שיפיקו סרטים ישראליים - -

איתן כבל: משה, תן לי.

איתן כבל: תן לי.

<משה אדרי: - - ורק אומרים פה שאין תחרות.

<משה אדרי: לפני חודש הלכה רשת לפשיטת רגל.

<משה אדרי: גלובוס מקס פשטה את הרגל.

<משה אדרי: אין פה כסף בתעשייה הזאת, אתם מתבלבלים.

<משה אדרי: התעשייה הזאת נלחמת על חייה.

<משה אדרי: אתה מפיק סרט ב-7-6 מיליון שקל כמו "מכתוב" או "פיגומים" ולמחרת הוא באינטרנט, הוא בחינם - -

איתן כבל: משה, יקירי - -

<משה אדרי: - - אתם לא מבינים את זה.

איתן כבל: - - קודם כול תקשיב.

<משה אדרי: יושבים פה אנשים וחושבים שאנחנו כל היום מדפיסים כסף.

<משה אדרי: אנחנו נלחמים על חיינו.

<משה אדרי: יש לנו תחרות ביומיום.

איתן כבל: משה, תרשה לי.

<משה אדרי: אתם לא מבינים את זה.

איתן כבל: קודם כול, אתה טועה.

איתן כבל: הדברים שלך מאוד מרגשים - - -

<משה אדרי: זה אמיתי.

<משה אדרי: לא לקחתי כסף מהציבור ושרפתי אותו.

איתן כבל: משה, ברשותך.

איתן כבל: תקשיב, הנה אני אומר פה לפני מציעת ההצעה, אם בא מישהו, אתם למשל, שאתם עושים דברים מדהימים, אומר: סליחה, ה-2.5 שקל אני גובה לא כעמלת אינטרנט.

איתן כבל: עוד לפני שעסקתי האם יש תחרות, אין תחרות, אתם שלושה-ארבעה - - -

<משה אדרי: מדברים פה על מונופול.

<משה אדרי: איזה מונופול?

<משה אדרי: מי שבא לתעשייה פושט רגל אחרי יומיים.

<משה אדרי: על מה אתם מדברים?

<משה אדרי: אנחנו חתומים על ערבויות אישיות מפה ועד לרמת-גן.

<משה אדרי: לא לאבא שלו ולא לי אין שקל בבנק, אני מוכן לפתוח לכם את הספרים.

<משה אדרי: על מה אתם מדברים?

<משה אדרי: אתם לא יודעים על מה אתם מדברים בכלל.

<משה אדרי: תמר זנדברג, עם כל הכבוד, רוצה לקבל חשיפה על משהו שטותי.

<משה אדרי: מה זו התעשייה המחורבנת הזאת?

<משה אדרי: זו תעשייה שמחר יכולה להימחק.

איתן כבל: משה.

<משה אדרי: על מה אתם מדברים בכלל?

איתן כבל: משה, עכשיו אני מפסיק אותך.

<משה אדרי: נו, באמת.

<משה אדרי: זה מעצבן.

<משה אדרי: אני מדבר מכאב.

איתן כבל: תסלח לי.

<משה אדרי: מכאב אני מדבר.

איתן כבל: תן לי להמשיך לכבד אותך.

איתן כבל: תסלח לי.

איתן כבל: נתתי לך.

איתן כבל: הדברים שלך באים מהלב ונכנסים ללב, אני לא נכנס לך לשורות של רואי החשבון או לא, לשיקולים העסקיים, אני לא מתערב, אני גם לא רוצה, ואני אומר לך תודה על כל אשר אתם עושים.

איתן כבל: אין לזה דבר וחצי דבר עם הטענות שעולות כאן בכל הכבוד.

איתן כבל: אתה יכול לבוא ולטעון את כל הטענות שלך, יכול להיות שהן צודקות ואני מניח שכל מילה שאדוני אומר היא נכונה.

איתן כבל: זה מזכיר לי דבר אחר – ואני רוצה שאבי יגיד את הכמה מילים שלו – זה מזכיר לי את מה שאנחנו קוראים לו במוצרים אחרים "דמי שימוש קבועים", שאף אחד לא יודע מה זה, אין לאף אחד מושג.

איתן כבל: באופן קבוע אתה מקבל סכומים.

איתן כבל: אף אחד לא יכול להגיד על אף חברה שזה סתם.

איתן כבל: אתם נותנים את הכסף מהבית, וזה בסדר גמור - -

<משה אדרי: - - -

איתן כבל: לא.

איתן כבל: אתה לא תפריע לי עכשיו, משה.

איתן כבל: - - אבל אם אין סיבה, התפקיד שלכם הוא לשכנע אותנו שיש סיבה למה שנקרא "עמלת אינטרנט", הגבייה הזאת.

איתן כבל: זה מה שאתם צריכים לשכנע אותנו.

איתן כבל: אתה עושה דברים גדולים, אבל אם אתה לוקח מעבר לכול את עמלת האינטרנט הזאת, שלא צריך שהיא תיגבה, מצדי תקרא לה עמלה אחרת, "עמלת משה", "עמלת הקולנוע הישראלי", עמלת אני לא יודע מה.

איתן כבל: אם אנחנו מוצאים את עצמנו שבמעבר לאינטרנט, כשאני רוכש מוצר באינטרנט, אתה גובה עד היום כי לפני האינטרנט כשהתקשרתי אליך בטלפון היית צריך להושיב שם בן-אדם שמבצע את כל הפעולות ועושה אותן – יכול להיות שאולי אתם טועים.

איתן כבל: העובדה שהתיאור שלכם של מה היא אותה עמלה, הוא התיאור שאנחנו באים ואומרים: סליחה, אם היום הפעולה הזאת לא נדרשת, למה לגבות?

איתן כבל: אני מבקש שאבי יציג את הדברים, בבקשה.

<אבי אדרי: אני אסביר לך שני דברים - - -

איתן כבל: תגיד לי בדיוק על מה העמלה הזאת.

<אבי אדרי: שלוש נקודות.

<אבי אדרי: דבר ראשון, רק להסביר מה שמשה אומר.

<אבי אדרי: הוא אומר שאם מחר בבוקר תיקחו לנו 10 מיליון שקל מהמודל העסקי, את הכסף הזה נצטרך להביא מאיזה מקום.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: לא.

<אבי אדרי: שנייה.

<אבי אדרי: שנייה.

<אבי אדרי: שנייה.

איתן כבל: תסלח לי, אנחנו לא מרכז השקעות.

<אבי אדרי: נכון, בגלל זה תיתן לנו לנהל את העסק.

איתן כבל: אני אאפשר לך.

איתן כבל: רק שאני אומר שזה לא קשור.

<אבי אדרי: אתה בא ואומר לי: תשמע, בנית מודל עסקי.

<אבי אדרי: אני לא מאמין למודל העסקי שלך, אני רוצה - - -

איתן כבל: לא אמרתי דבר כזה, אבי.

<אבי אדרי: אוקיי, אני אגיד - - -

איתן כבל: לא, אבי, תרשו לי.

איתן כבל: זה לא תקופת מזוזואיקון תחתון.

איתן כבל: דיברתי לפני דקה - - -

<אבי אדרי: אני אסביר לך שני הסברים על העמלה.

איתן כבל: אתה יכול לבוא ולהגיד לי, וזו זכותך ונתווכח על זה: שמע, לקחתי הלוואה בסך 10 מיליון שקלים מהבנק, אני גורם פרטי, משקיע, מי שרוצה לבוא לראות סרטים אצלי, ייבוא וייקח את ה-2.5% שאני רוצה להחזיר.

איתן כבל: אני רוצה שתגיד לי בדיוק על מה העמלה.

<אבי אדרי: דבר ראשון, במודל העסקי הכללי העמלה מתומחרת.

<אבי אדרי: כשאני בונה בית קולנוע, העמלה מתומחרת.

<אבי אדרי: מחר בבוקר לא תיקח עמלה, אני צריך לקחת את הכסף מאיזה מקום.

<אבי אדרי: זו כנקודת הבסיס.

<אבי אדרי: דבר שני, מה שאתם לא מבינים שבענף הקולנוע, בסוף כשאתה בא וקונה כרטיס קולנוע בקופה, לא כל הכסף שלי.

איתן כבל: זה אני רוצה שתסביר.

<אבי אדרי: אני מסביר.

<אבי אדרי: אני מסביר לך.

<אבי אדרי: יש לי שותף, קוראים לו "בעל הסרט".

<אבי אדרי: בעל הסרט לוקח ממני 50% ממחיר כרטיס הקולנוע כזכויות.

<אבי אדרי: הכסף הזה עובר בכל יום ראשון לארצות-הברית בצ'ק מזומן, כי מישהו צריך לשלם כסף לבראד פיט.

<אבי אדרי: בתי הקולנוע בעולם מגיעים להבנה עם המפיצים ובמקום להעלות את מחירי כרטיסי הקולנוע מצאו פטנט, והפטנט אומר: קחו עמלה על אינטרנט ובכסף הזה אנחנו, בעלי הסרטים, לא נתחלק אתכם.

<אבי אדרי: הווה אומר, שכאשר אני גובה ממך 4 שקלים במקום להעלות מחיר לכולם, אני מעלה את זה רק לחלק מהאנשים, כדי לא להתחלק איתם בכסף.

<אבי אדרי: הכסף הזה יכול להישאר אצלי ואני לא מתחלק בכסף.

<אבי אדרי: אם מחר בבוקר תגיד לי שאין עמלה – אני צריך לשלם 50% מהסכום שאני אצטרך לקחת ולהעביר אותו לארצות-הברית – זה אומר שהיום על כל שקל שלקחתי עמלה, מחר בבוקר אני אצטרך לקחת 2 שקלים.

<אבי אדרי: העמלה הזאת היא במסגרת המודל העסקי שלי עם בעלי הסרטים בחו"ל.

<אבי אדרי: ככה העסקה שלי בנויה.

<אבי אדרי: דבר שני, וזה הולך לשורש הצעת החוק, אינטרנט עולה כסף.

<אבי אדרי: למה אינטרנט עולה כסף?

<אבי אדרי: כי אחרת איך גוגל היתה גדולה כזאת?

<אבי אדרי: מאיפה כל הכסף שלה?

<אבי אדרי: זה שמחביאים אותו בכל מיני מקומות זה נחמד.

<אבי אדרי: בית קולנוע צריך לעשות אתר אינטרנט, צריך לעשות אבטחת מידע.

<אבי אדרי: לי זה עולה כסף.

<אבי אדרי: הקופות שלי פתוחות.

<אבי אדרי: 70% מהאנשים עדיין קונים כרטיסים בקופות, ולא בגלל שיש אתר אינטרנט, בגלל שהם באים לקופה ומקבלים שירות.

<אבי אדרי: כשאני נותן שירות באינטרנט, אני שומר לך מקום, וכשלא בא לך לעשות כי יש חוק אחר שמאפשר לבטל עסקה במסמך חסר, אני משלם את הכסף.

<אבי אדרי: כשאתה מבטל אצלי באינטרנט אני לא גובה ממך כסף, זה בחינם.

<אבי אדרי: הדברים האלה עולים כסף.

<אבי אדרי: מאיפה הכסף הזה יבוא?

<אבי אדרי: הוא בא מהעמלה.

<אבי אדרי: זה מה שאנשים לא מבינים.

<אבי אדרי: הדברים עולים כסף.

<אבי אדרי: אין שום דבר בחינם, גם אינטרנט הוא לא בחינם.

איתן כבל: אבי, תודה.

איתן כבל: אני צריך לסיים בעוד כמה דקות.

איתן כבל: אני רוצה לסכם.

איתן כבל: קודם כול, ראיתם שיש קמפיין שלם.

איתן כבל: ראית, תמר, ש"הצינור" כמדומני עשתה עבודה על כל סוגי העמלות הנגבות באתר האינטרנט.

איתן כבל: זה דבר אחד.

איתן כבל: דבר שני שאני רוצה לענות לכם.

איתן כבל: קודם כול, אני רוצה ממך נייר קצר – ד"ר פריזט, לא מסמך עב כרס.

איתן כבל: אני לא יודע על-פי מה הוא גובה, אנחנו פה לא גובים – אני רוצה את הדברים נקודתית בלי כל הדברים מסביב.

איתן כבל: אני אומר לכם את הדבר הבא, ושאף אחד כאן לא יטעה, החוק הזה יעבור.

איתן כבל: אני מציע שמציעת ההצעה יחד איתי, יחד אתכם, יחד עם משרד הכלכלה והתרבות – אני רוצה שרק דבר אחד יהיה ברור, אם תבואו אלינו עם הצעות שמשמעותן היא לגחך אותנו - - -

תמר זנדברג: איתן, יש הצעה אחת שהצענו מההתחלה.

תמר זנדברג: הם לא הסכימו, ואז הצעת החוק עברה בטרומית.

<אבי אדרי: תמר, עד היום לא דיברת איתנו בחיים.

תמר זנדברג: אולי עכשיו הם יסכימו.

תמר זנדברג: אם לא, זה יעבור בקריאה ראשונה.

תמר זנדברג: ההצעה היחידה זו עמלה אחת ורכישה אחת.

תמר זנדברג: זה הכול, ותו לא.

איתן כבל: פתרנו בעיות יותר גדולות, ואני אומר את זה לכם.

איתן כבל: כמו שאמרתי לכספומטים הפרטיים, החוק יעבור.

איתן כבל: אם אתם תלכו אתנו ביחד, נעשה את זה בשיתוף פעולה ובדרך מכובדת.

איתן כבל: אם לא, ואנחנו לא רוצים את זה, נכפה את החוק עליכם.

איתן כבל: תודה רבה.

איתן כבל: הישיבה נעולה.