ועדת המשנה לצער בעלי חיים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 7, 2017-12-18 09:04

איציק שמולי: אני מתכבד לפתוח את ישיבתה של ועדת המשנה של ועדת החינוך, התרבות והספורט, ועדת המשנה לצער בעלי חיים.

איציק שמולי: אנחנו זימנו את הדיון הזה לבקשת מספר חברי כנסת, בראשם חברת הכנסת יעל גרמן וכמובן חלק מהארגונים והעמותות שנמצאים כאן.

איציק שמולי: אני חושב שגם בשנה שעברה עשינו דיון מקביל.

איציק שמולי: זה חשוב שנהיה עם אצבע על הדופק גם בכל מה שנוגע כבדרך קבע על מצב הכלביות.

איציק שמולי: מעת לעת אנחנו נחשפים בתקשורת לחלק מהכלביות, בעיקר הפרטיות אבל לא רק, שהן פשוט מתחת לכל ביקורת ולטעמי גם אין להן שום זכות קיום יותר.

איציק שמולי: צריך ללכת או למודל של כלביות עירוניות או למודל של איגודי ערים.

איציק שמולי: אין שום זכות קיום לכלביות הפרטיות האלו, ובדרך כלל רוב הזוועות שמתחוללות, מתחוללות שם, אז חשוב לעשות את הדיון הזה גם רגע לפני שמתחיל החורף באמת, כי הרי אנחנו יודעים שלא כל הכלביות בלשון המעטה, ערוכות כדי לספק לבעלי החיים בתוכם את תנאי המחייה הבסיסיים והאלמנטריים ביותר.

איציק שמולי: אני מקווה שבדיון הזה נוכל לשפוך אור על המצב בכללותו, לקבל איזושהי תמונת מצב מה קורה ובשאיפה גם לצאת מפה עם תובנות ואולי גם עם מסקנות אופרטיביות להמשך.

איציק שמולי: אני מודה גם למשרד החקלאות שבאמת אנחנו דחינו את הדיון הזה, את המועד המקורי שלו, שמצא לנכון, כלומר, זה מחובתנו אבל זה לא טריוויאלי שבימים שבהם משתוללת כלבת, מוצאים את הזמן ונערכים בהתאם, אז אני מודה לכם.

איציק שמולי: חברי הכנסת, אתם תתחילו.

איציק שמולי: חברת הכנסת גרמן, בבקשה.

יעל גרמן: תודה רבה לך אדוני היושב ראש.

יעל גרמן: אני שמחה מאוד לדיון הזה.

יעל גרמן: מסתבר שאנחנו דנים, דנים, אבל גם צריכים לקבל איזשהו דיווח מהשטח ואני מאוד שמחה שבאמת אנשי משרד החקלאות נמצאים כאן.

יעל גרמן: אני מתחילה בהתנצלות.

יעל גרמן: אני הבטחתי שאני אנהל את ועדת החוקה לפני שנקבע המועד, אז אני פשוט אומר את דבריי ואני אאלץ לצאת, אבל כמובן שאני אמשיך לעקוב.

יעל גרמן: אתה פתחת ואמרת בצדק, המצב בכלביות הוא בכי רע.

יעל גרמן: קודם כול, אנחנו לא רואים שמספר הכלבים הולך ויורד, זאת אומרת לא נעשות אותן פעולות שהובטחו ושצריך לעשות, שזה א', עיקור וסירוס.

יעל גרמן: אנחנו דיברנו על תקנות, אני לא יודעת איפה הן נמצאות, אבל אותן תקנות שבאות ואומרות שלא להוציא כלב לאימוץ לפני שאנחנו מסרסים או מעקרים אותה או אותו.

יעל גרמן: אני רוצה לדעת איפה זה ולמה זה לא נעשה.

יעל גרמן: זו איזושהי פעולה אלמנטרית.

יעל גרמן: אנחנו דנים על מצב הכלביות, אבל מצב הכלביות הוא בין השאר בגלל באמת האינפלציה האדירה במספר הכלבים, אז קודם כול אנחנו צריכים לצמצם את מספר הכלבים.

יעל גרמן: אני יודעת שיצא קול קורא מצד משרד החקלאות לעוד מספר כלביות כדי שבאמת יהיו יותר כלביות שיוכלו לקלוט את אותם כלבים שישנם, ואם יהיו יותר כלביות ותהיה פחות צפיפות, אז אולי גם התנאים יהיו מיטביים, אז הייתי גם רוצה לשמוע באמת, אני מקווה שאני אשאר עד אז ואם לא, אז לך אדוני היושב ראש ולך חברי, בן ראובן, שימסרו כמה כלביות נוספו בשנת 2017 או לפחות לכמה כלביות ניתנו תקציבים שיוקמו בשנת 2018, כדי שנדע שבאמת משהו מתקדם.

יעל גרמן: לגבי המצב, הוא נורא ואיום.

יעל גרמן: ישנן כלביות שתענוג לבוא אליהן.

איציק שמולי: נכון.

יעל גרמן: אחת מהן זה בעירך, אחרת בעירי.

יעל גרמן: הם עברו עכשיו לכלבייה חדשה ובאמת זה פשוט תענוג, אבל זה יוצא דופן.

יעל גרמן: הכלל הוא שבאמת הם נמצאים בטינופת, בלכלוך.

יעל גרמן: עכשיו לקראת החורף, בתנאים מחפירים.

יעל גרמן: אני ראיתי כלבים ישנים על מדפי אבן בלי אפילו איזושהי שמיכה, מה שגורם להם לאחר מכן לפצעים.

יעל גרמן: זה עינוי, זה צער בעלי חיים, שלא לדבר על כך שבלית ברירה או עם ברירה ממיתים אותם בכמויות, כי אי אפשר להחזיק אותם, אין תנאים מתאימים.

יעל גרמן: לסיכום, אני חוזרת ואומרת, ניתן לעשות, אפשר לעשות.

יעל גרמן: אני רוצה רק לקרוא את התשובה של השר אורי אריאל לחבר הכנסת יעקב מרגי שהוא למעשה יושב ראש ועדת החינוך.

יעל גרמן: ב-1 בינואר, שזה ממש לפני שנה נאמר - "התקבלה החלטה לאחד את נהלי התמיכה הנוגעים לשיפוץ והקמת כלביות ועקב לוח הזמנים הוחלט לאחד בין התקציבים לשנת 2016-2017 לקול קורא להקמת כלביות".

יעל גרמן: מה קרה עם הקול הקורא, כמה כסף יש?

יעל גרמן: דרך אגב, כמה מתכננים לקראת שנת 2018?

יעל גרמן: התקציב שלנו הוא 2017-2018, אז התקציב צריך להיות ידוע.

יעל גרמן: שניים, תקנות בעניין עיקור/סירוס, מה שאמרתי.

יעל גרמן: נאמר לפני שנה ש"המשרד סיים את עבודתו בנושא תיקון התקנות ובדבר קביעת חובת עיקור/סירוס כלבים וחתולים לפני מסירה לאימוץ", שזאת החלטה נהדרת.

יעל גרמן: מה קורה גם עם זה?

יעל גרמן: וגם קמפיין צער בעלי חיים – "לאחר התייעצות עם גורמי המקצוע נראה כי הכיוון הפרסומי אליו נלך הוא עידוד אימוץ בעלי חיים בדגש על כלבים".

יעל גרמן: פנטסטי, אבל מה נעשה גם עם זה שנה?

איציק שמולי: תודה רבה, חברת הכנסת גרמן.

איציק שמולי: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה.

איל בן ראובן: בוקר טוב, א', אני מברך כבוד היושב ראש, על הדיון החשוב הזה.

איל בן ראובן: המצב לא טוב בסך הכול.

איל בן ראובן: אני לפחות למד על הנושא, מעבר למה שיש לי בבית, הכלבים והחתולים שדווקא מצבם טוב, ביישוב אצלנו, אבל אני למדתי את הנושא גם מוועדת ביקורת המדינה שדנו בנושא הזה על פי דוח מבקר המדינה וגם הייתי קצת בשטח, בכלבייה בירושלים, ומפגישות עם אנשים כולל יותר מפגישה אחת גם עם שר החקלאות בנושא הזה.

איל בן ראובן: אני רוצה לנסות לשים את האצבע בכמה דקות קצרות על מה שאני מזהה.

איל בן ראובן: ראשית, אני מקבל קודם כול שיש מקומות טובים.

איל בן ראובן: את ציינת את הרצליה, לוד, ירושלים דוגמא מצוינת למקום כמו שצריך.

איל בן ראובן: אתה בא, יש טיפול, יש תקנים, יש מקום.

איל בן ראובן: אתה רואה כבוד לחיות וכבוד לבעלים.

איל בן ראובן: יש כאלה, אבל אנחנו כמובן לא עוסקים בזה, אנחנו עוסקים במקומות האחרים ששם המצב הוא בכי רע ולצערי יש רבים כאלה.

איל בן ראובן: רבים המקומות שהמצב הוא חמור.

איל בן ראובן: כבוד היושב ראש, אני אומר לך מפה, יש בעיה אחת מרכזית ועיקרית שאני מודה שצריך לחשוב איך מקדמים אותה לפחות.

איל בן ראובן: יש היום בעיקר שני משרדים שעוסקים בנושא הזה, משרד החקלאות ומשרד הפנים.

איל בן ראובן: משרד החקלאות הוא הגוף המקצועי שאמור לקבוע את התקנים ואמור לעשות את הדברים, ומשרד הפנים בעצם אמור לממש דרך התקציבים לרשויות ולעשות את הדברים.

איל בן ראובן: רבותיי, בכל מקום שאני נתקל בבעיה ואני שואל שאלה את המשרדים, התשובה היא "הוא".

איל בן ראובן: אתם מכירים את התשובה הזאת, "הוא"?

איל בן ראובן: זה הוא.

איל בן ראובן: זה אצלו וזה אצלו, והתוצאה היא שלא מתקדמים.

איל בן ראובן: אני מוכרח פה להגיד, מפגישות שלי עם שר החקלאות, הוא כן מנסה לעשות דברים.

איל בן ראובן: כן זזים דברים, אבל בסופו של דבר כשאתה שואל, אוקיי, כתבנו דברים, יש תקנות, איך נעשה שזה יקרה?

איל בן ראובן: פה התשובה היא כמובן - "זה הוא", ו"הוא" הזה זה משרד הפנים, ובמשרד הפנים לצערי, אני לא יודע אם יש פה נציגים של משרד הפנים, אני אשמח לשמוע, אין תשובות, כלומר, תראה, זו אחריות הרשות, הרשות מקבלת סך הכול תקציב ואז זה תלוי בכבוד ראש העיר, אם הוא רוצה, יהיה, אם הוא לא רוצה, לא יהיה, בעניין הזה.

איל בן ראובן: ישנן רשויות שאני מודה שאם לא נחייב אותן וניתן להן תקציב ייעודי לעניין הזה, בסדר העדיפות אצלם, אם יש אצלם ילדים רעבים, אז בצדק מבחינתם במידה מסוימת, הם יתנו את זה למקום האחר.

איל בן ראובן: אם אנחנו לא נגיע למצב שבו בעיניי יש אחראי באמת שהדברים יקרו, אני חושב שזה לא ילך.

איל בן ראובן: ממצב של אחד שקובע את התקנים, אני הייתי מאוד שמח לדעת שיש משאבים צבועים לטובת הדבר הזה, כלומר שזה לא תלוי ברצונו, אלא זאת חובתו של הדבר הזה לא בכתיבה, כתוב שהוא צריך לעשות את זה.

איל בן ראובן: הדבר השלישי שצריך לעבור, אתה אמרת את דעתך, אני חושב כמוך.

איל בן ראובן: עדיף אולי פחות במספר ויותר באיכות, כלומר שאם יש כלביות אזוריות למשל, אז שלא לכל ישוב קטן תהיה כלבייה והכלבייה הזאת תהיה פרטית או כל מיני דברים איומים ונוראיים, אלא אם ירושלים, הוא מטפל, זו דוגמא, לטיפול אזורי כי זאת עיר גדולה, אני אומר לך שיש כנראה מקומות נוספים שאם נצליח לחלק במדינה, לראות איפה צריך, אבל כל כלבייה, יהיו לה את התקנים, תהיה לה מרפאה וטרינרית, יהיו לה את האנשים.

איל בן ראובן: כל וטרינר שאני שומע, סיפרו לי על וטרינרים שיש להם 20%-30% משרה.

איל בן ראובן: זו בדיחה.

איל בן ראובן: זה הרי ברור שהוא לא, לא בגלל שהוא לא אשתו אלא בגלל שאין לו היכולת.

איל בן ראובן: הוא לא עושה את תפקידו, אז זה סתם על הנייר.

איל בן ראובן: אנחנו באים ואומרים, יש בן אדם.

איל בן ראובן: אין.

איל בן ראובן: צריך לדעת שאין, ואז התוצאה היא בלתי נסבלת, לכן אני חושב שיש פה בעיית אחריות וסמכות שאנחנו צריכים להתמודד איתה, יש פה בעיה של חלוקה אחרת של הכלביות, שהכלביות שישנן, שיהיו כלביות שבאמת יכולות לתת טיפול למרחב, שכל האנשים במרחב הזה יודעים שאם צריך לסרס ואם צריך לעקר ואם צריך לטפל, יש לאן לפנות, ולאן שהם פונים, זה גם בר טיפול.

איל בן ראובן: אני רוצה לסיים את דבריי, א', להגיד תודה.

איל בן ראובן: יש עמותות, תנו לחיות לחיות ועוד מתנדבים וכל מיני גורמים שהם היום בעצם לצד המקומות הטובים שישנם.

איל בן ראובן: הווטרינרים המצוינים שעובדים בשטח, הם מחזיקים את העגלה, את המשא הכבד הזה על הכתפיים שלהם וזה מאוד יפה, אבל זה לא מספיק.

איל בן ראובן: המדינה היום, צריך לדעת, נותנת פתרון לא ראוי לבעיה והבעיה הולכת וגדלה כי יש יותר אנשים, יש יותר כלבים ואנחנו שומעים עכשיו את בעיית הכלבת וכו' וכו', כלומר זה מחייב באמת טיפול שורש ואני שמח שיש ועדת משנה לנושא הזה.

איל בן ראובן: אני חושב שצריך לקבוע פה איזשהו נוהל של מה שנקרא מעקב צמוד ולראות באמת שהדברים קורים וזזים קדימה.

איציק שמולי: מאה אחוז, תודה רבה חבר הכנסת.

איציק שמולי: דפנה דעואל, דוברת ומנהל שיווק עמותת S.O.S.

איציק שמולי: בהזדמנות הזאת אני רוצה פעם נוספת להדגיש ולהצטרף גם לברכות וגם לתשבוחות, גם לכם דפנה, גם לכם בתנו לחיות לחיות.

איציק שמולי: אני באמת לא יודע מה היינו עושים בלעדיכם.

איציק שמולי: אין לי מושג מה היינו עושים בלעדיכם.

איציק שמולי: יש משהו די מקומם בעובדה שמדינת ישראל הלכה למקום כל כך חמור של הפרטה גם כשזה נוגע לחסרי ישע שהולכים על ארבע, לא רק אלה שהולכים על שניים.

איציק שמולי: בבקשה.

<דפנה דעואל: שלום, אני שמחה להיות פה ואני שמחה שיש פה שוב דיון.

<דפנה דעואל: השמחה שלי נבובה קצת בעצב כיוון שאני כבר הייתי בהרבה מאוד דיונים ואנחנו כבר נחשפנו להרבה מאוד כתבות בעיתונים, להרבה מאוד החלטות, להרבה מאוד הצהרות, להרבה מאוד דברים ובפועל שום דבר לא קורה.

<דפנה דעואל: בפועל המצב נהיה קשה יותר ויותר כל שנה.

<דפנה דעואל: אנחנו הגענו למצב של קטסטרופה.

<דפנה דעואל: העולם השלישי מבחינת הטיפול בכלבים וחתולים הוא פה.

<דפנה דעואל: זו בושה לדעתי לערכים של מדינת ישראל כיצד אנחנו מתייחסים לכלבים ולחתולים בישראל.

<דפנה דעואל: ההסגרים זה התמצית של הסבל ושל הדברים הנוראיים שהם עוברים שם.

<דפנה דעואל: מהרגע שהם נכנסים להסגר, ויש הסגרים נוראיים שזו כבר לא שאלה של תקציבים, זו שאלה של לא לשטוף את הכלובים עם צינור של מים שמותקן, ולתת טיפול וטרינרי ראשוני, ולא לגרום לכלבה שנמצאת חודש בהסגר, להמליט שם, ופתאום יש עשרה גורים שהעמותות צריכות לקלוט, וגורים שמגיעים לשם, שאין סיכוי שהם בכלל יצאו בחיים משם, והכמות של ההסגרים.

<דפנה דעואל: הרי התשובות של משרד החקלאות, שמבחינת הפיזור ומספר התאים לגבי הכלבים הרשומים, זה סביר בהחלט, אבל הכלבים הרשומים במדינת ישראל זה משהו אפסי ממה שקיים.

<דפנה דעואל: אף אחד לא אוכף, אף אחד לא דואג שיהיה רישום, אף אחד לא נותן את השוט למי שלא רושם, למי שלא מעקר, למי שלא מחסן, לא בתוך ההסגר, לא מחוץ להסגר.

<דפנה דעואל: לא עושים שום דבר.

<דפנה דעואל: יש לי פה תיקים של דוחות.

<דפנה דעואל: הייתה ישיבה של ועדת ביקורת המדינה שזה היה השנה.

<דפנה דעואל: דיברו על דוח מ-2010 שהמצב רק נהיה יותר קשה, אז אני לא יודעת איך נתעורר ואני לא יודעת מה יקרה פה, אבל עיקורים לא עושים, ומסע הסברה לציבור, למה חשוב לעקר את הכלבים ואת החתולים, לא עושים.

<דפנה דעואל: זה יותר חשוב מעידוד אימוצים.

<דפנה דעואל: העמותות עושות את זה מצוין.

<דפנה דעואל: את מי שהן מוציאות, הן מוצאות בית.

<דפנה דעואל: ההסגרים לא מוכנים שיאמצו מהם, לא פותחים דלתות, אז בואו תעשו מסע הסברה להוריד את ההתרבות הנוראית, לדאוג לכלבים, לחסן, לעקר, ולחתולים, כי חלק ממי שמגיע להסגרים זה מתוך הבתים, והתנאים שהם גדלים בבתים ואיך הם מגיעים אלינו, וקופסאות של גורים וכלבים שקשורים ובלי מים, ובכפרים ומסביב לבסיסי צה"ל ובשטחים פתוחים.

<דפנה דעואל: באמת יש הסגרים שמנסים, אבל לא מצליחים.

<דפנה דעואל: בירושלים, שזה הסגר טוב, בבאר שבע עם כל הרצון.

<דפנה דעואל: הם חולשים על שטחים של עשרות אם לא מאות אלפי כלבים ואין סיכוי שמישהו ייתן מענה פה, וזה מגיע מכל מקום.

<דפנה דעואל: אני מבקשת שחברי הכנסת הנכבדים וממשלת ישראל ומדינת ישראל תיקח סוף סוף אחריות.

<דפנה דעואל: תיק צער בעלי חיים נמצא בתוך משרד החקלאות ואחד הדברים שהוא צריך לעשות זה לדאוג לבעלי החיים, שלא יעברו כזה סבל לכל אורך הדרך, והוא כושל בתפקידו.

<דפנה דעואל: אולי זה הזמן שזה לא יהיה במשרד החקלאות.

<דפנה דעואל: אולי זה יהיה במקום אחר.

<דפנה דעואל: אולי האכיפה תהיה במקום אחר.

<דפנה דעואל: אני לא יודעת מה לעשות, אבל בואו נעשה מהפכה, כי אי אפשר להמשיך כך.

<דפנה דעואל: איפה השקיפות שדיברנו, שנדע מה קורה שם?

<דפנה דעואל: אי אפשר אפילו להיכנס לחלק מההסגרים ואנחנו כבר מרימים ידיים כי העמותות בקריסה לגמרי.

<דפנה דעואל: ההסגרים זה לא פתרון ולא לעקר זה לא פתרון, ולא להסביר.

<דפנה דעואל: אני מבקשת תשובות.

איציק שמולי: תודה.

איציק שמולי: בבקשה, יעל ארקין.

איציק שמולי: (הצגת מצגת)

<יעל ארקין: המצגת בעצם באה לסכם את דוח הכלביות שתנו לחיות לחיות הוציאה לפני מספר חודשים, שמבוסס על בקשות חופש מידע בנושא הכלביות, חומרים שקיבלנו ממשרד החקלאות אחרי שביקשנו.

<יעל ארקין: אני רק רוצה לציין שאני ביקשתי עכשיו חידוש של אותה בקשה לשנה נוספת.

<יעל ארקין: משרד החקלאות לא נותן לי את החומרים, רק שתדעו.

איציק שמולי: תעבדי דרך חברי הכנסת.

איציק שמולי: לחברי הכנסת אי אפשר לא לתת חומרים.

<יעל ארקין: זה מה שאנחנו נעשה.

<יעל ארקין: מה שקיבלתי, מושחר, כלומר יש דוח של כלבייה אבל אין את השם של הכלבייה, לא של הרופא, אז כל מה שאני יכולה לעשות זה לנחש, אז אני אשמח להסתייע בכם.

איציק שמולי: חמור מאוד.

<יעל ארקין: נכון, אני גם חושבת.

<יעל ארקין: בכל מקרה בדוח שאני קיבלתי וכמו שציינו פה, באמת יש כלביות, וחבל שבאמת אותן כלביות שבאמת בסדר משלמות את המחיר של אלו שלא בסדר, אבל זה המצב.

<יעל ארקין: דוח הכלביות מדבר על זה שעשו ביקורות בכלביות.

<יעל ארקין: לא הייתה כלבייה אחת שלא היו בה ליקויים, אבל אני מדברת על ליקויים חמורים כמו לדוגמא שהכלבן עובד ב-20% משרה, הכלבים, אין להם חצר לצאת.

<יעל ארקין: בחלק המקומות אין רישום בכלל של הכלבים, מסודר, מה שמביא אותנו דרך אגב, בלי קשר עכשיו לכל העניין של הכלבת, יוצאים כלבים מהסגרים לא מחוסנים בכלבת, ואני עומדת מאחורי מה שאני אומרת, יש לי הוכחות לזה.

<יעל ארקין: לא מחוסנים בכלבת, שזה חמור מאוד עכשיו כשאנחנו נלחמים בכלבת.

<יעל ארקין: הרשימה של הכלביות שנמצאת במשרד החקלאות, באתר שלהם, היא לא נגישה לאנשים מכיוון שאם אתה רוצה להדפיס אותה לדוגמא, אתה צריך לקחת ארבעה דפים של 4A ולחבר אותם, עד כדי כך.

<יעל ארקין: קודם כול שאלנו כמה כלביות יש במדינת ישראל.

<יעל ארקין: התשובות אף פעם לא היו אחידות.

<יעל ארקין: בכל שאילתה, בכל תשובה, פעם אם זה נדב גלאון, פעם אם זה בוועדה, פעם יש 20 כלביות פרטיות, פעם יש 8, פעם יש 13.

<יעל ארקין: מבחינתי כלביות פרטיות, צריך להיות בטור הזה אפס.

איציק שמולי: נכון.

<יעל ארקין: כי מה שקורה שם, קטסטרופה.

<יעל ארקין: אין בעצם כלביות שבכלל מאושרות בהתאם לנוהל כלביות.

<יעל ארקין: יכול להיות שבינתיים, וזה צריך להיות לי בבקשת חופש מידע, רק לא קיבלתי, איזה ביקשו אישורי הפעלה.

<יעל ארקין: רשימת הכלביות שאושרו – זה אותו דף.

<יעל ארקין: אם אתם רוצים להוציא רשימה מסודרת של כלביות, בבקשה.

<יעל ארקין: מידע שמונגש לציבור, אי אפשר אפילו להדפיס אותו.

<יעל ארקין: בכלבייה אחת דרך אגב, צילמנו את היומן וכתוב בו – "מחר ב-9 בבוקר ביקורת פתע".

<יעל ארקין: אתם בטח מתארים לעצמכם כמה הביקורת הזו, היו מוכנים לה.

<יעל ארקין: אנחנו מדברים בערך על 32 עירוניות, 10 פרטיות שבהן עשו את הביקורות, בין 0 ל-4 ביקורות בשנה.

<יעל ארקין: מעל 70 ביקורות ללא תיעוד וללא מילוי של טופס ביקורת, כלומר היו אבל לא כתבו כלום.

<יעל ארקין: יש הרבה טפסים שמשתמשים בהם, שלושה טפסים ליתר הדיוק, שבחלק מהם אני לא יכולה בכלל לדעת מה נכון, מה לא נכון.

<יעל ארקין: סתם לדוגמא, פה יש הסדר טיפול וטרינרי, ניהול יומן טיפולים, תדירות ביקור וטרינר, אחוזי משרת וטרינר, העברת דיווח לוטרינר.

<יעל ארקין: על הכול – תקין, אבל אם אחוז משרת הווטרינר לא תקינה, איפה אתה רושם את זה?

<יעל ארקין: כבר יש לך חמישה סעיפים שיש לך אפשרות לענות עליהם כמו שזה, אז זה לא נראה לי הגיוני שככה עושים ביקורת.

<יעל ארקין: ההפרות הבולטות בכלביות בישראל – הגעת וטרינר לכלבייה – 8 כלביות עמדו בדרישה.

<יעל ארקין: לא עמדו בדרישה – 14.

<יעל ארקין: לא נבדק או לא ניתן להבין בשל שימוש בטופס מטעה – 17 עירוניות ו-2 פרטיות.

<יעל ארקין: חצר ריצה – אחת הבעיות הקשות זה שאין חצרות ריצה בכלביות.

<יעל ארקין: הכלבים לא יכולים לצאת, הם תקועים בתוך תאים, הם משתגעים שם.

<יעל ארקין: אדם אחראי לטיפול בסופ"ש ובחגים – אני לא יודעת אם אתם יודעים, כולל סוף שבוע זה שקיבלתי דיווח וצילומים מכלבייה, שאין כלבן שם.

<יעל ארקין: שישי-שבת לא מגיע כלבן, כלומר הכלבים קיבלו ביום שישי בבוקר אוכל, הוא אפילו לא ניקה להם, ועד יום ראשון בבוקר אף אחד לא נכנס בתוך הכלבייה הזו, לא דרכה כף רגלו.

<יעל ארקין: אני חושבת שכלבייה כזו צריכה להיסגר באותה שנייה.

<יעל ארקין: אני אשמח למסור את החומרים האלה בהמשך, חומרים מאוד קשים.

<יעל ארקין: חלק מהכלבנים דרך אגב, עברו הכשרה, חלק לא עברו הכשרה.

<יעל ארקין: עשו עכשיו, דרך אגב, היה קורס מאוד מבורך של הווטרינרים הרשותיים, קורס כלבנים שהיה הראשון.

<יעל ארקין: אני מאוד מקווה שימשיכו בו, שמביאים כלבנים ללמוד.

<יעל ארקין: הם עשו, דרך אגב, גם את הסטאז' אצלנו, עבדו עם הצוות שלנו.

<יעל ארקין: חיסון משושה – דרך אגב, יעל גרמן דיברה פה, אבל התקנות תודה לאל, עיקור וסירוס עברו וגם חיסוני משושה, אז אנחנו כבר מפברואר אם אני לא טועה, נראה כלבים יוצאים מעוקרים ומסורסים מהסגרים עירוניים ומעמותות, שזה מאוד חשוב.

<יעל ארקין: עיקורים וסירוסים – אני עכשיו הוצאתי ואני לא אנקוב בשם של ההסגר, ארבע כלבות מהסגר מסוים, שתיים היו בהיריון מתקדם.

<יעל ארקין: הן נכנסו להיריון בתוך ההסגר כי הן היו ביחד באותה חצר עם כלבים, והשתיים האחרות היו בתחילת היריון, והפרטים שמורים עימי.

<יעל ארקין: ממצאים קשים עולים מטפסי הביקורת של משרד החקלאות.

<יעל ארקין: על קצה המזלג – בתאי הכלבים אין מצע מבודד כגון שמיכות וכריות.

<יעל ארקין: הרבה מאוד הסגרים לא מאפשרים בכלל למתנדבים להיכנס, בטח לא לשמיכות בחורף, שלא לדבר על מנורות חימום.

<יעל ארקין: אין אמצעי אוורור, על תאי הכלבים אין רישום בכלל של פרטי הכלב, כלבן ופקחים אינם מחוסנים לכלבת, כלבים נמסרים לאימוץ מהכלבייה ללא עיקור וללא סירוס, אין מחסן לאחסון מזון ועוד דברים רבים אחרים.

<יעל ארקין: האכיפה בכלביות העירוניות, אני חוזרת, גם אם היא מתבצעת, אין סנקציות שניתנות כלפי אותו הסגר.

<יעל ארקין: יש פה הסגרים שצריכים להיסגר חד משמעית, כבר מחר בבוקר.

<יעל ארקין: אנחנו פונים למשרד החקלאות, קודם כול אני מבקשת מעל במה זו את בקשות חופש המידע שלנו.

<יעל ארקין: זכותנו לדעת מה קורה, זכותנו לעבד את הנתונים ולהביא אותם בפני הציבור, שהציבור ידע בדיוק מה קורה.

<יעל ארקין: תודה רבה.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אני רוצה לעבור ברשות

איציק שמולי: כם למשרד החקלאות כדי לקבל את התייחסותכם לגבי מכלול הטענות שעלו פה.

איציק שמולי: תראו, בסופו של דבר יש פה תמונת מצב שהיא נראית לנו מאוד מדאיגה ולא בפעם הראשונה.

איציק שמולי: יש פה איזושהי תמונה שממנה עולה שבחלק נרחב מהכלביות יש שורה ארוכה של ליקויים, ומצד שני אכיפה דלה, ואני רואה פה בפעם הראשונה באופן דומה למה שאנחנו עושים בבתי האבות, גם שמודיעים באופן מושחת, ואני אומר לכם, זו שחיתות ברמה הכי גרועה שיכולה להיות, למבוקרים לפני שהולכים להגיע.

איציק שמולי: אם הדבר הזה קורה והצילום הזה, אני מאמין שהוא אותנטי, מבחינתי זה הדבר הכי חמור פה שעולה בישיבה הזאת.

איציק שמולי: זו לא רק רשלנות, זו שחיתות אם הדבר הזה קורה.

איציק שמולי: קחו את זה בחשבון.

איציק שמולי: בבקשה.

<ד"ר תמיר גושן: אני אתחיל.

<ד"ר תמיר גושן: אני רוצה להתייחס לפני שאני אעביר את זכות הדיבור לרעותיי, א', לניתוח שעשה כאן חבר הכנסת איל בן ראובן.

<ד"ר תמיר גושן: הוא ניתוח נכון.

<ד"ר תמיר גושן: יש כאן חלוקת גזרות, נקרא לזה, בין משרד החקלאות למשרד הפנים, כשמשרד החקלאות אמור לתת את המעטפת המקצועית, כשאת כל התמיכה הלוגיסטית-אדמיניסטרטיבית אמור לתת משרד הפנים, ודברים נופלים בין הכיסאות.

<ד"ר תמיר גושן: לגבי הנושא של כל המסמכים שקיימים במשרד החקלאות, הם הועברו אליכם.

<ד"ר תמיר גושן: יושבת כאן נציגת הלשכה המשפטית.

<ד"ר תמיר גושן: כל המסמכים וכל הנתונים שיש - - -

<יעל ארקין: מושחרים, מושחרים.

איציק שמולי: רגע, חבר'ה, הם לא הפריעו לכם.

איציק שמולי: תשלימו את תשובת

איציק שמולי: כם ללא הפרעות, בבקשה.

<ד"ר תמיר גושן: כל המסמכים והנתונים שמצויים במשרד החקלאות הועברו על העמותות שביקשו.

<ד"ר תמיר גושן: דברים שלא מצויים בידי משרד החקלאות, לא מסמכותנו להעביר.

<ד"ר תמיר גושן: הדבר האחרון שאני רוצה להתייחס אליו זה הנושא של ניהול הביקורות.

איל בן ראובן: סליחה רגע כבוד היושב ראש, אני חייב לעזוב גם כן לוועדת חוץ וביטחון למשהו.

איל בן ראובן: אני משאיר את העוזר שלי ואנחנו בהחלט נמשיך לטפל בעניין הזה, אז תודה רבה לכם.

איציק שמולי: תודה איל.

<ד"ר תמיר גושן: לגבי הנושא של ניהול ביקורות, לאורך השנים טפסי הביקורות עברו שדרוג ושינוי ואני חושב שהדברים נעשים רק לטובה.

<ד"ר תמיר גושן: כיום הריכוז והניהול של הביקורות נעשה באופן ממוחשב בתוכנה שפותחה לכך בשירותים הווטרינרים במשרד החקלאות.

<ד"ר תמיר גושן: אני לא חושב שהעניין של מי לבקר, איך ומה אנחנו עושים את הביקורות, אבל רק לסבר את האוזן, כאשר יש סעיף כמו פיקוח וטרינרי ויש תתי סעיפים מתחת ומסומן שתקין, הכוונה היא שכל תתי הסעיפים שמוזכרים נמצאו תקינים.

<ד"ר תמיר גושן: במידה ויש משהו לא תקין, נרשם ליקוי עם מידת החומרה ואופי הליקוי רשום בהערות.

<ד"ר תמיר גושן: הנושא של הצ'ק ליסט הקטן מתחת סעיף הגג שנקרא לו לצורך העניין, מה שהציגה הגברת ארקין, פיקוח וטרינרי, נועד על מנת שהמבקר, יהיו לו נקודות להתייחסות ולא לשכוח, כי ההיפך מלשכוח זה לרשום.

<ד"ר תמיר גושן: בבקשה, נירית.

<ד"ר נירית ציפורי ברקי: גם לעניין התקנות שנשאלה השאלה לגבי עיקור וסירוס, חיסון משושה ונגד תולעים, אז אכן התקנות עברו.

<ד"ר נירית ציפורי ברקי: חיסון משושה, מרובעת ותילועים כבר בתוקף, ועיקור וסירוס מפברואר 2018.

<ד"ר נירית ציפורי ברקי: זו הייתה שנה מיום ההחלטה.

<ד"ר נירית ציפורי ברקי: אנחנו בפברואר נהיה שנה וזה יכנס לתוקף.

איציק שמולי: השאלה שלי אליכם, נציגי משרד החקלאות.

איציק שמולי: אני מסתכל על הטבלה שנמצאת במצגת של תנו לחיות לחיות.

איציק שמולי: בעצם אם זה לנגד העיניים שלכם, אני מקווה, בעצם מה ההתייחסות שלכם לזה?

איציק שמולי: אתם חושבים שהמידע הזה הוא נכון ואתם צריכים עוד כלים ועוד סמכויות ועוד תקציבים כדי לטפל?

איציק שמולי: אתם חושבים שהמידע הוא לא נכון והוא לא קשור למציאות והדברים נעשים בצורה טובה?

איציק שמולי: תנו לנו באופן ממוקד לא רק איך נראה הטופס.

איציק שמולי: התקנות עברו וצריך לשבח אתכם על כך בצורה מוחלטת, אבל יש פה באמת שורה של ליקויים בחלק מהכלביות, שבסופו של דבר אנחנו צריכים לקבל את ההתייחסות שלכם אליהם.

<ד"ר נירית ציפורי ברקי: קודם כול לעניין הסמכויות לעניין אכיפה, לעניין מה שתמיר אמר לגבי מה שאמר חבר הכנסת איל בן ראובן, גם עכשיו יוצא קול קורא של 6 מיליון שקלים להקמת כלביות, אבל כלבייה זה לא רק הקמה, כלבייה זה גם ניהול, כלבייה זה תקציבים שוטפים, ופה באמת אני מסכימה שיש בעיה בין משרד החקלאות למשרד הפנים, כי הכלביות סך הכול שייכות למשרד הפנים, ותקציבים, ואני חושבת שפה יש בעיה שצריכים לשבת שני המשרדים ולמצוא את הפתרון לתקציבים השוטפים.

<ד"ר נירית ציפורי ברקי: יש פה עוד עניין גם שלנו כגוף מקצועי לאכיפה מול רשות כשדברים לא מתבצעים, וגם את הדבר הזה אנחנו צריכים לפתור מול משרד הפנים.

<ד"ר נירית ציפורי ברקי: יכול להיות שצריך סיוע של חברי הכנסת לעניין הזה, כי אם אנחנו מגיעים ועושים את הביקורות, והביקורות רשומות והדברים רשומים ובסופו של דבר אין לנו את הכלים, והרבה פעמים זה לא הרופא הווטרינר הרשותי אלא מי שמעליו ומי שאחראי על תקציבים.

<ד"ר נירית ציפורי ברקי: גם הרבה פעמים יש רופאים רשותיים שכן צריכים לדאוג יותר לכלביות, ויש רופאים רשותיים שנמצאים בין הפטיש לסדן בעצם ואין להם תמיכה של הרשות ואין להם תקציבים ודורשים מהם לעשות דברים, ופה יש איזשהו עניין של אכיפה שצריך יותר התייחסות אם אנחנו רוצים להשיג דברים.

<ד"ר נירית ציפורי ברקי: לעניין שחיתות והודעה מראש, אני מאוד אשמח לדעת מי כתב.

<ד"ר נירית ציפורי ברקי: ביקשתי מיעל.

<ד"ר נירית ציפורי ברקי: אני חושבת שאם מציגים פה מאות ביקורות, אז לבוא ולקחת ביקורת אחת שרשומה, שוב, וגם זה צריך להיות מטופל, לא להגיד, החומר אצלי, כי אנחנו רוצים לדעת.

<ד"ר נירית ציפורי ברקי: זה לא רק אנחנו עושים את הביקורות.

איציק שמולי: אני רוצה להגיד לכם משהו.

איציק שמולי: לטעמי הממשלה צריכה לראות בעמותות סוג של מכשיר להתמודד באמצעותו עם המציאות הקשה ולא סוג של גוף לאומתי שבא להרע או להזיק או להעמיד מישהו בקלונו.

איציק שמולי: אני חושב ששיתוף פעולה ביניכם, שלא לדבר על שיתוף פעולה בין המשרדים, שתיכף ניגע גם בזה, הוא יכול להועיל לטובת כל הצדדים.

איציק שמולי: בסופו של דבר בעולם אוטופי, אם נציגי העמותות מבקרים בכלבייה ומידת האמון היא מספיק גבוהה כדי שהם ירימו טלפון לא רק בצינורות המקובלים, אלא שהם ידעו שזה מטופל ולא יהיו באיזה מצב של ייאוש שיגידו, זה כן יטופל, זה לא יטופל, לדעתי זה לטובת העניין כולו.

<ד"ר תמיר גושן: אפשר להגיד עוד משהו?

איציק שמולי: כן, בבקשה.

<ד"ר תמיר גושן: רציתי להתייחס לנושא שהעלית אתה, חבר הכנסת שמולי לגבי הנושא של כלביות אזוריות.

<ד"ר תמיר גושן: 6 מיליון שקלים הוקצו לתמיכה והקמה של כלביות אזוריות, כשניתנת עדיפות לכלביות אזוריות.

<ד"ר תמיר גושן: יושב שם הווטרינר של מועצה אזורית גלבוע שהיום משמש ככלבייה אזורית.

<ד"ר תמיר גושן: אני חייב לציין לטובה את ההתייחסות של המועצה והעומד בראשה שלקח על עצמו למרות ההוצאות הגדולות וההבנה שכלבייה זה שירות לתושבי הרשות.

<ד"ר תמיר גושן: זה לא קיים בכל המקומות.

<ד"ר תמיר גושן: רק לאחרונה, בקשר לנושא של לא נעשה שום דבר, נאלצנו להורות על סגירה של כלבייה פרטית ששימשה ככלבייה בצפון, באמצע חגורת הכלבת, בתוך אזור הסיכון.

<ד"ר תמיר גושן: אנחנו נמצאים במצוקה נוראית.

<ד"ר תמיר גושן: כולכם עדים להתפרצות כלבת חריגה בהיקפה שמתרחשת במחוז העמקים ומתפשטת מערבה, בעיקר באוכלוסיית חיות בר כרגע.

<ד"ר תמיר גושן: אנחנו מקווים שזה לא יגיע לתוך חיות בית.

<ד"ר תמיר גושן: אנחנו עושים את כל המאמצים למנוע את זה.

<ד"ר תמיר גושן: תמיד אנחנו צריכים לשקול את שני הדברים, עד כמה אנחנו מוכנים להתפשר, עד כמה שזה נשמע נורא, על התנאים שבעלי החיים נמצאים בהם בכלבייה לעומת האפשרות שלא יתבצעו לכידות של בעלי חיים משוטטים ותגבר הסכנה לבריאות הציבור ולבריאות בעלי חיים אחרים.

איציק שמולי: תודה.

איציק שמולי: אפשר לפתוח את זה לדיון יותר רחב.

איציק שמולי: זה אמנם לא נושא הדיון, הסיפור של התפרצות הכלבת.

איציק שמולי: אולי נעשה את זה בהמשך, אבל יש סיבות למה המחלה הזו פרצה וזה לא רק בגלל הכלבים המשוטטים.

איציק שמולי: הכלבים תמיד משוטטים ותנים תמיד עברו מהעבר השני של הגבול.

איציק שמולי: יש פעולות שהממשלה עשתה בדרך כלל כבדרך קבע ואולי בתקופה האחרונה עשתה פחות, אבל לא נפתח את זה עכשיו.

איציק שמולי: אני חושב, בתשובה להערתך, שלא חייבת להיות סתירה.

איציק שמולי: אם אנחנו מדברים על דברים אלמנטריים בכלביות, כמו שמיכות, גופי חימום, זה שיש טיפול וטרינרי אלמנטרי, זה אני חושב מצוי גם בנוהל הכלביות הבסיסי שלכם.

איציק שמולי: הוא פשוט לא כל כך נאכף.

איציק שמולי: אפשר לומר שהוא טעון שיפור, האופן שבו נאכף הנוהל הזה, שלא לדבר על הקטסטרופה שמתחוללת בכלביות הפרטיות, וכאן אני רוצה לשאול אתכם מה העמדה שלכם לגבי הכלביות הפרטיות?

איציק שמולי: אתם אומרים, המודל האזורי עובד סך הכול יפה, אם אני מבין נכון.

איציק שמולי: זה הכיוון שאליו רוצה ללכת המשרד.

איציק שמולי: מה יהיה הסוף עם הכלביות האלה?

<ד"ר נירית ציפורי ברקי: הצהרת השר הייתה שתוך כמה שנים הם יסגרו.

<ד"ר נירית ציפורי ברקי: צריך תחליף בשביל זה.

<ד"ר נירית ציפורי ברקי: יצא עכשיו קול קורא של 6 מיליון.

<ד"ר נירית ציפורי ברקי: יכול להיות שיהיו יותר כלביות אזוריות עם רשויות שמוכנות לקחת את זה על עצמן בדיוק כעניין של שירות.

איציק שמולי: רק שאני אבין, נגיד במקום כמו גליל/גולן שנפתחת כלבייה אזורית, זאת אומרת בהכרח שכלביות פרטיות באזור נסגרות או שזה לא אומר בהכרח?

<ד"ר נירית ציפורי ברקי: צריך לחלק את זה לשניים.

<ד"ר נירית ציפורי ברקי: אם הכלבייה עומדת בתנאים, זה לא עניין של לסגור או לא.

<ד"ר נירית ציפורי ברקי: אני חושבת שהרשות זה עניין של מי הם מביאים לעבוד איתם בהסכמים, מה הדרישות.

<ד"ר נירית ציפורי ברקי: אנחנו מאוד נתמוך, מאוד נשמח.

<ד"ר נירית ציפורי ברקי: אני חושבת שבדיוק בגלל העניין של היקף משרה של רופא וטרינר, ובכלל צריך לאחד את הדברים האלה שיהיה לנו מאה אחוז משרה של מישהו שנמצא כל הזמן ולא 20, 30 וכל מיני אחוזי משרה.

איציק שמולי: בכלבייה האזורית את מתכוונת.

<ד"ר נירית ציפורי ברקי: בכלבייה וברשות בכלל.

<ד"ר תמיר גושן: הדוגמא שנתת, של הגליל המזרחי/גולן, אמור לקום שם אשכול ישובים והוא מתעתד להקים כלבייה אזורית חדשה.

<ד"ר תמיר גושן: זו לפחות הכוונה המוצהרת.

<ד"ר תמיר גושן: אני מקווה גם שתתממש.

<ד"ר תמיר גושן: בשיחות לא פורמליות עם אנשי האשכול המתהווה, חלק מהם מתייחסים לזה כאל מרכז רווח.

<ד"ר תמיר גושן: אחד הדברים שצריך להבהיר, שכלבייה זה שירות.

<ד"ר תמיר גושן: למעשה כל הארץ נמצאת באיזושהי סכנת כלבת כי אנחנו נמצאים באזור כזה.

<יעל כהן–פארן: מאיפה הרווח?

<ד"ר תמיר גושן: מפנסיון לכלבים שנכנסים לשם.

<יעל כהן–פארן: לכלבייה העירונית?

<ד"ר תמיר גושן: כן.

<יעל כהן–פארן: זה היום משהו שמתקיים בהרבה כלביות?

<ד"ר תמיר גושן: זה מתקיים בלא מעט כלביות שמשמשות גם כפנסיון.

<קריאה: עירוניות?

<ד"ר תמיר גושן: כן.

<יעל כהן–פארן: אם אפשר לשאול אותך, מר גושן, יש לכם נתונים על זה?

<יעל כהן–פארן: זה מדווח לכם או שזה משהו שנעשה לגמרי מתחת לרדאר ופשוט קורה?

<יעל כהן–פארן: הם צריכים לקבל אישור או שברגע שיש להם כלבייה, הם עושים מה שהם רוצים בלי שום דיווח?

<יעל כהן–פארן: שוב, אין לי בעיה שמישהו ירוויח כסף, אבל הדברים צריכים להתנהל קודם כול באיזשהו סטנדרט בסיסי ולא ישר ללכת לפנסיון.

<ד"ר תמיר גושן: אני יודע לפחות על שתי כלביות שזה מתקיים בהן.

<ד"ר תמיר גושן: האם זה נעשה עם אישור?

<ד"ר תמיר גושן: אני לא יודע.

<ד"ר תמיר גושן: אני יודע שזה לא נעשה על חשבון תאים של בעלי חיים אחרים, זאת אומרת זה נעשה רק כאשר יש תאים פנויים.

<יעל כהן–פארן: השאלה אם זה מתקיים בכלביות אחרות?

<יעל כהן–פארן: למישהו אחר יש מידע על זה?

<ד"ר תמיר גושן: יושב כאן יושב ראש איגוד הרופאים הרשותיים.

איציק שמולי: תיכף אנחנו נפנה אליו.

איציק שמולי: גלי דוידסון מהמשרד להגנת הסביבה.

<גלי דוידסון: אמר חבר הכנסת אין בן ראובן שמרבית הסמכויות והתקציבים אמורים להיות בין משרד החקלאות לבין משרד הפנים שהם אמונים על התחום הזה.

<גלי דוידסון: יחד עם זאת חשוב לציין שהמשרד להגנת הסביבה לאורך שנים על גבי שנים תומך גם ברשויות וגם בעמותות, ברשויות להקמה ולשיפוץ של כלביות רשות, לדוגמא, הוזכרה כאן לוד, הוזכרו נוספים.

<גלי דוידסון: יש כלבייה בגלבוע שיש התחייבות למשרד להגנת הסביבה כלפיה.

<גלי דוידסון: לאורך שנים מקצים סכומים שעומדים על כ-1-1.5 מיליון.

<יעל כהן–פארן: לא לרשותיות.

<גלי דוידסון: לרשותיות כל שנה, ובמקביל גם לעמותות מדי שנה יוצא קול קורא שמסייע בעצם לאספקט של העיקור/סירוס, גם מסייע לשיפוץ של המתקנים.

איציק שמולי: על כמה עומדים הסכומים היום, גלי?

<גלי דוידסון: זה כבר כמה שנים 3.4 מיליון ₪ לעמותות.

<גלי דוידסון: לרשויות שנה שעברה הייתה בעיה כלשהי אחרי שנים רבות.

<גלי דוידסון: הייתה בעיה טכנית עם ההוצאה של הקול קורא אבל הסכום שיועד לזה היה 1.5 מיליון.

<יעל כהן–פארן: אבל הוא לא יצא.

<גלי דוידסון: לא יצא הקול קורא.

איציק שמולי: מה העלות של כלבייה, 1-1.5 מיליון שקל?

<גלי דוידסון: אנחנו תומכים גם בהקמה וגם בשיפוץ.

<גלי דוידסון: התקרה שאנחנו שמים בקול הקורא כדי שאנחנו נוכל לאפשר תמיכה ליותר רשויות היא חצי מיליון לעמותה.

<גלי דוידסון: זו התקרה שאנחנו שמים.

<גלי דוידסון: במסגרת הזאת אנחנו צריכים לתמוך ביותר רשויות.

<יעל כהן–פארן: 1.5 מיליון לכל הרשויות.

<גלי דוידסון: כל שנה - - -

<יעל כהן–פארן: נגיד שתי רשויות יגישו, אם זה הקמה, זה בטח מעל חצי מיליון שקל.

<גלי דוידסון: בדרך כלל מה שקורה, זה שיוצא שרשות אחת או שתיים נתמכות להקמה ושאר העמותות זה משמש לדברים חשובים מאוד כמו שיפוץ, למשל חצרות טיולים, למשל משימות כאלה שהן חשובות מאוד.

<גלי דוידסון: העלויות שלהן הן יותר נמוכות והקול הקורא בנוי בצורה כזאת שהוא מאפשר בעצם את התמיכה בהקמה.

<גלי דוידסון: זה מחולק לשלבים, מאפשר קודם כול תמיכה בהקמה ואז זה יוצא למספר רשויות מסוימות, אבל מאפשר אחרי זה בשלב השני שבעצם זה מחולק לפי מי שמבקש את העלות היותר נמוכה, מצליח לקבל ואז בעצם יוצא שיותר רשויות מצליחות באמת להוציא חצר טיולים או דברים נוספים שהעלויות שלהם הרבה יותר נמוכות.

<יעל כהן–פארן: ויש לכם מעקב שהמשאבים שאתם נותנים לעמותות, התנאים הבסיסיים בכלביות שאתם מעניקים להם תמיכה, מתקיימים?

<יעל כהן–פארן: לכם יש את המעקב שלכם שהוא שונה מהמעקב של הבקרה של משרד החקלאות?

<גלי דוידסון: הרשויות שבהן אנחנו תומכים, אנחנו מבקרים בהן.

<יעל כהן–פארן: לא, יש רשויות ויש עמותות.

<גלי דוידסון: כל הרשויות וכל העמותות שנתמכות מבוקרות על ידי המשרד.

<גלי דוידסון: בעמותות אנחנו מבקרים לפחות אחת בשנה, אם לא מעבר לזה.

<גלי דוידסון: הקשר שלנו מול העמותות הוא לא אך ורק תמיכה, הוא מעבר לזה.

<גלי דוידסון: חלק מהעמותות נתקלות בקשיים כאלה או אחרים שמצריכים ביקור בתכיפות גבוהה יותר מאשר פעם בשנה.

<גלי דוידסון: רשויות, אנחנו ממשיכים לבקר באותן רשויות שנתמכו על ידי המשרד חמש שנים אחורה.

איציק שמולי: אוקיי.

איציק שמולי: אני רוצה להפנות את רשות הדיבור לד"ר אבי צרפתי, יו"ר ארגון הרופאים הרשותיים.

<ד"ר אבי צרפתי: תודה רבה.

<ד"ר אבי צרפתי: רק לענות על שני דברים קטנים לפני שאני אגיד את מה שיש לי להגיד בנושא.

<ד"ר אבי צרפתי: אם כבר דיברו על נתונים טכניים, עלות כלבייה להקמה, כלבייה סבירה, נע בין 3 מיליון ל-5 מיליון ללא הקצאת הקרקע, מתוך הנחה שהקרקע היא של הרשות.

<ד"ר אבי צרפתי: זה דבר אחד.

<ד"ר אבי צרפתי: דבר שני, מה שד"ר גושן התייחס בנושא האשכולות זה מיזמים שקמים היום.

<ד"ר אבי צרפתי: זה מיזמים שמצד אחד מאפשרים איגום משאבים ותפעול יותר נכון של האמצעים הקיימים לטובת העניינים הווטרינריים, אבל מצד שני יש בהם בעייתיות לא קטנה מאחר ורובם מופעלים כחברות עירוניות והמטרה שלהם בסוף יום זה לקצץ בעלויות ולהכניס יותר כסף, לכן קיימת הבעייתיות שבה בעצם חלק מהתפקידים הווטרינריים שהם פר אקסלנס נועדו לשמירה להגנת בריאות הציבור ולטובת רווחת בעלי חיים, לא ימומשו בצורה הנאותה אלא יעוותו או יחובלו למטרות שיש בהן גם אינטרס כלכלי, ראה פנסיון בתוך כלבייה שהיא מיועדת לתצפית כלבת.

<ד"ר אבי צרפתי: יש כזה דבר במקומות מסוימים.

<ד"ר אבי צרפתי: ברוב המקרים המטרה של הפנסיון היא לא לעשות ממש כסף אלא כדי לקרב את האוכלוסייה המקומית שעושה שימוש בכלבייה לא רק למטרות הסגר ולתת איזשהו פתרון על בסיס מקום פנוי במסגרות האלה גם לתושבי העיר.

איציק שמולי: השאלה, ד"ר צרפתי, מה היית מציע לרשות מקומית כמו מיתר או חצור הגלילית שאני בספק אם מחזיקה בכלל וטרינר בעשירית משרה ואני תוהה מה הן היום עושות, בלי לפגוע וגם בלי לדעת, זו רק דוגמא, למען בעלי החיים המשוטטים אצלם?

<ד"ר אבי צרפתי: אז קודם כול יש פה את הווטרינרית של מיתר והיא תוכל להוסיף אחר כך.

איציק שמולי: סליחה, לא התכוונתי לפגוע.

<ד"ר אבי צרפתי: היא תוכל להוסיף אחר כך בעניין הפעולות ובמציאות הקשה.

<ד"ר אבי צרפתי: כרגע אני רוצה בעצם לפתוח את העניין שלי לטובת הדיון פה.

<ד"ר אבי צרפתי: תראו, אנחנו דנו בעניין הזה בביקורת מבקר המדינה 2010 ואחר כך דנו בעוד כמה מקרים ואנחנו מגיעים היום ל-2017.

<ד"ר אבי צרפתי: חבר'ה, תראו, אם סדר העולם לא ישתנה ומדינת ישראל לא תצהיר בצורה מאוד ברורה שנושא של הטיפול בבעלי חיים לכל מה שכרוך בזה מבחינת גם רווחת בעלי חיים אבל גם מניעת מחלות וכדומה, הוא לא בידיים של מדינת ישראל, לא יזוז כלום.

<ד"ר אבי צרפתי: הדבר הזה כמו שחבר הכנסת בן ראובן ציין, זו המציאות.

<ד"ר אבי צרפתי: הוא ראה אותה, הוא חווה אותה, הוא קיבל מאיתנו את ההתרשמויות.

<ד"ר אבי צרפתי: זו המציאות נכון להיום ואף אחד לא יכול לסדר את זה אחרת.

<ד"ר אבי צרפתי: ברשויות שבהן יש קול קשוב לטובת העניין, יקומו כלביות, הכלביות יהיו לתפארת, יטפלו בהן.

<ד"ר אבי צרפתי: ברשויות שבהן זה לא קיים או אין קול קשוב לעניין, הכלבים הם מטרד, הרופאים הווטרינרים מקבלים הוראה להרדים אותם כי אין כסף להחזיק אותם.

<ד"ר אבי צרפתי: יגיד ד"ר גושן לגבי הכלבייה שנסגרה בצפון.

<ד"ר אבי צרפתי: זה בדיוק מה שהוא חויב, הרופא שם, תרדים את הכלבים, אין מה לעשות איתם - לא מטעם משרד החקלאות אלא מטעם מי שאחראי עליו בפועל, ולכן במסגרת הזו אם מדינת ישראל לא תבין שדרך משרד החקלאות, לטובת הרשויות המקומיות שהם בפועל מפעילים את הכלביות האלה, אם הדברים האלה לא יתוקצבו, לא יובנו, לא יתנו להם את המשאבים הנכונים, אנחנו נמשיך להיות פה עוד שנה ועוד שנה ועוד שנה.

<ד"ר אבי צרפתי: בעולם הנכון, ואפשר לעשות את זה, המדינה צריכה לדאוג לדברים האלה דרך רשויות מקומיות, דרך סבסוד, דרך העברת תקציבים.

<ד"ר אבי צרפתי: אני יודע שהרשויות המקומיות יכולות לעשות את זה בתנאי שכספים יגיעו אליהן בצורה הנכונה.

<ד"ר אבי צרפתי: יש מה שנקרא כלביות אזוריות על אותו מתווה כמו שחבר הכנסת היה עד גם לנושא של בדיקות המשנה שנעשו.

<ד"ר אבי צרפתי: על אותה תבנית אפשר גם לבנות את המתכונת של כלביות אזוריות ולהפעיל אותן ולתת שירות לשטחים נרחבים, אבל צריך בשביל זה משאבים, צריך בשביל זה אמצעים.

<ד"ר אבי צרפתי: כל עוד הדברים האלה לא יקרו, אנחנו נמשיך להיות פה במסגרת הזו.

<ד"ר אבי צרפתי: אני רוצה לציין שאנחנו כרופאים ברשויות המקומיות לא רואים את העמותות כאויבים.

<ד"ר אבי צרפתי: העמותות בשבילנו זה אקסטרה.

<ד"ר אבי צרפתי: ככה הן צריכות להיות.

<ד"ר אבי צרפתי: במדינה מתוקנת העמותות צריכות להיות אקסטרה והמדינה צריכה לטפל.

<ד"ר אבי צרפתי: מה שאולי נופל בין השוליים זה העמותות צריכות לעשות אם הן בכלל צריכות.

<ד"ר אבי צרפתי: הן לא חייבות, אבל במסגרת הזאת זה מה שצריך לקרות.

<ד"ר אבי צרפתי: לצערנו הם נושאים היום בנטל.

<ד"ר אבי צרפתי: אני לא יודע לחלק אותו, אבל כולנו, בגדול, נמצאים תחת האלונקה ואני רוצה להגיד לכם שהמסע הוא כבד מנשוא במסגרת הזו ולנו אין דרך להמשיך עם זה ככה.

איציק שמולי: את רוצה להוסיף משהו, הווטרינרית ממיתר?

<ד"ר הילה מיקולשיק: אני רוצה לציין את שיתוף הפעולה שלנו שאנחנו משתפים וכן עובדים ביחד, אז אני כן רואה שיש התקדמות.

<ד"ר הילה מיקולשיק: מיתר זה ישוב קטן.

<ד"ר הילה מיקולשיק: אנחנו לקחנו שיתוף פעולה ביחד עם הר חברון, עם בני שמעון, עם מרחבים, עם אופקים, עם נתיבות.

<ד"ר הילה מיקולשיק: לקחנו את כל הווטרינריים הרשותיים ואנחנו עובדים בשיתוף פעולה מצוין עם עמותת צער בעלי חיים באר שבע.

<ד"ר הילה מיקולשיק: אני באמת קוראת לכולם פה גם כן ליישם את זה כי אנחנו צריכים לדאוג.

<ד"ר הילה מיקולשיק: אף אחד מהווטרינרים פה לא למד שבע שנים כדי להמית חיות.

<ד"ר הילה מיקולשיק: המטרה שלנו היא באמת בריאות הציבור ביחד עם שלום הציבור ורווחת בעלי החיים.

איציק שמולי: בעצם מי שנותן לכם היום את המענה זה צער בעלי חיים באר שבע או הכלבייה בבאר שבע?

<ד"ר הילה מיקולשיק: כלביית צער בעלי חיים באר שבע משמשת אותנו ככלבייה הרשותית בתוך כלביית צער בעלי חיים באר שבע שהייתה פעם מתקן מוגן והיא הוקמה ככזו, ואני שמחה להגיד שאני ראיתי אותה צומחת.

<ד"ר הילה מיקולשיק: אני עשרים ואחד שנים בתחום ואני רואה איך שיתופי הפעולה באמת עוזרים גם לחיות עצמן.

<ד"ר הילה מיקולשיק: יש בתוך המתקן עצמו מרפאה, יש וטרינרים שהם אלה שעושים את הביקורות על הכלבים גם שלנו ונותנים את הטיפול הרפואי, יש וטרינר רשותי כל יום שמגיע מכל רשות ויש אצלנו סדרי עבודה שכל אחד מגיע ועושה את הביקורות האלה.

איציק שמולי: את בעצם וטרינרית רק של מיתר או של כל ההתאגדות הזאת?

<ד"ר הילה מיקולשיק: אני וטרינרית רק של מיתר.

<ד"ר הילה מיקולשיק: אני נותנת מענה גם לכלבים של אופקים, מרחבים וכו', ביום שלי.

<ד"ר הילה מיקולשיק: כל יום מגיע וטרינר, הוא עושה את הסבב.

<ד"ר הילה מיקולשיק: אם יש איזושהי בעיה אז אנחנו מטפלים נקודתית.

<ד"ר הילה מיקולשיק: יש לנו וואטסאפ משותף, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה.

<ד"ר הילה מיקולשיק: הנושא הזה של לקחת את העמותות וגם לעזור להן, כי הם המחלצים שלנו, כלומר הם אלה שיוצאים לשטח וכשיש בעיה להם אנחנו קוראים.

<ד"ר הילה מיקולשיק: הם מגיעים לשטח, מוציאים את החיה בעזרתנו או איתנו, מגיע לצער בעלי חיים.

<ד"ר הילה מיקולשיק: 80% מהכלבים שצער בעלי חיים מקבל מאיתנו מוצאים בסופו של דבר בתים.

<ד"ר הילה מיקולשיק: שיתוף הפעולה הזה חייב להתקיים וחייב להיות מעודד על ידי הממשלה.

<ד"ר הילה מיקולשיק: אני חייבת לומר שגם משרד הפנים, גם משרד החקלאות וגם המשרד להגנת הסביבה חייבים למצוא דרך לעזור לנו כרשויות קטנות, כי אין לנו את כל האמצעים.

איציק שמולי: מאה אחוז, תודה רבה.

איציק שמולי: ליאת מורגן, יד 4 ובית ספר לוטרינריה.

<ליאת מורגן: אני רק רוצה להגיד דבר אחד לזכות משרד החקלאות כי הם לא אמרו את זה.

<ליאת מורגן: לאחרונה אושר תקציב שאמור להיכנס בינואר 2018 לכל הנושא הזה של ניטור המצב של מספר הכלבים, כמה כלבים בכלל רשומים.

<ליאת מורגן: אפשר לעשות הערכות.

<ליאת מורגן: אנחנו לא באמת יודעים אם זה 10%, 90%.

<ליאת מורגן: אין לאף אחד מושג, אז בעוד שנים עשר חודשים, החל מינואר באמת אני מקווה שאנחנו נדע את התשובות האלה ובנוסף גם את דעת הקהל הציבורית ואיפה צריך לשים את הדגש על קמפיינים חינוכיים.

<ליאת מורגן: ללא קשר, בסוף ד"ר ציפורי יכולה לעשות אלף ביקורות בכלביות.

<ליאת מורגן: אין להם שום סמכות, זה כבר נאמר הרבה פעמים.

<ליאת מורגן: אני חושבת שאם רוצים לצאת עם איזשהו משהו אופרטיבי מהדיון הזה, זה באמת לעשות איזושהי ישיבה לא במסגרת של דיון שאי אפשר להעלות הכול, אולי אפילו אצלך במשרד עם נציג משרד החקלאות, משרד הפנים, עם הרשויות המקומיות ולפתור את איפה החסמים ואיך מתקדמים בצורה אופרטיבית ולא פעם בשנה לדון בו.

<ליאת מורגן: לנושא רווחת בעלי חיים יש כל מיני נקודות.

<ליאת מורגן: לדוגמא, שמיכות בכלביות זה אולי נראה יפה בתמונות אבל בסוף אם כלבן שוטף עם צינור והשמיכה רטובה, זה יותר גרוע מבטון קר.

<ליאת מורגן: יש מספיק פתרונות בעולם ומספיק אנשים מקצועיים שיודעים לתת את הדעת איך לבנות כלבייה ומה כן לשים, ולא צריך להיתפס דווקא לדברים שנראים אולי טוב מבחוץ.

איציק שמולי: מאה אחוז.

איציק שמולי: אתי, את רצית להגיד משהו בקצרה?

<אתי אלטמן: כן, רציתי לשאול בצורה הגיונית איך זה נראה שמיתר מעביר כלבים לצער בעלי חיים, שזה מתקן שעוזר לחיות משוטטות.

<אתי אלטמן: 80% היא מעבירה לצער בעלי חיים שזה בכלל לא התפקיד שלהם, אז על חשבון הכלבים שהיא מעבירה ממיתר, כלבים שנמצאים בבאר שבע, עזובים, או כלבים שמשוטטים, לאן הם מגיעים?

<אתי אלטמן: אין להם לאן להגיע.

<אתי אלטמן: זה לא הגיוני.

<אתי אלטמן: היא צריכה שיהיה לה את המתקן שלה.

<אתי אלטמן: היא לא צריכה להשתמש בצער בעלי חיים באר שבע בתור מתקן של מיתר.

<ד"ר הילה מיקולשיק: אני חושבת שבדיוק הפוך.

<ד"ר הילה מיקולשיק: אני חושבת שהשיטה הזאת של שיתוף פעולה בין עמותות זה אחד הדברים שקידמו את הרפואה הווטרינרית בדרום.

<ד"ר הילה מיקולשיק: אנחנו רק מבקשים יותר משאבים.

<ד"ר הילה מיקולשיק: זה לא בא על חשבון אף אחד מהכלבים של באר שבע, כי הם עובדים גם איתם.

<ד"ר הילה מיקולשיק: אני חושבת שמועצות קטנות, כל זמן שהמדינה לא תוכל לעשות כלביות רשותיות שיוכלו לתת מענה ליישובים קטנים, שכמות הכלבים שמגיעים אליהם היא ברמה מאוד גבוהה, זה הפתרון האידיאלי וזה נותן כרגע מענה מצוין.

איציק שמולי: אוקיי.

<דפנה דעואל: אני רוצה לשאול את משרד החקלאות ואת ממשלת ישראל, תיק צער בעלי חיים נמצא במשרד החקלאות.

<דפנה דעואל: זה לא הגיוני שאין להם תקציבים לנושא רווחת בעלי חיים וצמצום האוכלוסייה.

<דפנה דעואל: אי אפשר להפיל את זה על הרשויות ואי אפשר להפעיל את זה על העמותות שלא מתוקצבות.

<דפנה דעואל: אנחנו לא המגן לעשות את זה.

<דפנה דעואל: צריך תקציבים.

<דפנה דעואל: יש תקציבים במשרד החקלאות.

<דפנה דעואל: יש שם מעל 100 מיליון שקל לתקציב שונות.

<דפנה דעואל: הם נותנים 4.5 מיליון שקל עד עכשיו לעיקור, ואיפה כל שאר הדברים?

<דפנה דעואל: צריך לעשות פה מהפכה.

<דפנה דעואל: אולי גם משרד האוצר, אולי גם עוד משרדים, אני לא יודעת, אבל צריך תקציבים פה.

<דפנה דעואל: אי אפשר להפיל את זה על העמותות ועל רשויות עניות.

איציק שמולי: תודה.

איציק שמולי: כן אדוני, אתה תהיה אחרון הדוברים.

<ד"ר אסף בריל: שמי אסף בריל, אני מנהל את השירות הווטרינרי של עיריית ירושלים שזכה פה לכמה מחמאות.

<ד"ר אסף בריל: אתה היית אצלי וגם איל בן ראובן היה אצלי.

<ד"ר אסף בריל: רציתי להזמין את הוועדה, אבל כל מי שבוועדה נוכח כבר היה אצלי, אז אין טעם להזמין את הוועדה אלינו לראות איך מתנהל שירות וטרינרי טוב בעיר שהיה לה את הכבוד המפוקפק לרדת לאשכול 3, סוציו אקונומי, ואתה גר בעיר שהיא נראה לי באותו חתך סוציו אקונומי, ויש שם כלבייה טובה, אבל זה לא יכול להיות נתון לחסדיו של ראש העיר או לגחמותיו או לאג'נדה שלו.

איציק שמולי: עכשיו תסביר לי רק רגע משהו אחד שאני אבין.

איציק שמולי: בהנחה ועכשיו הממשלה מעבירה תקציב לעיריית ירושלים לטובת איזשהו שירות בתוך השירות שלך, היום אין דרך בעצם להבטיח את זה מול ראש העיר, שזה מגיע.

<ד"ר אסף בריל: לא, יש תקציבים שהם צבועים.

<ד"ר אסף בריל: אם יש לך תקציב שאני מקבל נגיד מעיקורי חתולים, אצלי הוא צבוע.

<ד"ר אסף בריל: אם מוענק פה תקציב לשיפוץ כלביות, לבניית כלבייה, המשרד לאיכות הסביבה או משרד החקלאות צובע אותו ספציפית לכלבייה.

<ד"ר אסף בריל: היא לא יכולה לקחת את זה עכשיו לבניית מתנ"ס, אז אפשר לצבוע.

<ד"ר אסף בריל: בדרך כלל בעל המאה הוא בעל הדעה.

<ד"ר אסף בריל: הבעיה שיש לנו פה שני בעלים, אחד, יש לו את הדעה המקצועית, שזה משרד החקלאות.

<ד"ר אסף בריל: ישבתי עם חבר הכנסת אין בן ראובן וזה חלק מהתובנות, מה שהוא אמר.

<ד"ר אסף בריל: משרד החקלאות הוא הגוף המקצועי, הרגולטור המקצועי.

<ד"ר אסף בריל: סתם לדוגמא, יצאו עכשיו תקנות שאני חייב לחסן משושה כל כלב, אלף כלבים כפול שני משושים כפול עשרים שקלים זה ארבעים אלף שקל תקציב שמשרד הפנים צריך עכשיו להוסיף לי אבל הם לא מוסיפים, לכן צריך ששני הרגולטורים ישבו, שניהם יקבעו כללים, שניהם יקבעו תקצוב לזה.

<ד"ר אסף בריל: התקצוב יגיע ויהיה צבוע לרשויות.

<ד"ר אסף בריל: אי אפשר לבוא לווטרינר, נמשיך להשמיץ את מיתר, ישוב של כמה אלפי תושבים ולדרוש מהם לטפל.

<ד"ר אסף בריל: צריכים לעשות איגודים.

<ד"ר אסף בריל: עוד דבר שאני חייב להגיד.

<ד"ר אסף בריל: אני מסכים עם כל מה שיעל ארקין אמרה למעט דבר אחד.

<ד"ר אסף בריל: כל מילה במשפט שהיא רשמה "הסגר", צריך להחליף אותו במילה כלבייה, כי הכלב שנמצא קפוא מקור או רעב בתוך התא, לא משנה לו מה כתוב בכניסה על השלט, האם כתוב עיריית ירושלים או תנו לחיות לחיות.

<ד"ר אסף בריל: המצב בכלביות פרטיות או בכלביות של חלק מהעמותות גרוע לעין שיעור מחלק מהמצבים ברשויות, ויש רשויות, ונמצאים פה רחובות וירושלים וכפר סבא ורשויות נוספות שהכלביות שלהן יכולות לפאר כל מנואל לטיפול בכלבים.

איציק שמולי: תודה.

איציק שמולי: טוב, ברשות

איציק שמולי: כם אנחנו נסכם את הדיון.

איציק שמולי: ראשית, אני רוצה להודות לכל הנוכחים וכמובן לתנו לחיות לחיות על העברת הנתונים.

איציק שמולי: הוועדה הזו רואה מאוד בחומרה את העובדה שנציגי משרד הפנים לא טרחו להגיע לדיון.

<יהודית גידלי: אני מתנצלת, אני חושבת שאני אשמה.

<יהודית גידלי: אני הזמתי את השלטון המקומי ולא את משרד הפנים.

איציק שמולי: אוקיי, אז אנחנו נבדוק מה קרה, אבל בכל מקרה - - -

<יהודית גידלי: אבל הם רואים את סדר היום וכשהם לא רוצים להגיע, הם מודיעים לי שהם לא באים, אז הם ראו ולא טרחו להגיע, אבל לא הזמנתי.

איציק שמולי: הבנתי, אז בכל מקרה כמובן שיש בכך טעם לפגם שמתקיימת ישיבה בכנסת, ישיבה שהיא בתחום אחריותם ולא טורחים להגיע.

איציק שמולי: זה אולי מלמד במשהו על המצב.

איציק שמולי: הבקשה הראשונה שלי כלפי גם משרד החקלאות וגם כלל הנוגעים בדבר מכיוון הממשלה, אנחנו מבקשים להעביר כאשר עולות שאילתות, ואתה נציג משרד החקלאות, אמרת שזו המדיניות, אז אני שמח על זה, להעביר כמה שיותר מידע.

איציק שמולי: זו לא מדיניות הגרעין של מדינת ישראל, זה מידע שחשוב שיונגש לציבור ואין שום סיבה שיועבר מידע חסר, חלקי, מושחר ודברים מהסוג הזה.

איציק שמולי: אנחנו כמובן מברכים על התקנות שאושרו וגם על פרויקט הניטור שיוצא לדרך.

איציק שמולי: אין בכך די ולכן אנחנו בהחלט נאמץ את ההחלטה שעלתה פה ואנחנו נקיים שני דברים: אחד, פגישה יותר מצומצמת עם משרד החקלאות ועם משרד הפנים בתור התחלה כדי לנסות ולגשר על חלק מהפערים.

איציק שמולי: אמרתי את זה גם בשנה שעברה ולא עשיתם את זה.

איציק שמולי: יש תקופת תקציב בכנסת ויש יכולת לחלק מחברי הכנסת להעביר או לנסות לפחות לעזור לכם להשיג תקציבים.

איציק שמולי: גם משרד הגנת הסביבה הוא בעניין הזה, ולכן אם בתקופה הקריטית הזאת אנחנו יכולים לעזור לשרים להביא חלק מהתקציבים, עפים פה מיליארדים כל יום, אבל חלק קטן מהתקציבים לטובת המטרות האלו, אז תשתמשו בנו, תיעזרו בנו, תעמידו את הנכונות שלנו במבחן, לא רק כאן בוועדה לגעור על חלק מהדברים, אלא גם לנסות ולהיות לכם לעזר לקדם את העניין.

איציק שמולי: דבר שני, ואני מבקש שתצא הבהרה בעניין הזה מכיוון משרד החקלאות לכלביות העירוניות.

איציק שמולי: אנחנו מתכוונים בשבועות הקרובים ובחודשים הקרובים לצאת אל השטח ולבקר בכלביות.

איציק שמולי: אני מבקש שלא יהיה מצב שבו אנחנו מגיעים לכלבייה עירונית או אזורית ולא נותנים לנו להיכנס.

איציק שמולי: זה צריך להיות מאוד ברור שאנחנו נכנסים למקומות האלו ואנחנו בודקים את המקומות האלו, לכן אני מבקש שתעבירו את ההנחיה בהתאם.

איציק שמולי: אנחנו ננסה בחודשים הקרובים, יש לנו שנת פעילות מאוד עמוסה בעניין הזה, אבל לקדם כל מיני דברים שקשורים בעניין הזה, ובראשם, אחד, תמיכה במהלך של משרד החקלאות לכיוון כלביות אזוריות, ואני מוסיף, על חשבון כלביות פרטיות.

איציק שמולי: במקום שבו נפתחת כלבייה אזורית ולא הוכח מצב שבו הכלבייה האזורית לא יודעת להתמודד עם הכמות או עם האתגר, אין שום סיבה שהכלבייה הפרטית תמשיך להתקיים באותו אזור.

איציק שמולי: זה אחד.

איציק שמולי: שניים, כל מה שקשור לעיקרון של קידום הבעלות האחראית, שבתוך זה אני כולל גם קנסות וענישה על נטישה של כלבים, גם הגברה ובעצם מדיניות יותר רצינית של עיקור ורישום ושקיפות כלפי מה שקורה בעולם הזה של בעלי החיים.

איציק שמולי: אני רוצה להודות לכל המשתתפים ואנחנו נמשיך לעקוב, בשאיפה גם לנסות לממשלה לבצע.

איציק שמולי: תודה רבה.