ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 507, 2017-12-18 09:00

יעל גרמן: בוקר טוב, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.

יעל גרמן: אני ממלאת מקום, כפי שאתם יודעים, אז דיברתי כמובן עם היועצים המשפטיים אבל גם עם יושב-ראש הוועדה.

יעל גרמן: כשקראתי את הנתונים, אין ספק שהמצב היום הוא הרבה יותר טוב ממה שהיה פעם, ואין ספק שכשתושב, אזרח לא חייב לבוא אל לשכת רישום האוכלוסין, ולא צריך לכתת את רגליו לשם, זה הרבה יותר טוב, כשאנחנו מגיעים אליו – ללא ספק.

יעל גרמן: אבל הנתונים הם לא מזהירים.

יעל גרמן: יושב-ראש הוועדה ביקש – מתי זה היה?

יעל גרמן: לפני כשנה ומשהו, ביקש את הנתונים.

יעל גרמן: לפי הנתונים - הנתונים לא מזהירים.

יעל גרמן: אם בין 80,000 ל-90,000 איש לא אתחלו את תעודות הזהות שלהם, ולא חשוב מאיזו סיבה, כלומר יש בידיהם תעודות זהות לא תקפות, ו-10% - כ-35,000 תעודות זהות לא הגיעו ליעדן מסיבות כאלה ואחרות – תכף תסבירו.

יעל גרמן: אבל כן אני חייבת לציין, אין ספק שהמצב הוא הרבה יותר טוב, רק הוא צריך להשתפר.

יעל גרמן: לי יהיו כמה בקשות מכם, אבל לפני כן אבקש בצורה מסודרת מנעמה לומר את דברה.

יעל גרמן: לאחר מכן נשמע את רשות מרשם האוכלוסין ואת חברי הכנסת.

<נעמה מנחמי: אולי לשם שינוי אני כאן

<נעמה מנחמי: האופטימית יותר...

<נעמה מנחמי: בסך הכול נראה שקרה כאן דבר טוב.

<נעמה מנחמי: גם אנסה תוך כדי, להסביר את התהליך, כדי שיהיה ברור יותר לכל הנוכחים.

<נעמה מנחמי: בעצם במקום שאדם יצטרך לחזור שנית ללשכה כדי לקחת את תעודת הזהות הביומטרית, הלשכה שולחת לו את התעודה הביתה באמצעות הדואר כדואר רשום.

<נעמה מנחמי: אלא מה, שהיה חשש שהתעודה תאבד בדרך, לא תגיע ליעדה, או שאדם יחזיק שתי תעודות זהות.

<נעמה מנחמי: לכן בתיקון משנת 2016 מה שנעשה היה להגדיר, שאחת העילות פקיעת תוקפה של תעודת זהות היא לתקופה של חודשיים-שלושה, שבמהלכה התעודה הביומטרית אמורה להגיע לאותו אדם לביתו.

<נעמה מנחמי: מהנתונים שהוצגו לנו ראינו, שכ-91% מהתעודות הגיעו לביתם של התושבים באמצעות הדואר, עוד כ-5% כנראה נמצאים בדרך, ועוד כ-5% אנשים נדרשים לבוא ללשכה לקחת את התעודה – אם מפני שלא היו, היו בחו"ל, ביקשו שזה יגיע ללשכה וכו', ובסופו של דבר אנחנו רואים מצב שבו במקום 100% של אנשים שחוזרים ללשכה שנית, כ-5% חוזרים ללשכה שנית.

<נעמה מנחמי: הנתון שאליו התייחסה חברת הכנסת גרמן מדבר על אתחול תעודת הזהות.

<נעמה מנחמי: האתחול נובע מהחשש של רשות האוכלוסין שהתעודה תגיע בדרכה לתושב - תגיע לידיים הלא נכונות, והם רצו אישור של התושב שאכן התעודה נמצאת בידו.

<נעמה מנחמי: זה בעצם תהליך האתחול שנדרש.

<נעמה מנחמי: מהנתונים שראינו, האתחול של תעודת הזהות נעשה בכ-74%.

<נעמה מנחמי: יכול להיות שזה הזמן להתייחס מרשות האוכלוסין לנקודה הזו ולומר מה הם עושים כדי לשפר את אחוזי האתחול.

יעל גרמן: תודה רבה.

יעל גרמן: הייתי רוצה בכלל שתתייחסו למספרים, כי אני התייחסתי לנתונים שנמסרו לוועדת החוקה ב-17 בדצמבר, שזה ממש אתמול.

תמר זנדברג: אם אפשר משהו לפני כן?

יעל גרמן: בהחלט.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: אני רוצה להזכיר שכל הסעיף הזה בא על רקע המעבר שלנו לטביעות הביומטריות, שעוררו הרבה מאוד דאגה וחשש בקרב הרבה מאתנו, וכמובן חשש שטרם ועדיין במצב מאוד אניגמטי.

תמר זנדברג: הנושא של המסירה השנייה, המסירה ללקוח, כמובן שיש בו רעיון מאוד טוב של שירות לאזרח, ומי מאתנו לא רוצה שהדואר יבוא אליו עד הבית וייתן לו כל דבר מהשירותים שהממשלה נותנת, אבל כאן, בגלל שמדובר בתעודת זהות ביומטרית, זה העלה לנו חשש מיוחד מכמה היבטים: קודם כל, יש תעודות זהות ביומטריות שמסתובבות להן ברחובות, בכבישים, במכוניות, לא יודעת מה, והנושא של האתחול, שגם את התייחסת לכך שיש לנו אחוזי אי-אתחול מאוד גבוהים, נובעת מהחשש הזה, שהתעודה הזו תגיע לידיים הלא נכונות – בין אם זה בתום לב, במקרה, ילד, אשה, אבל התוצאה היא שאי שם יש תעודה ביומטרית עם נתונים ביומטריים – יכול להיות גם טביעת אצבע וסריקת פנים שהיא לא של האדם המיועד.

תמר זנדברג: בהקשר הזה נתוני האי-אתחול הם מדאיגים מאוד.

תמר זנדברג: אותי אישית מדאיגים מאוד גם - אמנם זה המספר הכי קטן פה, אבל יש פה 70 תעודות שאבדו.

<מוטי נונברג: נסביר את ה-70.

תמר זנדברג: מעבר להסבר הזה אנחנו יכולים לנצל את ההזדמנות, גם לקבל הסבר לגבי איך אנחנו מעגנים את הדבר הזה במקום – הדבר הזה נמסר לדואר ישראל.

תמר זנדברג: דואר ישראל, כרגע חברה ממשלתית, ויכול להיות שעובר איזה שינוי, תהליך.

תמר זנדברג: האם זה מעוגן?

תמר זנדברג: כל השיטה הזאת של שליחי דואר – מי הם, איזו הסמכה הם מקבלים – כרגע היה משהו, אם איני טועה, קוד שהאדם צריך להקיש- - -

<אבגי יוסף: זה נקרא אישור מסירה.

תמר זנדברג: השליח של הדואר מקבל איזושהי הכשרה מיוחדת?

תמר זנדברג: מסתובב עם מכשור מסוים?

תמר זנדברג: כאשר אנחנו הופכים את ההוראה הזאת לקבועה, האם אנחנו מבטיחים שתמיד זה יהיה כך?

תמר זנדברג: האם זה דבר שיכול להיות מופרט?

תמר זנדברג: האם אנחנו יכולים לקבל בעתיד חברת דוח אדם שמסתובבת עם דרכונים ביומטריים ואנחנו לא יודעים- - -

יעל גרמן: יופי של שאלות.

יעל גרמן: אני מודה לחברתי, חברת הכנסת זנדברג.

יעל גרמן: אני חושבת שכל השאלות שלה הן מאוד ענייניות.

יעל גרמן: אני מבקשת קודם כל להתחיל עם המספרים כדי לאפס אותנו – בעיניי, 10% מ-388 זה כ-35,000.

יעל גרמן: אמרתם שלא – אז תאמרו מה כן.

יעל גרמן: נתחיל עם המספרים – תבהירו אותם, ולאחר מכן אבקש תשובות לשאלות המאוד חשובות של תמר.

יעל גרמן: בבקשה.

<עירית ויסבלום: עירית, היועצת המשפטית ברשות האוכלוסין.

<עירית ויסבלום: לפני כשנה הגענו לדיון בוועדה לגבי תיקון התקנות, שקבעו הסדרים שנובעים מהצורך בשינוי שיטת המסירה.

<עירית ויסבלום: שינוי שיטת המסירה – יצאנו אתו לדרך בינואר, לאחל תיקון תקנות וזמן קצר של התארגנות.

<עירית ויסבלום: יצאנו אתו לדרך לאחר תקופה ארוכה מאוד של עבודת מטה מאוד-מאוד מאומצת בעלת היבטים טכנולוגיים, משפטיים, בשיתוף גורמים מהמשטרה – עבודת מטה מאוד רחבה.

<עירית ויסבלום: את שינוי השינה, את התהליך החדש הובילו אנשי אגף מערכות מידע של הרשות, ועם זה הגענו לוועדה.

<עירית ויסבלום: הוועדה העלתה סימני שאלה וחששות מאוד כבדים מהדבר האחד – מזה שתושב יקבל את תעודת הזהות שלו באמצעות שליח הדואר ולא בלשכת רשות האוכלוסין.

<עירית ויסבלום: היום אנחנו מגיעים לכאן משום שלאורך השיטות האלה אושר תיקון תקנות כהוראת שעה בלבד לשנה.

<עירית ויסבלום: בפני הוועדה הונח דוח שהוכן על-ידי אגף מערכות מידע, דוח שמוטי ויוסי יתייחסו לפרטים, אבל אני חושבת שהיום אין מי שיכול לומר שהוא רוצה להחזיר את כל 400,000 התושבים שנמנעה מהם ההגעה ללשכה – אין מי שיגיד שרוצה להחזיר אותם או את הבאים אחריהם לצורך הגעה שנייה ללשכה.

<עירית ויסבלום: כמובן, אפשר לדבר על שיפורים וכו' – זה נושא שתמיד אנחנו שואפים לשפר ולהשתפר, אבל אני לא חושבת שיש מי שרוצה לראות את המצב חוזר אחורה.

<עירית ויסבלום: לגבי האתחול שגברתי ציינה – ושוב, לפרטים יתייחסו אנשי המקצוע בהמשך – הנושא של האתחול, אנחנו מדברים על שבב שיש בתעודה.

<עירית ויסבלום: הוא שבב שצריך לעבור ממצב של השהיה, כלומר למצב שבו הוא לא מופעל, למצב של הפעלה.

<עירית ויסבלום: זה האתחול.

יעל גרמן: כמו כרטיס אשראי.

<עירית ויסבלום: נכון.

<עירית ויסבלום: מי שלא מפעיל את השבב ולא מאתחל את התעודה, המשמעות היא שכשהוא יגיע לבנק או למוסד בנקאי מכל סוג ויבקש שירות מכל סוג – פתיחת חשבון, לקיחת משכנתא, השקעה בניירות ערך ודברים כאלה – הצד השני יגיד: אני לא רואה שיש לך תעודת זהות, ואני צריך תעודת זהות.

<עירית ויסבלום: הוא לא רואה במחשב אינדיקציה לקיומה של תעודת זהות.

<עירית ויסבלום: זה המשמעות של השבב.

<עירית ויסבלום: יש גם עניין של שימוש של שירותים מרחוק, אבל זה נושא שעדיין לא נכנס.

יעל גרמן: אבל מה קורה כאשר שוטר תופס אדם ומבקש ממנו תעודת זהות, ואין לו תעודת זהות כי היא לא בתוקף?

<עירית ויסבלום: יש העניין של חוק החזקת תעודת זהות והצגתה.

<עירית ויסבלום: זה חוק שקובע את החובה להחזיק תעודת זהות.

<עירית ויסבלום: זה חוק- - -

יעל גרמן: קנס של 5,000 ₪.

<עירית ויסבלום: זה חוק שהמשטרה לא אוכפת אותו כבר שנים מטעמים שכנראה- - -

יעל גרמן: אבל את סומכת על כך שלא יאכפו אותו?

<עירית ויסבלום: אבל אם יום אחד המשטרה יחליטו לאכוף אותו – יש פה נציגה של המשטרה – אני לא יודעת אם היא תוכל לענות על כך בעצמה או לשאול, אבל אם יום אחד המשטרה תחליט לאכוף אותו, אני בטוחה ששוטר שיראה שלאזרח יש תעודת זהות מפלסטיק, הוא לא ילך לבדוק אם הוא אתחל את השבב או לא, לצורך החובה של ההזדהות, והחוק הזה מדבר על חובה להזדהות.

יעל גרמן: אני עוצרת אותך דקה.

יעל גרמן: אני מאוד מודאגת ממה שאת אומרת.

יעל גרמן: אני מצפה שלכל שוטר יש מסוף, שמחובר ישירות, והוא לא צריך לשאול.

יעל גרמן: ברגע שהוא עוצר אדם, והוא רואה את שמו, הוא יודע מיידית אם יש לו תעודת זהות תקפה או לא תקפה.

יעל גרמן: הוא לא ישאל אותו.

יעל גרמן: זה לא יעניין אותו שהוא יראה את הפלסטיק.

יעל גרמן: הפלסטיק הוא חסר ערך.

יעל גרמן: מבחינתו, אין לו תעודת זהות תקפה, ואני מצפה שזה יהיה במסוף – אחרת אנחנו במצב גרוע מאוד.

<עירית ויסבלום: אם זה מופיע להם במסוף- - -

יעל גרמן: אוי ואבוי אם זה לא מופיע במסוף.

<עירית ויסבלום: אבל אני בטוחה ששוטר לא ייקח תושב לתחנת המשטרה- - -

תמר זנדברג: מה זאת אומרת, מופיע במסוף?

תמר זנדברג: כל שוטר מסתובב עם מסוף עם כל מרשם האוכלוסין?

יעל גרמן: ודאי.

יעל גרמן: מה קורה כשעוצרים אותך בעבירת תנועה?

תמר זנדברג: ברוך השם, לא עצר אותי שוטר.

<אבגי יוסף: אתה עושה שאילתא לבסיס הנתונים, ואז אתה מקבל את הנתונים.

יעל גרמן: ויהיה כתוב לו שאין תעודת זהות.

<אבגי יוסף: הכול הוא יודע עליך שם.

<עירית ויסבלום: אבל שוב – האתחול של תעודת הזהות הוא רלוונטי לצורך הזדהות מול גופים שמסתמכים על השאילתות המקוונות.

יעל גרמן: עירית, בואי נהיה מדויקים.

יעל גרמן: אני קראתי את החומר.

יעל גרמן: בחומר כתוב שאם את לא מאתחלת, תעודת הזהות לא תקפה.

יעל גרמן: תעודת זהות לא תקפה משמעותה שאין לך תעודת זהות.

יעל גרמן: אף אחד לא ישאל, למה לא אתחלת - אם לא הבנת עברית כי את רק דוברת רוסית, אמהרית, אנגלית, צרפתית או טורקית, או כי את קשישה או מכל סיבה אחרת.

יעל גרמן: בדרך כלל אלה שלא מאתחלים - אני משערת שאלה האוכלוסיות המוחלשות שקשה להם להבין ולא יודעים איך לאתחל, אבל לא משנה.

יעל גרמן: אבל תעודת זהות לא מאותחלת היא תעודת זהות לא תקפה.

יעל גרמן: הדין על תעודת זהות לא תקופה זה 5,000 ₪.

יעל גרמן: אני לא הייתי סומכת על כך שהמשטרה, כשהיא מוצאת אדם שאין לו תעודת זהות תקפה, תשאל אותו: כן אתחלת?

יעל גרמן: כן קיבלת?

יעל גרמן: לא קיבלת?

יעל גרמן: אני חוששת האנשים האלה יקבלו 5,000 שקל קנס- - -

<נעמה מנחמי: מאחר שאנחנו מדברים פה על סעיף, אולי נקרא אותו, כדי שלכולם יהיה ברור: סעיף 4 לחוק החזקת תעודת זהות והצגתה, התשמ"ד-1982:

<נעמה מנחמי: העובר על הוראות חוק זה דינו קנס 5,000 שקלים ובלבד שלא יועמד לדין על אי-הצגת תעודה אם תוך חמישה ימים לאחר שנדרש לכך הוצגה התעודה לפני מי שדרש את הצגתה או לפני שוטר בתחנת המשטרה, ונקבעה זהותו של האדם על-פיה.

<נעמה מנחמי: נקבעה זהותו כאמור – יינתן לו על-פי דרישתו אישור בכתב על כך בתחנות המשטרה.

<נעמה מנחמי: כלומר הוא יוכלו בסופו של דבר תוך חמישה ימים לאתחל.

<נעמה מנחמי: אני חושבת שבנקודה הזאת מעניין לשמוע מיהם אותם אנשים שלא מאתחלים ומה הסיבות לכך.

<עירית ויסבלום: עדיין אני רוצה לומר דבר אחד – וזה מתייחס לדברים שאמרה חברת הכנסת זנדברג – אם החשש הוא שהאנשים לא מאתחלים את התעודה, כי תעודות זהות הולכות לאיבוד – זה לא המצב.

<עירית ויסבלום: ה-70 שהלכו לאיבוד, שזה פרומיל מסך כל התעודות – זה נתון שהוא לא גבוה מדי.

<עירית ויסבלום: תעודות זהות שהולכות לאיבוד, מבוטלות במערכת.

<עירית ויסבלום: זו תעודה שלא קיימת יותר, והיא לא תאותחל, ואין חשש שזה יגיע למישהו, כי- - -

יעל גרמן: אז זו תשובה לשאלה של חברת הכנסת זנדברג.

<עירית ויסבלום: מי שלא מאתחל, זה מי שזה כבר הגיע אליו, זה אצלו, בידיו, והוא מורשה לעשות בה שימוש, אבל מסיבות שלו- - -

יעל גרמן: ברור.

יעל גרמן: הלך לאיבוד – זה לא הגיע אליו בכלל.

יעל גרמן: ברור.

יעל גרמן: ראשית, אני כן רוצה לשאול את המשטרה, מה קורה כאשר אתם פוגשים באדם שתעודת הזהות שלו לא תקפה?

<שרון בראון: זה בכלל לא בסמכויות שלנו.

<שרון בראון: אני שרון בראון.

יעל גרמן: סגן ניצב שרון בראון.

יעל גרמן: אני מבינה שאת ממערכות מידע?

<שרון בראון: לא.

<שרון בראון: אני ראש מעבדת המסמכים לשעבר במז"פ.

יעל גרמן: אז את לא יודעת להשיב לנו.

יעל גרמן: אז אנחנו מבקשים תשובה מהמשטרה לשאלה הזו, מה קורה כאשר המשטרה פוגשת אדם שתעודת הזהות שלו לא תקפה, מה דינו וכמה אנשים כאלה – גם את המספרים, היינו רוצים לדעת.

יעל גרמן: נשמע ממוטי, ממנהל הפרויקט כרגע, את המספרים כהווייתם וגם הסבר, למה לא מאתחלים.

<מוטי נונברג: אני רוצה להניח את דעתך, חברת הכנסת תמר.

<מוטי נונברג: בפעם הקודמת אמרת שהדואר לא מסר מתנה שקנית לבת שלך תקופה ארוכה.

תמר זנדברג: לא מתנה אלא עגלה.

תמר זנדברג: בת שנתיים – קיבלתי אותה כשהיא היתה בת 10, והיום היא בת 11.5 והיא כאן.

<מוטי נונברג: זה לא שייך.

<מוטי נונברג: הדואר במצב קשה, ובכלל כשיש הכריסמס וה-new year ועלי באבא וכו'.

<מוטי נונברג: אנחנו מכירים את הנושא הזה.

<מוטי נונברג: הדוח מציין שני דברים: אחד, מה שהבטחנו לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי – להוכיח לו שהדואר עומד במטלות שלו ובאיכות המסירה.

<מוטי נונברג: הדוח מראה מעל כל צל של ספק שהדוח עומד – לפי כל הקריטריונים שעשינו, הוא עומד במטרות של מסירת תעודת הזהות - במועד, בזמן, באיכות, בכל הנדרש בנושא הזה.

<מוטי נונברג: לגבי אובדנים, אני רוצה טיפה לפלח את הנתונים.

<מוטי נונברג: הדואר דיווח על 70.

<מוטי נונברג: בפועל אנחנו קיבלנו הצהרה של 7 תעודות, שנתן מכתב לתושב: דבר דואר אבד – גש ללשכה.

<מוטי נונברג: שאר התעודות, ה-63, זה תעודת שאנחנו מגדירים נעדרים, הווה אומר מעל 30 או 40 יום הדואר לא ידע למצוא לי את התעודה.

<מוטי נונברג: עקב כך הוא מקבל קנס מאתנו, אבל התעודות הללו בסופו של דבר באופן שוטף היו מוצאים אותן, אבל מבחינתנו ה-63 האלה נעדרים כי לא דווחו תוך ה-33 שהיו צריכים לעשות.

תמר זנדברג: אז זה רע מאוד.

<מוטי נונברג: אם לא מוצאים את התעודות הללו, כפי שאמרה עירית, הן מבוטלות אוטומטית.

<מוטי נונברג: תעודה לא הולכת לאיבוד.

תמר זנדברג: אחרי כמה זמן?

<מוטי נונברג: אחרי 40 יום הדואר מצהיר שאם הוא לא מוצא את התעודה, אוטומטית מערכות המחשוב שלהם ושלנו מבטלות את התעודה, את הבקשה.

<מוטי נונברג: התושב מתבקש להגיע שוב, לעשות בקשה חדשה לתעודה.

תמר זנדברג: מה הריקושט שאתה מקבל?

תמר זנדברג: יש לך כמה אפשרויות: יש לך האתחול של האזרח, שאנחנו יודעים מה קרה.

תמר זנדברג: אתה יודע מי הקיש את הקוד הזה?

<מוטי נונברג: אסביר את הליך המסירה, ברשותכם.

<מוטי נונברג: אנחנו עובדים לפי חוק דואר רשום, של דואר ישראל, שזכה במכרז לחמש שנים.

<אבגי יוסף: אגב, הם היו המציעים היחידים במכרז שעשינו.

תמר זנדברג: זה קצת מדאיג אותנו.

<אבגי יוסף: אנחנו לא יכולים להתקשר עם מי שאנחנו רוצים.

תמר זנדברג: ברור.

תמר זנדברג: היום את הדואר מעלי באבא ומה שאתה אומר, מחלקים בקיוסקים.

יעל גרמן: תמר, אני מבקשת לשמוע את התהליך ממש אחד לאחד כדי שנבין.

<מוטי נונברג: לא בכדי הבאתי את הדוגמה של עניין הסיסמאות.

<מוטי נונברג: כאשר את עוזבת את הלשכה לאחר בקשה, את מקבלת דף שהראיתי אותו ליושב-ראש, ויש הסיסמאות.

<מוטי נונברג: בצד שמאל למטה יש קוד המסירה האישי.

<מוטי נונברג: כשהדוור מגיע לאדם הביתה, הוא מגיע עם מסופון, שזה טלפון נייד.

<מוטי נונברג: את חייבת להזדהות בפניו.

<מוטי נונברג: הוא חייב לקבל את קוד המסירה האישי.

<מוטי נונברג: ברגע שהוא מקליד אותו פנימה – מי מוסר את קוד המסירה האישי?

<מוטי נונברג: תמר או הבת שלה, מעל 14, עם תעודת זהות.

<מוטי נונברג: רק הם, לפי החוק, רשאים לקבל את דבר הדואר רשום.

<מוטי נונברג: רק אדם מעל גיל 14, בא כוחך, יכול לקבל את התעודה- - -

תמר זנדברג: מי זה בא כוחי?

<מוטי נונברג: בעלך, הבת שלך בת ה-18, הסבתא שבבית.

<מוטי נונברג: זה חוק דואר.

<מוטי נונברג: זה לא אני קובע.

<מוטי נונברג: את יכולה לשלוח אותי עם ייפוי כוח להוציא דואר רשום בשמך, עם תעודת זהות שלך, נכון?

יעל גרמן: זה ברור, כן.

תמר זנדברג: זו תעודה ביומטרית.

<נעמה מנחמי: הוא צריך לבוא עם הקוד האישי.

תמר זנדברג: לא לבוא.

תמר זנדברג: הוא בבית.

תמר זנדברג: הוא שם.

<מוטי נונברג: תני לי דקה להסביר.

<מוטי נונברג: הדוור מגיע אליך הביתה, את מזדהה, והוא מבקש את קוד המסירה.

<מוטי נונברג: בלי זה אסור לו למסור את התעודה.

יעל גרמן: את מסרת את קוד המסירה גם לבא כוחך.

יעל גרמן: אם הוא לא יודע את קוד המסירה, אסור לו לקבל.

תמר זנדברג: אני מבינה, אבל את מבינה שכל הדבר הזה מתרחש בבית.

תמר זנדברג: אתה יודע שהיום בסניפי הדואר- - -

יעל גרמן: תמר, זה נועד להקל.

יעל גרמן: אנחנו, למשל, לא בבית ימים שלמים, אז ברור שארצה שבעלי או בתי יוכלו לקבל.

תמר זנדברג: אבל יש כל מיני מצבים בעולם.

<נעמה מנחמי: פעם אחת יש מסירה שהיא תלויית קוד, ופעם שנייה יש האתחול.

<נעמה מנחמי: יש פה שני תהליכים שזה מאבטחים את המצב.

<נעמה מנחמי: אם גם אחרי זה התעודה לא הגיעה ליעדה, תתקשרי לרשות ותגידי.

<מוטי נונברג: רק אשלים.

<מוטי נונברג: מערכת ממוחשבת זהה בכל מקום שתיגשי אליו – אם זה סניף הדואר, אם זה בית עסק שמחלק דואר עד 20:00 בלילה.

<מוטי נונברג: הם לא ימסרו לך תעודת זהות ביומטרית ללא קוד.

<מוטי נונברג: הם לא יכולים, כי המערכת לא נותנת להם את זה.

<מוטי נונברג: עצם הסיבה שמסרת את קוד המסירה שלך, כמו שמסרת את כרטיס האשראי שלך למישהו שימשוך מזומן עבורך, זו הנקודה.

<מוטי נונברג: עצם העובדה שמסרת את הקוד למישהו או מסרת את הקוד לדוור, זה הטריגר שאומר: התעודה נמסרה.

תמר זנדברג: יש הבדל בין אני מסרתי למישהו שהלך, לבין שזה נמצא בבית, ובאים אלי.

תמר זנדברג: בבית אפשר לחפש בערימת הניירות.

<מוטי נונברג: מי יחפש?

תמר זנדברג: אחד הילדים, בעלי שאולי אני לא - כרטיס האשראי שלי אתי.

תמר זנדברג: לא בא אליי שליח הביתה, ואני מוציאה את תעודת הזהות.

יעל גרמן: בעיניי זה בלתי-סביר, אני חייבת לומר.

יעל גרמן: זו תעודה ביומטרית, ואני חושבת שנקטו פה במספר אמצעי אבטחה.

תמר זנדברג: הם לא נקטו באף אמצעי.

תמר זנדברג: רק בקוד הזה נקטו.

יעל גרמן: יש גם הקוד וגם האתחול.

יעל גרמן: זה אותו דבר.

<נעמה מנחמי: אם את כל כך חוששת שבני ביתך ייקחו לך את התעודה ואת הקוד, את יכולה לבקש שהתעודה תימסר לך בלשכה.

<נעמה מנחמי: יש פה כמה אמצעי אבטחה.

תמר זנדברג: אני לא חוששת.

תמר זנדברג: אנחנו עכשיו מצד הרשות.

תמר זנדברג: אנחנו לא יודעים מה קורה בכל בית.

יעל גרמן: קחי בחשבון שאנחנו רוצים להקל על התושבים.

תמר זנדברג: תלוי במה.

תמר זנדברג: יש נושאים שאנחנו לא רוצים להקל בהם.

תמר זנדברג: בנושא של תעודה ביומטרית הסיבה שאנחנו לא רוצים להקל, כי סיכוי הטעות, שאבדו ולכן- - -

יעל גרמן: תכף נגיע לזה.

יעל גרמן: ברשותך, תמר, יש לי בקשה – בואו ניתן לו לסיים.

יעל גרמן: אני מבקשת לא להפריע, שנשמע את זה דבר דבור על אופניו.

<מוטי נונברג: הדוור מקבל הסמכה מרשות הדואר.

<מוטי נונברג: בתחילת הדרך הדוורים לא הפנימו את החשיבות של הנושא הזה.

<מוטי נונברג: הם עלו לדין משמעתי, ודוורים פוטרו כי לקחו תעודות זהות ושמו אותם מתחת לדואר כי זו עבירה פלילית או משמעתית, למסור דואר רשום בכלל בלי חתימת מקבל התעודה.

<מוטי נונברג: כלומר דוורים עלו לתהליך משמעתי בדואר על זה שלא מסרו דואר רשום בכלל – לא רק תעודת זהות – לא נכונה.

<מוטי נונברג: היום הדואר מקפיד על קוצו של יו"ד.

<מוטי נונברג: היום התעודות מגיעות במעטפה מיוחדת עם סימן מיוחד, באדום, שאומר להם: תעודת זהות, אתה חייב למסור ביד.

<מוטי נונברג: אם הוא לא מוסר כך, הוא עובר עבירה פלילית.

<מוטי נונברג: זה הנושא של מסירת הדואר.

תמר זנדברג: אתה אומר שהוא לא היה יכול בלי זה.

תמר זנדברג: אז איך הוא השאיר תעודות?

<נעמה מנחמי: אז הוא עלה לדין משמעתי.

תמר זנדברג: אבל זה מספיק, דין משמעתי, אם הוא עשה את זה?

תמר זנדברג: כרגע אמרת שהמסוף לא היה מקבל.

תמר זנדברג: אתה רוצה לומר לי – האם היו במהלך השנה האחרונה תעודות שהושארו מתחת לדלת בלי הדבר הזה?

<מוטי נונברג: לא.

תמר זנדברג: כרגע אמרת שהיה והועמדו לדין משמעתי.

<מוטי נונברג: תני לי להסביר.

<מוטי נונברג: בחודש הראשון הדואר לא הטמיע את כל התהליכים, המסופונים לא כולם הופצו במועד.

<מוטי נונברג: ברגע שזה נכנס, הדבר הזה נמנע.

תמר זנדברג: הוצאתם לרחוב תעודות זהות ביומטריות בלי שהמסופים נכנסו לשימוש?

<מוטי נונברג: לא.

תמר זנדברג: זה מה שכרגע אמרת.

תמר זנדברג: או אני לא מבינה עברית או אתה לא מסביר עברית.

<מוטי נונברג: אנחנו נכנסים לפינה- - -

תמר זנדברג: זו פינה מאוד חשובה.

תמר זנדברג: אתה מחלק תעודות זהות ביומטריות.

יעל גרמן: אל תתקיפי אותו.

יעל גרמן: הוא לא בבית משפט.

יעל גרמן: את שואלת.

יעל גרמן: הוא מנסה לענות.

תמר זנדברג: הוא עונה, והתשובה שלו עוד יותר מלחיצה אותי מאשר התשובה הראשונה, ואז הוא אומר: לא.

יעל גרמן: אז תשאלי אחר כך שאלה נוספת.

יעל גרמן: אני מבקשת לא להתקיף, ולתת לאדם, שהוא עובד ציבור, לענות.

תמר זנדברג: מישהו ידע בכנסת- - -

יעל גרמן: אני מבקשת ממנו להשלים.

יעל גרמן: את לא נותנת לו להשלים משפט אחד.

יעל גרמן: אפילו אני לא מצליחה להבין.

יעל גרמן: תרשמי לך את השאלה.

יעל גרמן: אם משהו מטריד אותך, תשאלי אחר כך.

יעל גרמן: אני מבקשת ממך להתחיל ולסיים.

<מוטי נונברג: בדוח ניסינו להוכיח שהדואר עומד במטלות ובאחוזי המסירה שהתחייב מבחינת החוזה.

<מוטי נונברג: לגבי האתחול, כפי שאמרנו, אנחנו כמעט מסרנו תעודות זהות לאנשים בסדר גודל של 340,000.

<מוטי נונברג: 84% מהאנשים קיבלו את התעודות לידיים, ואנחנו דואגים שהתעודה תגיע לאדם ולוודא שהיא הגיעה אכן לידיו של האדם.

<מוטי נונברג: זו הסיבה שאנחנו מבקשים בעזרת מסרונים – תשלח 1 או 0.

<מוטי נונברג: אם הוא שולח 1, אני יודע שהתעודה הגיעה הביתה, לידי האדם עצמו, כי אני שולח את המסרון לטלפון האישי של האדם.

<מוטי נונברג: בתהליך ההרשמה הפקיד בודק אם הטלפון הוא נכון, ורק אז הוא משחרר אותי.

<מוטי נונברג: כלומר אנחנו בסבירות מאוד גבוהה יודעים שמספר הטלפון שלי הוא שלי, וכשאני מקבל מסרון אליי, אם זה הגיע אליי לידיים ואני שולח 1, הסבירות מאוד גבוהה, שאני עונה אמת בנקודה הזאת.

<מוטי נונברג: אם אני שולח 1 – התעודה בידי מוטי, ופותחת את השבב, כפי שעירית הסבירה, והקוד תקין ושריר.

<מוטי נונברג: יש קבוצה של 20% ומשהו, 70,000 איש, קראנו להם האדישים, שלא מעוניינים לעשות את זה.

<מוטי נונברג: אנחנו שולחים סדרה של שלושה מסרונים – או בכתב, מסרונים, או טלפונים כשרים – המערכת יודעת להבדיל לחלוטין אם כשרים או לא, שלוש פעמים לכל אדם במשך עשרה ימים.

<מוטי נונברג: אם תוך עשרה ימים האדם לא מגיע, הנתון הזה עובר למרכז מידע.

<מוטי נונברג: תפקיד מרכז המידע – לצלצל לאדם באופן אישי.

תמר זנדברג: עכשיו אתה מדבר על האתחול?

<מוטי נונברג: אני מדבר על כל התהליך.

<מוטי נונברג: התעודה מגיעה לאדם – כיוון שהדואר מדווח שהתעודה נמסרה לאדם באמצעות שהוא מסר את קוד המסירה האישי, מערכת המחשוב יודעת שהתעודה הגיעה לידיים של מוטי.

<מוטי נונברג: מוטי מקבל לטלפון שלו הכשר או הרגיל שלושה מסרונים.

<מוטי נונברג: כל שלושה ימים יוצא מסרון, כי אנחנו לא רוצים להציק לתושבים יותר מדי.

<מוטי נונברג: אם אני לוחץ 1, הכול שריר וקיים ונסגר.

<מוטי נונברג: אם אני לא שולח כי הטלפון כשר, או בישיבה, לא היה זמין, הנתונים עוברים למרכז מידע.

<מוטי נונברג: אם אני מקבל מסרון, אני יכול בכל זמן שנוח לי ללחוץ 1 והתהליך נסגר.

<מוטי נונברג: אם אני לא מגיב, גם הנתונים האלה עוברים למרכז מידע.

<מוטי נונברג: יש סדר גודל – אנשים מתקשרים למרכז המידע ומבקשים עזרה.

<מוטי נונברג: בדרך כלל זו האוכלוסייה הקשה – הקשישים או כאלה שלא מבינים.

<מוטי נונברג: פותרים להם את הבעיה משם, וגם אותם ה-70,000 איש ומשהו שלא מגיבים, האדישים, בשפה פשוטה - לא מעניין אותם – זה בארנק שלי- - -

יעל גרמן: או שהם לא יודעים מה לעשות.

<מוטי נונברג: התקשרנו.

<מוטי נונברג: להפתעתכם, המייל שלי מפוצץ בתושבים ששולחים ישירות אלינו: תעזרו לנו, ואנחנו באופן אישי אחד-אחד, בערב יושב על הטלפון, מתקשר אחד-אחד ופותר לו את הבעיה.

<מוטי נונברג: אני עוקב אחרי זה, מתקשר אחרי יומיים, שואל: הכול תקין?

יעל גרמן: כמה אנשים יש לך לצדך כדי לסייע לך?

יעל גרמן: אתה לא יכול להתקשר לכולם כמובן.

<מוטי נונברג: היום העברתי חלק גדול של המינהלה ללשכות, לעשות את העבודה.

<מוטי נונברג: המקרים החריגים עוברים אליי.

<מוטי נונברג: אני מקבל 30 מיילים בשבוע.

<מוטי נונברג: הלשכות פותרות את מרבית הבעיות כי המידע כבר עבר אליהם.

<מוטי נונברג: מרכז המידע פותר כ-5,000 קריאות בחודש, אבל זו בעיה של כוח אדם.

<מוטי נונברג: וגם אותם אדישים – זה לא מעניין אותם.

<מוטי נונברג: קיבלתי מסרון, התעודה ביד שלי – לא מעניין אותי.

<מוטי נונברג: לא רוצה לשלוח לך.

<מוטי נונברג: יום אחד אעשה את זה.

<מוטי נונברג: יום אחד תגיע לבנק או למקום אחר והתעודה לא בתוקף.

<מוטי נונברג: הוא אומר לי: כשאגיע לבנק, אעשה את זה.

<מוטי נונברג: אין לי מה לעשות נגד האנשים האלה.

<מוטי נונברג: עשיתי כמיטב יכולתי.

<מוטי נונברג: בנוסף, לאחרונה, לאותם אנשים שאחרי 40 ומשהו ימים לא אתחלו את התעודה, אני שולח לו עוד מסרון: אם התעודה באמת בידך – היא תהיה בלי תוקף עוד כמה ימים - נא להפעילה.

<מוטי נונברג: אחרי 60 ימים אני שולח עוד מסרון: מוטי הנכבד, תעודת הזהות הביומטרית שלך לא בתוקף.

<מוטי נונברג: התעודה הזמנית עם המדבקה לא בתוקף.

<מוטי נונברג: אין לך תעודת זהות בישראל.

<מוטי נונברג: בבקשה גש להסדיר תעודת זהות.

<מוטי נונברג: יותר מכך אנחנו לא יכולים לעשות.

יעל גרמן: ואחרי כל מה שעשית עדיין יש לנו בין 80,000 ל-90,000 תעודות לא מאותחלות.

<מוטי נונברג: נכון.

<מוטי נונברג: אנחנו מאמינים שתוך כדי עבודה של מרכז מידע, שהוא מקבל את כל הרשימות האלה תוך תגבור כוח האדם, הוא לאט-לאט יגיע לאנשים- - -

יעל גרמן: תפנו אחד-אחד לכולם.

<מוטי נונברג: נכון.

<מוטי נונברג: זה התפקיד שלי.

יעל גרמן: מה קורה לתעודת הזהות בינתיים?

<אבגי יוסף: היא לא פעילה.

<אבגי יוסף: המשמעות – שאי-אפשר לבצע אתה דבר.

<אבגי יוסף: אי-אפשר לבצע אתה הזדהות מול מוסדות פיננסיים.

<אבגי יוסף: את יכולה לשאת אותה.

<אבגי יוסף: אם שוטר יעצור אותך, הוא יוכל לזהות אותך דרך התמונה.

<אבגי יוסף: במערכות התעודה הזאת לא פעילה.

<עירית ויסבלום: זיהוי ויזואלי יכול להתקיים.

תמר זנדברג: ואם הוא מגיע לביטוח לאומי או לבנק, הוא יכול להפעיל אותה שם?

<אבגי יוסף: לא.

<אבגי יוסף: הוא ילך ללשכה.

<אבגי יוסף: הוא יכול להתקשר למרכז המידע שלנו, לבקש שיפעילו לו את התעודה, ויפעילו לו את התעודה.

<אבגי יוסף: הוא יזדהה- - -

תמר זנדברג: הוא יגיע לתור בבנק, יעמוד מול הפקיד, הפקיד יגיד: היא לא בתוקף, תפנה את התור, תתקשר, תפעיל ותחזור אליי?

<אבגי יוסף: צריך לזכור שאנחנו פנינו אליו לפחות שלוש פעמים במסרונים, וביקשנו ממנו לאתחל את זה.

<אבגי יוסף: הוא יכול לצאת, לעשות כוכבית 3450, להתקשר למרכז מידע ולעשות את האתחול.

<עירית ויסבלום: ועדיין זיהוי ויזואלי מתרחש, כלומר אם בקניון מבקשים תעודת זהות כדי לראות שהוא בעל הצ'ק – את הזיהוי הוויזואלי אפשר לעשות גם בלי השבב – זה לא מפריע.

יעל גרמן: גם טביעת אצבע, אם יש מקום שצריך.

יעל גרמן: מיכאל, בבקשה.

מיכאל מלכיאלי: אותם אנשים שאין להם הטלפון עם ה-SMS, בשלוש הפעמים האלה שמפספסים, מה אתם עושים?

<אבגי יוסף: יש SMS קולי.

<אבגי יוסף: זו הקלטה שאומרת לך- - -

מיכאל מלכיאלי: IVR.

מיכאל מלכיאלי: כמה פעמים זה עושה?

<אבגי יוסף: שלוש פעמים.

<אבגי יוסף: אם נתת מספר טלפון בבית, אני יכול גם להתקשר אליך הביתה ולתת לך- - -

מיכאל מלכיאלי: כלומר לא שואלים מראש מי יש לו כשר ומי לא.

<אבגי יוסף: מספרי הטלפון הכשרים הקידומת שלהם שונה ממספרי הטלפון הרגילים.

מיכאל מלכיאלי: במאמר מוסגר – אתמול בוועדת שרים אמר משרד התקשורת שהוא לא יודע לזהות את המספרים הכשרים.

מיכאל מלכיאלי: רשות האוכלוסין יודעים לזהות - זה יפה מאוד.

יעל גרמן: הם אמרו את זה.

יעל גרמן: הדגישו – כשר ולא כשר.

יעל גרמן: יפה מאוד.

יעל גרמן: תמר, שאלותיך.

תמר זנדברג: שתי שאלות: אחת, הבנתי מהדברים שלכם, שלדוורים, לשליחים אין הסמכה מיוחדת לביומטרי.

תמר זנדברג: זה הסמכה כללית של הדואר לדואר רשום.

<אבגי יוסף: זה לא דואר רשום.

<אבגי יוסף: זה דואר במסירה אישית.

<אבגי יוסף: יש הבדל.

<אבגי יוסף: דואר רשום – שמים לך פתק.

<אבגי יוסף: פה הדוור צריך לבוא ולתת לך את זה ביד.

תמר זנדברג: אבל זו לא הסמכה אחרת מביומטרי.

תמר זנדברג: זו הסמכה רגילה.

<עירית ויסבלום: את שואלת על הסמכה חוקית?

תמר זנדברג: כן.

<עירית ויסבלום: לא כתוב בחוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים וכו' שנדרשת הסמכה חוקית, אבל הם עוברים הכשרה- - -

תמר זנדברג: מיוחדת לביומטרי או כללית למסירה אישית?

<אבגי יוסף: עוברים הדרכה.

<אבגי יוסף: אין פה הסמכה.

<אבגי יוסף: הדרכה על-ידי רשות הדואר.

תמר זנדברג: הדרכה מיוחדת לנושא הביומטרי?

<אבגי יוסף: כן.

תמר זנדברג: מה היא כוללת?

<אבגי יוסף: הסבר, מה נדרש לקחת מהאזרח, אילו פרטים, מה אתה צריך לעשות במערכות.

תמר זנדברג: שאלה שנייה: כמה שליחים כאלה עמדו לדין משמעתי בשנה הזו, כפי שציינת?

<מוטי נונברג: אין לנו הנתונים.

יעל גרמן: אז אנחנו מבקשים לקבל תשובה.

תמר זנדברג: ושאלה אחרונה לנושא של אלה שאתחלו:

תמר זנדברג: אחרי ששלחת את השלושה האלה, ואנשים לא אתחלו, זה ה-74%?

תמר זנדברג: זה הצד השני?

<אבגי יוסף: 22% זה אנשים ששלחנו להם שלוש הודעות, ועדיין לא הגיבו – זה 26%.

יעל גרמן: הם מתקשרים אישית אחד-אחד.

תמר זנדברג: מהם כמה יש בשנה האחרונה, אחרי ששלחו להם את המסרונים ולא אתחלו - אתחלו ברגע שנתקלו בבנק או בביטוח לאומי או משהו כזה?

תמר זנדברג: יש לכם נתון כזה?

<מוטי נונברג: האנשים האלה, בתקופת הדיווח שביקשתם, ה-90 שנמסרו והופעלו בלשכות – זה בעמוד 21 – 8,601 איש חזרו ללשכות להפעיל את התעודה מחדש.

<מוטי נונברג: שלא הגיב לך-SMS.

<מוטי נונברג: הלכו ללשכות וביקשו: תפעילו את התעודה.

יעל גרמן: לא ידעו בכל דרך אחרת, אז ביקשו שמישהו יעשה.

תמר זנדברג: וכמה מהם ביקשו בטלפון או משהו כזה?

<מוטי נונברג: יש לי הנתונים.

<מוטי נונברג: לא הבאתי כי לא נדרשתי.

תמר זנדברג: יותר מזה או פחות?

תמר זנדברג: 74 עשו בהליך הרגיל.

תמר זנדברג: אני מדברת על אלה שלא אתחלו, אני מנסה לאתר, כמה מהם באמת לא הפעילו בגלל שכחה וזה, וברגע שנתקלו שצריך תעודת זהות, יאתחלו- - -

יעל גרמן: או לא היו להם אמצעים ולא ידעו.

תמר זנדברג: וכמה תעודות אי שם - אולי זה אינדיקציה – אולי התעודה הגיעה לידיים הלא נכונות.

תמר זנדברג: היא שוכבת אי שם, ולא הופעלה מעולם.

יעל גרמן: היא לא תקפה.

יעל גרמן: זו הבעיה.

יעל גרמן: הבעיה היא שהתעודה נמצאת אצלם אבל היא לא תקפה.

יעל גרמן: הם לא יכולים לעשות בה דבר.

<אבגי יוסף: היא לא בדיוק קיימת אי שם.

<אבגי יוסף: אנחנו יודעים בוודאות שהתעודה נמסרה, וניתן קוד מסירה עליה.

תמר זנדברג: אני מבינה.

<מוטי נונברג: תמר, אין תעודה אי שם.

<מוטי נונברג: יש ששה שאבדו, שבעים שלא נמסרו בזמן.

<מוטי נונברג: כל תעודה אנחנו יודעים בדיוק - יש מעקב כל שבוע, אני מקבל דוחות מהדואר, כל תעודה ותעודה, איפה היא נמצאת, מתי נמסרה, באיזו שעה, לאיזו כתובת.

תמר זנדברג: אני מבינה, אבל אם היא לא הופעלה, אחרי כמה זמן, אם האדם יזדקק לה – בביטוח לאומי, זיהוי של שוטר - רוב הסיכויים שהוא ילך ויפעיל, וזה התוספת שלך, שהגיעו ללשכה, או יוצאים מהתור, מפעילים וחוזרים.

תמר זנדברג: אחרי כל הדבר הזה עברה שנה, ויכול להיות שצריך לזהות טיפה זמן, אלה שעדיין לא הופעלו – נמסרו והכול עם הקוד, אבל עדיין לא הופעלו.

תמר זנדברג: יש פה משהו מוזר.

<אבגי יוסף: אנחנו עדיין מפעילים את מרכז המידע שלנו לטובת העניין.

יעל גרמן: אני רוצה לקרוא ולהעלות את זה להצבעה, אבל לפני כן אני מבקשת שני דברים – כמובן בתיאום גם עם היושב-ראש ועם הלשכה המשפטית שלנו: אחד, נבקש דיווח אחת לשנה.

יעל גרמן: אומרת לי היועצת המשפטית שנעשה את זה במרס כדי שתוכלו לדוח על כל השנה, אין בעיה.

יעל גרמן: אז מרס 2018 נבקש כאן דיווח על כל הנתונים שכרגע שאלנו, בתקווה שלא יהיו בכלל, אפילו לא תעודת זהות אחת שהלכה לאיבוד, ושמספר האתחולים יגדל, ושאי-האתחולים יקטן.

יעל גרמן: אבל במקביל אני מבקשת עוד שני שדברים: אני רוצה לקבל מהמשטרה, מהגורמים המוסמכים עדכון לגבי מה קורה כאשר אדם כזה, שלא אתחל את התעודה, נתפס, ומה שמתקבל אצל המשטרה כמי שאין לו תעודת זהות, ועומד במה שקראה היועצת המשפטית שלנו, שלכאורה נותנים לו ארבעה-חמישה ימים להגיע לתחנת המשטרה, ולא – 5,000 שקל קנס.

יעל גרמן: אני רוצה שיהיה ברור שאדם כזה שלא אתחל, לא ייקנס ב-5,000 שקל קנס.

יעל גרמן: זה צריך להיות ברור ומובן מאליו.

יעל גרמן: כי למעשה יש לו תעודת זהות – הוא רק לא עשה פרט טכני, ואני עדיין חושבת שזה בעיקר כי הוא לא מבין, ויכול להיות שהוא לא מבין כי זה לא היה כתוב בשפה שלו.

תמר זנדברג: זה מופעל אי פעם?

יעל גרמן: אני לא יודעת.

יעל גרמן: יכול להיות שלא.

יעל גרמן: אם יאמרו שמעולם לא אכפו את הקנס הזה, זה גם יהיה מספק.

יעל גרמן: יש לי עוד בקשה.

יעל גרמן: אני מבקשת שתצאו בקמפיין – זה לא צריך להיות קמפיין גדול, אבל זה צריך להיות קמפיין שיגיע לכל בית דרך הטלוויזיה וברדיו – שמסביר איך מאתחלים.

יעל גרמן: המדינה יודעת להסביר איך מצביעים ואיך עושים פעולות מאוד מסובכות, אז בבקשה קחו את הלשכה הממשלתית לפרסום ותעשו אתה קמפיין, שכל אדם שמקבל את תעודת הזהות יבין איך לעשות את זה, ולא יצטרך להתקשר לא למרכזי המידע ולא מוטי באופן אישי או מנהלי הלשכה שלו יצטרכו לעשות את זה.

יעל גרמן: אם אתם מוכנים לכל התנאים האלה, נקרא ונצביע, אני רק רוצה שמישהו יאמר לי שזה ברור.

<נעמה מנחמי: רק אם אפשר לחדד שני דברים: בעצם על 2017 כבר קיבלנו דיווח עד אוקטובר, אז אולי אין טעם לעשות את זה במרס, כי נקבל בסופו של דבר את אותו דיווח.

<נעמה מנחמי: אולי נעשה דיווח במקרה הזה כן באופן חריג לאוקטובר 2018 לאור ההערה של עירית.

יעל גרמן: זה גם פחות משנה, בסדר.

<נעמה מנחמי: ובעצם אנחנו מבקשים מהם דיווח אחד עד שנראה מה קורה שם.

יעל גרמן: נכון.

יעל גרמן: כרגע אנחנו מבקשים את אוקטובר, ומאוקטובר זה יהיה פעם בשנה עד שנראה שהדברים נכנסו למסלולם.

יעל גרמן: אני משערת שזה יתייתר, אבל כרגע זה יהיה אחת לשנה.

<נעמה מנחמי: אבל לא נכניס את זה לתקנות, ונקבל מהם את הדיווח – זה בסדר?

יעל גרמן: כן נכניס את זה לתקנות.

<נעמה מנחמי: לכמה שנים אנחנו רוצים את הדיווח הזה?

יעל גרמן: נאמר שעוד חמש שנים נבחן את זה שוב.

<עירית ויסבלום: זה מטיל עול כבד על המערכת.

יעל גרמן: אתם חייבים למסור דיווח אחת לשנה.

יעל גרמן: אנחנו חייבים לקבל פה דיווח, לראות, לשאול את השאלות, לוודא.

יעל גרמן: תראו כמה שאלות ענייניות חשובות עלו פה.

<נעמה מנחמי: בסופו של דבר לוועדה יש זכות לבקש את המידע, כלומר גם אם לא היה סעיף דיווח בתקנות, ובעוד שנה הם יגיעו עם הנתונים ונראה שהמצב לא טוב, אפשר יהיה לבקש דיווח נוסף.

<נעמה מנחמי: גם אם זה לא יהיה בתקנות.

<נעמה מנחמי: אז זו התחייבות שלהם.

יעל גרמן: בסדר, אבל אני רוצה לשמוע שיש התחייבות.

<עירית ויסבלום: נתחייב להגיש דוח על נתונים עד סוף אוקטובר 2018, וככל שהוועדה תרצה להמשיך לקבל דיווח, היא תבקש ואנחנו נביא שוב.

יעל גרמן: לפרוטוקול, תודה רבה, ואני מבקשת לעשות גם את הקמפיין.

יעל גרמן: בבקשה.

<נעמה מנחמי: נקריא את התקנות.

<נעמה מנחמי: תקנות מרשם האוכלוסין (תקופת תוקפן ופקיעת תוקפן של תעודות זהות)(הוראת שעה)(תיקון), התשע"ח-2017.

<נעמה מנחמי: בתוקף סמכותי לפי סעיפים 26, 28א(2) ו-47 לחוק מרשם האוכלוסין, התשכ"ה-1965 ובאישור ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה: תיקון השם.

<נעמה מנחמי: בתקנות מרשם האוכלוסין (תקופת תוקפן ופקיעת תוקפן של תעודות זהות)(הוראת שעה), התשע"ז-2016 (להלן – התקנות העיקריות), בשם התקנות, המילים "(הוראת שעה)" – יימחקו.

<נעמה מנחמי: 2.

<נעמה מנחמי: ביטול תקנה 4.

<נעמה מנחמי: תקנה 4 לתקנות העיקריות – בטלה.

<נעמה מנחמי: נאמר לפרוטוקול שתקנה 4 היא חובת החזרת תעודת זהות שאינה בתוקף, שכולל חובה לתושב להחזיר תעודת זהות תוך 28 יום, תבוטל מכיוון שהן כבר לא תקפות ויש עליהן המדבקה שאומרת שהן אינן תקפות.

יעל גרמן: אין לי חברים, אז מי בעד?

יעל גרמן: מי נגד?

יעל גרמן: הצבעה בעד אישור התקנות – פה אחד תקנות מרשם האוכלוסין (תקופת תוקפן ופקיעת תוקפן של תעודות זהות)(הוראת שעה)(תיקון), התשע"ח-2017, אושרו.

יעל גרמן: תודה, עבר.

יעל גרמן: תודה רבה לכם, ובהצלחה.

יעל גרמן: בסך הכול זו באמת התקדמות, ועם הפנים לתושב, ללא ספק.

יעל גרמן: תודה רבה, הישיבה נעולה.