ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 514, 2017-12-05 00:00

דוד אמסלם: רבותי, אני אתחיל את הדיון.

דוד אמסלם: אני לא רוצה לעכב את האנשים, רק תראו איך זה מתנהל.

דוד אמסלם: האזרחים מגיעים, הם יוצאים בבוקר בשעה שבע, שבע וחצי, לוקחים חופש ומגיעים לכנסת.

דוד אמסלם: הם עומדים פה בתור כדי להיכנס, אבל הפקידים שזה עבודתם לא מגיעים.

דוד אמסלם: זה מה שקורה כמעט כל יום פה - בושה וחרפה.

דוד אמסלם: זה חוצפה ועזות מצח וזלזול בציבור, לא בי.

דוד אמסלם: אני יושב כאן כבר משעה שבע וחצי ומנסה לקיים את הדיונים באופן רציף.

דוד אמסלם: אגב, כשהדיון מעניין אותם אז הם ראשונים פה, ועוד אצלי בחדר הם מחכים לי.

דוד אמסלם: לכן, זה מה שקורה.

דוד אמסלם: אבל היות והגעתם אני לא רוצה לעכב כרגע את הדיון.

דוד אמסלם: יכול להיות - לפי ההתפתחות - שאני אביא אתכם לדיון שמאוד מאוד מעניין אותם ואתם תהיו לפניהם.

דוד אמסלם: ואז כולם יישבו פה, אתם תראו.

דוד אמסלם: אני רק אבחר איזה דיון שהוא מאוד מאוד חשוב לי ולמשרד הפנים.

דוד אמסלם: ששי, בבקשה תציג לנו את הנושא.

דוד אמסלם: אחרי זה נשמע עוד את החברים ואחרי זה נעבור לפקידים.

דוד אמסלם: אני דווקא לא מתכוון לשליסל.

דוד אמסלם: הוא עצמו היה בדיון אחר ובא לכאן בהתראה קצרה.

דוד אמסלם: אני מתכוון לשאר האנשים שהוזמנו כבר מבעוד מועד.

דוד אמסלם: הדיון הזה כבר נקבע לפני שלושה שבועות.

דוד אמסלם: אבל אתם יודעים איך זה עובד, עושים בסוף מה שהם רוצים.

דוד אמסלם: בבקשה.

<ששי שדה: בוקר טוב.

<ששי שדה: הדיון הבוקר הוא על מסופי קצה לתחבורה ציבורית, אבל אני רוצה לקחת דקה קצת להסתכל קצת יותר במאקרו כדי להסביר מה קורה בכלל בענף התחבורה, ומשם לעשות drill down לבעיה שקיימת במסופי הקצה.

<ששי שדה: קיימת היום בעיה רצינית מאוד של מחסור בנהגים.

<ששי שדה: כ-3,000 נהגים חסרים לתחום - - -

דוד אמסלם: שניה.

דוד אמסלם: את שייכת לדיון?

<נחמה מונסונגו: אני מינהל התכנון.

דוד אמסלם: באיזה שעה הזמנו אותך?

<נחמה מונסונגו: היה תור נורא ארוך למטה, אמרו לי נגב והייתי בנגב.

דוד אמסלם: אז תבואי קצת יותר מוקדם לפני כן אם את לא מכירה את האולמות בכנסת.

דוד אמסלם: בואי, שבי ליד השולחן.

דוד אמסלם: בבקשה.

<ששי שדה: כפי שאמרתי, קיימת מצוקת נהגים חמורה מאוד בתחום התחבורה הציבורית, כ-3,000 נהגים בערך חסרים.

<ששי שדה: זה יוצר לחץ מאוד גדול על הנהגים הקיימים.

<ששי שדה: הנהגים עובדים בממוצע בין 10 ל-12 שעות ביום לפחות, לא פחות מ-10 שעות ביום.

<ששי שדה: הרבה קווים לא יוצאים.

<ששי שדה: יש עליהם לחץ עצום מאת האזרחים שגם כן מתוסכלים ולא פחות מהנהגים.

<ששי שדה: יחד עם כל זה, עם כל הלחץ שנמצאת גם הסביבה וגם הנהגים עצמם, אנחנו התוודענו לאחת האיוולות הגדולות ביותר, לדעתי, וזה שלנהגים אין מקום לעשות את הצרכים הבסיסיים שלהם.

<ששי שדה: אין להם מקום מסודר, אין להם שירותים.

דוד אמסלם: אתה מדבר כאילו אנשים פה הם נהגים.

דוד אמסלם: אבל הם לא מבינים, הם לא נוסעים באוטובוסים.

דוד אמסלם: נניח שיש קו אוטובוס שיוצא מרמות ומגיע לגילה.

דוד אמסלם: הרי זה קו רציף.

דוד אמסלם: בקצוות יש מה שנקרא נקודות קצה שלשם האוטובוס מגיע לאחר שהוא גמר את הקו, ממתין כמה דקות.

דוד אמסלם: חברו יוצא בדיוק לדרך הנגדית, ושם יש לו איזה עשר דקות או רבע שעה בין לבין גם להתרענן, גם לשתות משהו, וגם להתפנות אם הוא צריך.

<קריאה: הוא אמור.

דוד אמסלם: אמור, אתה צודק.

דוד אמסלם: הכול במסגרת "אמור".

<קריאה: לפעמים עשר דקות, לפעמים הרבה יותר.

<קריאה: זו בדיוק הנקודה.

דוד אמסלם: ששי אומר שהנהגים לרוב עובדים בין 8 ל-12 שעות.

דוד אמסלם: זה טווח הזמנים שלהם, זה לא שהוא בא לשעה ואחרי זה הוא הולך הביתה.

<ששי שדה: כן, אני הייתי עדין.

<ששי שדה: לרוב הם עובדים ממש על הגבול של החוק כי הם במצוקה.

<ששי שדה: המצוקה היא אמיתית, אין להם חופשות.

<ששי שדה: לכל זה מתווסף גם המצוקה של המסופים.

<ששי שדה: נוכחנו לדעת שאין מי שלוקח אחריות, אין גוף אחד שלוקח אחריות על המסופים.

<ששי שדה: המשמעות היא ברמת הפרקטיקה, ויתארו את זה כאן הנהגים עצמם שהצטרפו לדיון, זה שהם מגיעים לתחנת קצה והם נשארים לנוח באוטובוס.

<ששי שדה: אני לא מדבר על זה שהאוטובוס נשאר דולק וזיהום אוויר, וכל זה.

<ששי שדה: הם נשארים לנוח באוטובוס, אין להם איפה לעשות צרכים.

<ששי שדה: הם הרבה פעמים עושים את הצרכים שלהם על הגלגלים של הרכב, ונוכחנו לדעת שיש אזרחים שאפילו מתעדים את זה ושולחים תמונות.

<ששי שדה: פשוט מזעזע לראות את זה.

<ששי שדה: אגב, יש גם אזרחים טובים שיודעים שבנקודות האלה אין להם אפילו מים קרים לשתות שזה ממש הבסיס של הבסיס.

<ששי שדה: בדיוק סיימנו את הקיץ.

<ששי שדה: יש אזרחים שאפילו מביאים להם בקבוקי מים והם נכונים לבוא ולסייע, אבל שוב זה נחלק לשניים: לאלה שמטרידים אותם עוד יותר ולאלה שמנסים לעזור להם.

<ששי שדה: האבסורד הגדול הוא שהאחריות, נכון להיום, על הקמת תחנות הריענון האלה היא על המפעיל עצמו.

<ששי שדה: קרי, אפיקים או קווים או כל חברה שזוכה במכרז.

<ששי שדה: החברה אמורה לבצע את התוכניות ומי שמאשרת לה אותן זו העירייה שהיא זו שלדעתי אמורה.

<ששי שדה: הרשות המקומית היא זו שאמורה לדאוג מלכתחילה למסוף הזה.

<ששי שדה: מסתבר שהם גם מקשים מאוד.

<ששי שדה: הנה, יש לנו דוגמה חיה שיפרט אותה יוני בהמשך על סניף באשדוד שלהם שממאי או מיוני אנחנו רודפים אחרי העירייה, אחרי החברה שלו ואחרי משרד התחבורה להקים שם קרוון פשוט שיהיה להם שירותים ומים קרים, לא יותר מזה.

<ששי שדה: והנה, בסוף אוקטובר סוף סוף הניחו להם את הקרוון ועד היום אין להם שם מים וחשמל.

<ששי שדה: כל הזמן מקשים עליהם.

<ששי שדה: דווקא שם האזרחים היו נכונים באמת והם סייעו להם.

<ששי שדה: אבל המצוקה היא אמיתית.

<ששי שדה: אני חושב שזה צורך בסיסי שחובה על כל המערכת להתגייס ולהירתם לזה ולהטיל אחריות על אחד הגורמים כדי שיבצע את התהליך הזה מהתחלה ועד הסוף.

<ששי שדה: לדעתי, הגורם שאמור לבצע את זה, להיות אחראי לזה, זה הרשות המקומית כמו שהיא פונה למשרד התחבורה ומבקשת לבצע קו.

דוד אמסלם: עוד מעט נברר את זה איתם בדיוק.

דוד אמסלם: יוני, תבוא מזווית הנהגים.

דוד אמסלם: מה עובר עליכם ביום יום?

דוד אמסלם: כמה שעות ביום אתה עובד?

דוד אמסלם: מה קורה כשאתה מגיע לקצה?

<יוני קריספין: קודם כל, אני רוצה להודות לאדוני על הדיון הזה.

<יוני קריספין: זה דיון שאני רואה בו גם מהמעלה הראשונה גם בנושא חברתי וגם בנושא תחבורה ציבורית בסיסית, דבר בסיסי לתושב.

<יוני קריספין: אני מודה לכל החברים שבאו ונטלו חלק, ולאלה שלא באו, צר לי על זה.

<יוני קריספין: אנחנו כנהגים מתחילים את הבוקר שלנו בשעה מאוד מאוד מוקדמת.

<יוני קריספין: בשעה שלוש לפנות בוקר אנחנו כבר מתארגנים לצאת לעבודה.

<יוני קריספין: אבל משרד התחבורה החליט שהוא מוריד את העומסים מהתחנות המרכזיות כי אין מקום להכניס שם את האוטובוסים.

<יוני קריספין: שמו את כל האוטובוסים בכל מיני נקודות קצה בעיר, ולא חשבו על פרט בסיסי לנהג האם יהיה לו מקום לשירותים, האם יהיה לו מקום לשתות או מקום להתרעננות טיפה לפני שהוא יוצא לעוד קו.

<יוני קריספין: על זה לא חשבו.

<יוני קריספין: חשבו איך אנחנו מורידים את הנפח מהתחנה המרכזית.

<יוני קריספין: אני כבר במשך למעלה משנה רץ עם החברה, עם כל מי שאני יכול לראות: תדאגו לשירותים, תנו שירותים כימי.

<יוני קריספין: הבאתי מימון מההסתדרות הלאומית להביא קרוון נייד, עם רכב, עם נגרר.

<יוני קריספין: הם ישלמו את זה, כבר לא המפעיל, לא החברה.

<יוני קריספין: אנחנו - הנהגים - מהכסף שגובים מאיתנו נממן את הדבר הזה כי אף אחד לא רוצה למממן את זה, ואף אחד לא חושב לשים לנו שירותים או מים שם.

<יוני קריספין: הכנו את התקציב הזה.

<יוני קריספין: הבאנו קרוון לשם ואז מגיע פקח מהעירייה: אם תשימו את זה פה אני אתן לכם דוח, ואני לוקח לכם את זה מפה.

<יוני קריספין: אני אומר לו: אדוני, אבל אני צריך את זה לשירותים, ואז: זה לא מעניין אותי, קחו את זה מפה.

<יוני קריספין: הבאנו קרוון פיזי.

<יוני קריספין: אמר לנו מנכ"ל העירייה: לכו, שימו קרוון.

<יוני קריספין: יש לכם אישור.

<יוני קריספין: שמנו את הקרוון, הגיע פקח: תעיף את זה מפה.

<יוני קריספין: יש לך צו הריסה בית משפט.

<יוני קריספין: לקחנו את הקרוון משם כי אנחנו לא רוצים לעבור על החוקים במדינה הזו, אנחנו רוצים לכבד את החוק במדינה הזו.

<יוני קריספין: אבל המדינה צריכה להבין שהיא נותנת לנו לעשות את הדבר הכי בסיסי - תחבורה ציבורית.

<יוני קריספין: תנו לנהגים האלה.

<יוני קריספין: אני לא מדבר על הנהגות שבכלל עברו ניתוחים על זיהומים.

דוד אמסלם: את זה תשאיר לי, זה הסיפור שלי.

<יוני קריספין: אני מדבר עלינו - הנהגים - עם שלפוחיות מתפוצצות עושים את הקווים ולא יכולים עוד.

<יוני קריספין: רוצים שנהיה הכי סבלניים והכי רגועים על הכביש.

<יוני קריספין: אני לא יודע איך נהג יכול להיות במצב כזה.

<יוני קריספין: נהגים כבר לא שותים קפה בבוקר כדי שלא יצטרכו לשירותים.

<יוני קריספין: הם רוצים להימנע מעוגמת הנפש הזו.

<יוני קריספין: זה נקרא כביכול מסוף, אבל שמו שם את האנשים כמו לא יודע מה זרוקים ברחוב.

<יוני קריספין: אשת נהג באה לבקר במסוף את בעלה כדי להביא לו סנדוויץ' והיא מוצאת את בעלה מוריד את המכנסיים ומחרבן באמצע הרחוב ליד איזה עציץ שם - סליחה על הדיבור הזה.

<יוני קריספין: הוא אמר לה: כבר לא יכולתי, אני מתנצל.

<יוני קריספין: הגיע כתב למקום, צילם אותם.

<יוני קריספין: אנשים התקשרו שאנשים עושים צרכים ברחוב.

<יוני קריספין: איפה אתם רוצים שנעשה?

<יוני קריספין: נהג סיים את הקו ועוצר את האוטובוס והולך למלא מים בברזיות של ההליכות ברחוב שמיועדות לאלה שעושים שם ספורט ברחוב.

<יוני קריספין: דאגו שיהיו מים שם לאנשים שעושים שם ספורט.

<יוני קריספין: בן אדם רואה שמישהו לוקח בקבוק וממלא את הבקבוק כדי שיהיה לו מים בעבודה.

<יוני קריספין: הוא מצלם לו את האוטובוס ושולח לו דוח.

<יוני קריספין: החברה כמובן מסבה את זה על שם הנהג: אתה עמדת שם.

<יוני קריספין: הוא אומר: אבל הלכתי למלא מים כי אין לי איפה למלא מים כל היום.

<יוני קריספין: האם אני צריך לסחוב אותי כל מים ג'ריקנים של מים ולקחת איתי אסלה לאוטובוס?

<יוני קריספין: מה עוד אני צריך לקחת איתי לשם?

<יוני קריספין: אנשים לא יכולים להחזיק בענף הזה, אנשים בורחים מהענף הזה.

<יוני קריספין: אלה שכבר נמצאים ממורמרים, מתוסכלים, ומוציאים את התסכול על החברה, על הנוסעים.

<יוני קריספין: מתבצעות טעויות בסיסיות בתוך הנהיגה בגלל הדברים האלה.

<יוני קריספין: אני מבקש מהרשות המקומית, ממשרד התחבורה, ממשרד האוצר, מהחברות המפעילות: תראו אותנו, תסתכלו עלינו.

<יוני קריספין: בואו תראו איך אנחנו חיים, באיזה מציאות עגומה, לא של יום ולא של יומיים.

<יוני קריספין: יכולים להגיד לנו: מחר, מחרתיים, יש פתרון.

<יוני קריספין: כל אחד אומר: העברנו תקציב, נתנו תקציב, וזהו - שגר ושכח.

<יוני קריספין: אדוני, העברת תקציב?

<יוני קריספין: תבדוק אם טיפלו בו.

<יוני קריספין: אם לא, תהיה אתה נודניק לבן-אדם.

<יוני קריספין: כשאנחנו פונים למישהו במשרד התחבורה: אני לא המעסיק שלך.

<יוני קריספין: אני פונה למעסיק, המעסיק אומר: הרשות המקומית.

<יוני קריספין: הרשות המקומית אומרת: שהמעסיק שלך יסדר את הניירת.

<יוני קריספין: המעסיק אומר: אני סידרתי, אני הבאתי אדריכל מכספי, הבאתי מהנדס מכספי, שיזרז את התהליך בגלל שהמהנדס והאדריכל שלהם עסוקים מאוד.

<יוני קריספין: גם זה לא עוזר, ואז מגישים לו: לך, תביא.

<יוני קריספין: עשינו תוכנית על מקום מסוים ופתאום הרשות אמרה: לא, תעביר למקום הזה, ואז תכין תוכניות מחדש למקום החדש.

<יוני קריספין: זה כבר לא רלוונטי, 10 המטרים האלה זה תוכנית אחרת.

<יוני קריספין: לך תשיג תקציבים מחדש לדבר הזה.

<יוני קריספין: די, אנחנו לא יכולים לעמוד בדבר הזה.

<יוני קריספין: אנחנו כבר נקרעים.

<יוני קריספין: המנהל שלי אומר לי: אם אני תופס נהג שהשאיר את הבקבוק שתן שלו בפח האשפה, אני קונס אותו.

<יוני קריספין: איפה אני אזרוק את השתן הזה?

<יוני קריספין: ברחוב אני לא יכול, בתוך האוטובוס בהיחבא בתוך בקבוק אני גם לא יכול לעשות את זה.

<יוני קריספין: איך אני יכול לחיות כך?

דוד אמסלם: תודה, יוני.

דוד אמסלם: תודה, נשמה.

דוד אמסלם: ישראל, בבקשה.

<ישראל גנון: מה שיוני אומר באמת נוגע ללב, אבל מה שכואב עוד יותר זה שזה לא רק סיפור של אשדוד.

<ישראל גנון: זה סיפור של כל הארץ, זה בכל הערים.

<ישראל גנון: זה ברמלה, במודיעין, בירושלים, במודיעין עילית.

<ישראל גנון: היושב-ראש נתן דוגמה מגילה לרמות.

<ישראל גנון: אנחנו מדברים על קווים של שעתיים פלוס שמגיעים לסוף, לתחנת הקצה, ואין שום מקום להתפנות.

<ישראל גנון: זה לא מותרות, זה בטיחות.

<ישראל גנון: אמרת: לא כולם פה נהגי אוטובוסים.

<ישראל גנון: לא צריך להיות נהג אוטובוס, אפשר להיות נהג ברכב פרטי ולנסות לנסוע שעתיים עם שלפוחית מתפוצצת או לצאת לנסיעה בפקקים עם נוסעים אחרי שלוש שעות שמתייבשים בחמישים מעלות חום באיזה תא מטען של אוטובוס כי אי-אפשר להשאיר את האוטובוס דולק יותר מעשר דקות.

<ישראל גנון: אנחנו מכירים את החוקים.

<ישראל גנון: בימים חמים אתה מתבשל שם בחמישים ושישים מעלות חום.

<ישראל גנון: אחרי זה מצפים שהנהג ייקח את הנוסעים למקום שלהם בבטחה, עם כל הלחץ של הכביש, עם כל משתמשי הדרך מסביב.

<ישראל גנון: חשוב לדעת שזה לא מותרות או שהנהגים רוצים איזשהו חדר מנוחה בשביל להתרווח.

<ישראל גנון: זה נושא של בטיחות ואנושיות.

<ישראל גנון: אנחנו חייבים את זה לכל משתמשי הדרך שסביבנו ולנהגים.

דוד אמסלם: ישראל, תודה.

דוד אמסלם: אגב, אני פגשתי אותם.

דוד אמסלם: באמת ניגשה אליי נהגת אוטובוס ששמה רבקה, ועד עכשיו זה חונק אותי.

דוד אמסלם: היא אישה מדהימה.

דוד אמסלם: להערכתי, היא בסביבות גיל ארבעים, אפילו יותר מבוגרת.

דוד אמסלם: היא אמרה לי: דודי, אתה יודע מה קורה לי באמצע העבודה כשאני צריכה שירותים ואין?

דוד אמסלם: לא ידעתי מה לענות לה.

דוד אמסלם: נחנקתי, לא האמנתי בכלל שזה המצב.

דוד אמסלם: זה פשוט מדהים אותי.

דוד אמסלם: אני מניח שהמדינה ידעה לשים תחנות אוטובוס, אפילו יפות.

דוד אמסלם: אני שמתי אותן בירושלים מתקציב משרד התחבורה, הן יפהפיות.

דוד אמסלם: לנת"צים ולרכבות יש הכול.

דוד אמסלם: שים איזה שירותים בקצה לתחבורה ציבורית ולהסעת המונים שמדינת ישראל רוצה.

דוד אמסלם: באוטובוס לא יושב הנהג בלבד.

דוד אמסלם: הנהג עצבני כי אין לו תנאים פיזיים.

דוד אמסלם: הוא צריך שירותים ואין לו שירותים.

דוד אמסלם: אם יש מישהו שצריך לשתות כי הוא צמא אחרי ארבע שעות שהוא לא שותה, אז הוא הופך להיות עצבני.

דוד אמסלם: זה טבעי.

דוד אמסלם: הוא לא רגוע והוא מוביל את כל האוטובוס.

דוד אמסלם: אני לא מצליח להבין בכלל איך הגענו לדיון בכנסת על זה.

דוד אמסלם: אבל עוד מעט נשמע את הגורמים הממשלתיים שאני מניח שהם גם מתקצבים גם את הכבישים וגם את תחנות האוטובוס, כולל האוטובוסים אצל חלקם.

<ששי שדה: גם את המסופים, אגב.

דוד אמסלם: אמרתי.

דוד אמסלם: נשמע עכשיו את אגד ודן.

דוד אמסלם: מה קורה אצלכם?

<פנחס גרשון: שמי פיני גרשון ואני מהנדס התנועה באגד.

<פנחס גרשון: המצב שלנו הכי חמור בארץ למעשה.

<פנחס גרשון: באגד מדי יום יוצאות 25,000 התחלות נסיעה.

<פנחס גרשון: זאת אומרת, 25,000 פעמים נהג מגיע לקצה ואמור להתחיל נסיעה.

<פנחס גרשון: אני אמור לספק בסביבות מאות בכל הארץ, בפריסה ארצית מאילת עד קריית שמונה, מאות אתרים של תחנות קצה, לשירותים מינימאליים.

<פנחס גרשון: עוד בהיותך בעיריית ירושלים טיפלת, והתברכנו דווקא.

<פנחס גרשון: דיברת על הקו מגילה לרמות.

<פנחס גרשון: יש מבנה, קצה קו, בשפה שלנו, הן ברמות והן בגילה.

דוד אמסלם: נכון, בגלל זה נתתי את הקו הזה.

<פנחס גרשון: מצוין, ובאמת יש לנו קווים כאלה.

<פנחס גרשון: אבל מה קורה עכשיו?

<פנחס גרשון: מתברר שיצרת לנו בעיה.

<פנחס גרשון: נהגים בוחרים את הנסיעות שלהם לפי איפה שיש שירותים, ואיפה שאין שירותים הם לא רוצים לעבוד בקווים האלה, ובצדק.

<פנחס גרשון: מי רוצה מאיתנו?

<פנחס גרשון: שירותים זה נראה כאילו מאוד ברור, ואני אומר את זה כל הזמן.

<פנחס גרשון: עוד חצי שעה פה הדיון יסתיים וכולנו נצא החוצה ונלך לשירותים.

דוד אמסלם: אני חוזר לסיפור שלי.

דוד אמסלם: גם אם גבר צריך להטיל את מימיו, אז הוא הולך למרות שזה לא נעים.

דוד אמסלם: האישה הזו הרסה אותי.

דוד אמסלם: היא לא יוצאת לי מהראש.

דוד אמסלם: מה היא אמורה לעשות?

דוד אמסלם: הרי היא נהגת, וגם כך זה עבודה קשה.

דוד אמסלם: אני מניח שרוב הנשים לא היו מכוונות להיות נהגות כמו שגם הגברים לא מכוונים לשם, אבל זה המציאות של החיים שלהם.

דוד אמסלם: בדרך כלל זה אנשים קשיי יום, קשה להם.

דוד אמסלם: זו עבודה גם מאוד פיזית.

דוד אמסלם: אני פשוט לא הבנתי מה היא אמורה לעשות.

דוד אמסלם: לגבי הגבר - זה כפי שגם תיאר ששי וגם הוא.

דוד אמסלם: זה לא נעים, זה לא בסדר.

דוד אמסלם: אבל אישה, מה?

דוד אמסלם: אני אפילו לא מבין איזה פתרון נותנת האישה לעצמה.

<פנחס גרשון: אתן לכם שתי דוגמאות להבין את המצב.

<פנחס גרשון: אני מתבייש לספר, אבל זה המצב למען האמת.

<פנחס גרשון: קצה קו שלא היה מקום לשירותים והנהג היה צריך לעשות את מה שהוא עשה.

<פנחס גרשון: היתה נוסעת שהמתינה במרחק מה.

<פנחס גרשון: קיבלנו תלונה על הטרדה מינית כי היא פירשה את מה שהוא עשה כהטרדה מינית.

<פנחס גרשון: אתה פוגש את הבן אדם והוא אומר: עשיתי רק את הצרכים שלי, לא התכונתי בכלל להגיע למצב הזה.

<פנחס גרשון: עד כדי כך כל אחד רואה את המצב.

<פנחס גרשון: סיפור אחר לגמרי - גם קצה קו, נוסעת שחיכתה בתחנה ראתה בזווית עין, לא בשביל המציצנות חס וחלילה, את הנהג עושה מה שהוא עושה.

<פנחס גרשון: הנהג חזר לאוטובוס והתחיל לנסוע.

<פנחס גרשון: היא הביאה לנהג כסף והוא הביא לה עודף.

<פנחס גרשון: היא אמרה לו: תשאיר את זה אצלך, אני לא נוגעת לך ביד.

<פנחס גרשון: היא שמה לו את הכסף ככה, ותעזוב אותי.

<פנחס גרשון: באיזה עולם אנחנו חיים?

<פנחס גרשון: זה עצוב, אבל זה המצב.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: דן, בבקשה.

<שרון אייל: צהריים טובים, שמי אייל שרון ואני מנהל תחום תנועה בחברת דן.

<שרון אייל: לשמחתי, המצב שלנו הוא יחסית סביר לפי מה שאני שומע.

<שרון אייל: המסופים שלנו יותר מסודרים.

<שרון אייל: הבעיה שלנו היא יותר עומסים בתחנות קצה ששם משרד התחבורה העמיס - - - ועוד יציאות באותה תחנת קצה, ובעקבות זה יש לנו נזקים לרכבים.

<שרון אייל: כמובן רכב שניזוק אז הוא בעצמו לא יוצא, והרכב שהזיק אותו גם לא יוצא, ואז זה נסיעות שלא מבוצעות.

<שרון אייל: יש לנו ממש מסופים בודדים.

<שרון אייל: למזלנו, הרשויות כן משתפות איתנו פעולה ועוזרות לנו, ואנחנו משקיעים הרבה משאבים.

<שרון אייל: אני לא יודע, אולי אפשר לשים את הקרוון על גלגלים.

<שרון אייל: לא צריך לשאול שאלות.

<שרון אייל: אני במקרה הגורם שמתפעל אצלנו בחברה.

דוד אמסלם: עזוב, פחות חשוב הפתרון הנקודתי.

דוד אמסלם: בגדול, אתם נמצאים בבעיה, רק שאצלכם זה בהיקפים קטנים.

<קריאה: כי הוא במרכז תל אביב.

דוד אמסלם: הכול ידוע.

<שרון אייל: יש לי גם את הנהגת הזו שעושה את הצרכים בשיחים, וקשה לי לישון בלילה עם זה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: בבקשה, גיל.

יעקב גיל: שמי גיל יעקב, ואני מארגון 15 דקות שזה ארגון של צרכני תחבורה ציבורית.

יעקב גיל: אנחנו גם מפעילים מוקד פניות ציבור ואנשים נעזרים בנו.

יעקב גיל: הנושא של מחסור בתחנות קצה או תחנות קצה לא ראויות משפיע ישירות גם על נוסעי התחבורה הציבורית.

יעקב גיל: פעם אחת - כשנוסעים צריכים להגיע לפעמים לתחנה האחרונה ושם הם באמת נתקלים באותן בעיות שהנהגים תיארו כאן, וגם שלא לדבר על נגישות ואלמנטים אחרים שהציבור מצפה אליהם - זו בעיה אחת.

יעקב גיל: בעיה שנייה שאנחנו נתקלים בה כל הזמן היא שכדי להוסיף שירות חדש במדינת ישראל יש היום מצוקה של מקום ומחסור במסופים ותחנות קצה.

יעקב גיל: זה פשוט מהסיבה הפשוטה שגם אין אבא ואימא ברורים לנושא הזה בין משרדי הממשלה.

יעקב גיל: כל הזמן אותן תשובות, מריבות בין רמ"י לרשות מקומית ומשרד התחבורה.

יעקב גיל: אנחנו היינו מצפים ממשרד התחבורה לבוא עם תוכנית כוללת.

יעקב גיל: כמו שהוא בא עם, למשל, נושא נתיבי התחבורה הציבורית בגוש דן, לבוא עם תוכנית כוללת, לעשות מיפוי איפה צריך לעשות מסופים ולהוסיף אותם.

דוד אמסלם: אתה גומר לי את הסיכום.

יעקב גיל: עוד הצעה קטנה - כמו שיש תקן חניה לרכבים, לרכב פרטי, צריך שיהיה תקן חניה לאוטובוסים בכל רשות מקומית כדי שזה יהיה באמת חלק מהשוטף.

יעקב גיל: לא צריך כל פעם לתפור איזה פתרון קטן.

יעקב גיל: דוגמא אחרונה - רק השבוע התבשרתי שקו חדש שפעלנו לפתוח אותו, בגלל מחסור מקום במסוף כדי לפתוח את הקו הזה ביטלו קו אחר.

יעקב גיל: אנחנו נמצאים בסיטואציה לא הגיונית בכלל.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: משרד התחבורה, בבקשה.

דוד אמסלם: אתם משרד התחבורה ואתם עדיין עוסקים בתחבורה ציבורית אז בואו תספרו לנו.

<טל עופר: עדיין.

<טל עופר: שמי טל עופר ואני מנהלת את תחום יישום ומתקני תשתית ברשות לתחבורה ציבורית.

<טל עופר: אני מנהלת את תחום התשתיות, לא בהיבט של הכבישים, אלא בהיבט של המסופים, תחנות הקצה.

<טל עופר: הדברים שנאמרו פה נוגעים ללב באמת באופן אישי.

דוד אמסלם: הדברים שהם אמרו חדשים לך?

<טל עופר: זה לא חדש לי בכלל.

<טל עופר: האמת שהפונקציה שאני ממלאת והתפקיד שלי הוא תפקיד חדש שנפתח לפני שנה ומשהו, וכל מטרתו לטפל בנושא מתקני התשתית והמסופים, ובכלל זה פתרונות גם לנהגים במסופים, בתחנות הקצה.

<טל עופר: המפעילים פה כבר מכירים אותי, זה לא מפגש ראשון שלנו בנושא הזה.

<טל עופר: הנושא הזה הפך להיות באמת בחזית העשייה של הרשות לתחבורה ציבורית.

<טל עופר: לאור זאת, הנושא של הטיפול ומתקני נוחות לנהגים ושירותים, אחד הנושאים שאני מטפלת בהם באופן ישיר, ואני אתן כמה דוגמאות, כמובן שצריך לעשות את הדבר הזה בצורה כמה שיותר אינטנסיבית כדי להשלים על פער.

דוד אמסלם: אני לא שם, בואו נעזוב את הנאומים האלה.

דוד אמסלם: את מסכימה איתי שאם לנהג אין תא שירותים זה סכנה בטיחותית?

<טל עופר: מסכימה לגמרי.

דוד אמסלם: אם כך, את מסכימה איתי שאנחנו לא מסיעים אוטובוס שהוא סכנה בטיחותית?

<טל עופר: נכון.

דוד אמסלם: אז למה אתם לא עוצרים את כל התחבורה הציבורית איפה שאין?

<טל עופר: עכשיו אני אספר מה אנחנו כן עושים.

דוד אמסלם: לא, דקה.

דוד אמסלם: אגב, אני לא נחשפתי לזה.

דוד אמסלם: אני לא ידעתי שזה המצב.

דוד אמסלם: אני מבין שיש אוכלוסייה גדולה מאוד במדינת ישראל שיש נהג שמסיע אותה והנהיגה שלו היא לא בטיחותית, ואתם מודעים לזה.

דוד אמסלם: זה מה שאתם אומרת לי.

<טל עופר: אנחנו מודעים לזה.

<טל עופר: זו בעיה שהיא בעיה משמעותית והיא בעיה שהיא קיימת.

<טל עופר: אבל היא לא בעיה גורפת.

<טל עופר: יש מקומות שכן - - -

דוד אמסלם: בואו נניח שעכשיו הייתי אומר לך שיש בערך 30% מהאוטובוסים שהצמיגים שלהם בלויים וזה סכנת התפוצצות.

דוד אמסלם: מה היית עושה הבוקר?

דוד אמסלם: היית ישר מוציאה מייל: אני מבקשת שכל הקווים האלה והאלה יעמדו עד שיבוא איזה מהנדס שיבדוק את הצמיגים.

דוד אמסלם: פה לא מדובר על צמיג, פה מדובר על הנהג עצמו.

דוד אמסלם: זה יותר גרוע מהצמיג.

דוד אמסלם: אני שואל, קודם כל, ברמה העקרונית לפני שנפתור, למחר בבוקר האם זה נראה לך סביר שאתם לא צריכים כרגע לעצור את הקווים שאין בהם אופציה לנהגים להתפנות?

<טל עופר: מה שנראה לי שאנחנו צריכים לעשות זה לתת פתרונות מידיים למקומות שבהם אין את הפתרונות האלה.

דוד אמסלם: מה זה "מידיים"?

דוד אמסלם: טווח של כמה זמן?

<טל עופר: בוא אגיד לך מה אנחנו עושים.

<טל עופר: דבר ראשון, החל מהשנה-שנתיים האחרונות כל פרוגרמה של מסוף וכל תכנון של מסוף חדש הוא בהגדרה חייב להיות מסוף עם מבנה לנהגים.

<טל עופר: מעבר לזה, במהלך של מה שאנחנו קוראים תהליכי יישום שזה תהליכים שבהם נכנסים מפעילים חדשים לאשכולות חדשים או פותחים קווים חדשים, אנחנו נותנים מענה לכל קצה קו.

<טל עופר: המענה הזה יכול להיות בדמות מבנה שמביאים או למקם את תחנת הקצה בסמוך למרכז מסחרי קיים, מועדון ספורט, שיוצרים שם פתרון שהנהגים יכולים להשתמש בשירותים, במתקנים הקיימים, במקום עצמו.

<טל עופר: מעבר לזה, בשנה הנוכחית אנחנו תקצבנו מסופים חדשים שבהם, כמו שאמרתי, ימוקמו מבנים לנהגים, ותקצבנו בנפרד מבנים לנהגים במסופים שקיימים כבר ואין בהם.

דוד אמסלם: כבר תקצבתם את זה?

<טל עופר: תקצבנו מיליון וחצי חדשים.

דוד אמסלם: עזבי את החדשים, תעני לי.

<טל עופר: תקציבים זה הראל.

דוד אמסלם: תן לי תשובה, הראל.

<הראל שליסל: שני משפטים ותבין.

<הראל שליסל: יש לנו סל שנקרא תשתיות קטנות שההיקף שלו בשנת 2017 היה 100 מיליון שקל.

<הראל שליסל: מתוכו המשרד הביא לנו סדר גודל של כמעט 3מיליון שקל למבנה נהגים - שלחו לי עכשיו.

דוד אמסלם: קבועים.

<הראל שליסל: לא, חלק קבועים חלק לא קבועים - מה שאתה מדבר תחנות קצה, תחנות השירות.

דוד אמסלם: הראל, תענה על השאלות שלי.

דוד אמסלם: אני הבנתי מטלי יש תקצוב, עוד מעט נשאל, לקבועים.

דוד אמסלם: עזוב קבועים.

דוד אמסלם: אני שואל, כרגע פתרונות זמניים למצב הזה, כמה תקצבתם?

<הראל שליסל: אז אני אומר, 3 מיליון.

דוד אמסלם: היא אמרה קבועים.

<הראל שליסל: לא, אני לא יודע מה זה הקבועים/לא קבועים

דוד אמסלם: כמה תקצבתם את הפתרונות הזמניים?

<טל עופר: זה לא משנה אם זה מבנה יביל או מבנה קבוע.

<הראל שליסל: זה יכול להישאר מין קרוון, לא משנה.

<הראל שליסל: הוא יכול להישאר.

דוד אמסלם: אני אעשה סדר.

דוד אמסלם: יש מה שנקרא את הפרוגרמה החדשה לתוכניות עתידיות.

דוד אמסלם: אני מניח שבמסגרת הקווים הקיימים הבאתם מבנה בקצה, תוכנית.

דוד אמסלם: אגב, את יודעת כמה עולה מבנה?

<טל עופר: מבנה הכי פשוט יביל עולה 200,000 שקל.

דוד אמסלם: אני מדבר כרגע על תחנה בקומפלט, מבנה שאתם רוצים לראות שמחזיק את עצמו שלושים שנה, לא יביל.

<טל עופר: מבנה יכול לעלות בגודל ממוצע בערך 300,000 שקל?

<פנחס גרשון: מדברים על מבנה סטנדרטי של משהו כמו 20 מטר מרובע.

<טל עופר: קטן, כן.

דוד אמסלם: רבותיי, זה כמעט חצי מיליון שקל, כולל הפיתוח שלו - כל מבנה מהסוג שלו במינימום.

דוד אמסלם: את אמרת לי שאתם מטפלים בנושא, בכלל מטפלים בנושא בצורה בלתי רגילה.

<טל עופר: לא סיימתי להציג את כל התמונה, אני אשמח לסיים.

<טל עופר: דבר נוסף שאנחנו עושים, אנחנו מכינים עכשיו איזשהו מפרט למבנה, ולשם כיוונתי, שהוא יהיה איזשהו מבנה סטנדרטי שיש בו כמה שפחות צורך בתשתיות כי זה החסם, ותיכף אני אגיע לזה, תשתיות: מים, ביוב וחשמל וכו'.

<טל עופר: אחרי שנייצר איזשהו סטנדרט, ואני עובדת עכשיו עם מהנדסים וכו', אנחנו נצא במכרז לדבר הזה כד לתת פתרון ברמה הארצית לנושא הזה ובעצם להניח בכל נקודת קצה שבה אין, מבנה כזה.

דוד אמסלם: מסקרן אותי, איך הוא יעבוד אם הוא לא מחובר למים, חשמל ותשתיות?

דוד אמסלם: האם נביא לו פנל סולרי ומיכל מים על הגג?

<טל עופר: יש כל מיני דרכים.

<טל עופר: יש דרכים סולריות, יש מכלים כמו של מי עדן.

דוד אמסלם: הכול רק ככה?

<טל עופר: אני אגיד לך בדיוק למה.

<טל עופר: אני מתחברת פה לדוגמה של אשדוד.

<טל עופר: פה החסם העצום שלנו, וזה נושא שחשוב לי להדגיש.

<טל עופר: כל מבנה כזה קטן ופשוט ככל שיהיה דורש היתר.

דוד אמסלם: תחנת אוטובוס דורשת היתר, רבותיי.

דוד אמסלם: אני אומר לך, אני עבדתי עשרים שנה בעסק.

דוד אמסלם: כל דבר שבשינוי בקרקע דרש היתר, כולל ספסל.

דוד אמסלם: את אומרת לי: אנחנו נשקיע הרבה כסף באיזשהו מבנה שיהיה מבנה כזה.

דוד אמסלם: נשים לו איזה פנל סולרי כי אין לנו חשמל.

דוד אמסלם: אגב, יכול להיות שאם יהיו למעלה עננים גם אז לא יהיה לו חשמל במהלך היום.

דוד אמסלם: כידוע, הפנל הסולרי עובד על אור, לא על חום.

דוד אמסלם: דבר שני, נשים לו איזה מכל מים כי אין לו מים.

דוד אמסלם: אם לא נתדלק, כל פעם תבוא משאית נקניק כמו בצבא.

דוד אמסלם: אני שריונר, היה פעם בשבוע בא ומתדלק לנו.

דוד אמסלם: אם הוא לא בא, אין לנו מים.

דוד אמסלם: את מדברת איתי עכשיו על להשקיע בזה כסף.

<טל עופר: אני אגיד לך למה - בגלל הבעיה בדיוק של אשדוד.

<טל עופר: כי אני באופן אישי - - -

דוד אמסלם: אולי אני אלך אחרת לבעיה, מה את אומרת?

<טל עופר: צריך להבין פה את המשמעות ואת שיתוף הפעולה הנדרש הלא קיים מצד הרשויות המקומיות.

דוד אמסלם: טל, זה מרגיז אותי.

דוד אמסלם: אגיד לך למה.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים פה על ממשלה.

דוד אמסלם: אני לא נכנס כרגע לסיפור הפרטי של אשדוד, זה לא מעניין.

<טל עופר: זה לא רק באשדוד, זה רק דוגמה.

דוד אמסלם: מדובר על ממשלה.

דוד אמסלם: ממשלה מנהלת את המדינה, כולל הרשויות.

דוד אמסלם: אפשר לנהל אותם בחקיקה, תביאו לי הצעת חוק.

דוד אמסלם: אני חושב שכבר הגשתי הצעת חוק כזה שהם מנסחים לי.

דוד אמסלם: אתם יכולים לנהל אותה באמצעות התקציבים.

דוד אמסלם: הרשות עובדת אצלכם, לא הפוך.

<טל עופר: כן, אבל בסוף הרשות שנה וחצי מושכת אותי - - -

דוד אמסלם: טל, אני לא רוצה לספר לך איך עובד שר כשהוא רוצה משהו.

דוד אמסלם: הרשות תחלל, אתמול היא תשים לו את זה.

דוד אמסלם: לא מחר.

<טל עופר: נכון, זה תלוי בשיתוף הפעולה של הרשות.

דוד אמסלם: אנחנו מודעים לבעיות, אחרת ממה כולם היו מתפרנסים?

דוד אמסלם: אם הכול כל כך פשוט למה אנחנו צריכים כל כך הרבה פקידים?

דוד אמסלם: לכן, אני מצפה ממך.

דוד אמסלם: את השליח פה.

דוד אמסלם: איך אמרת?

דוד אמסלם: אני שנה בתפקיד וכו' וכו'.

דוד אמסלם: זה לא אירוע שהתפתח לפני שנה, אלא זה אירוע שמתפתח כבר הרבה מאוד שנים וזה רק הולך ומחריף.

דוד אמסלם: המדינה מתקדמת והם הולכים אחורה ומעמיסים עליהם עוד יותר את התחבורה הציבורית.

דוד אמסלם: יש סוף מעשה במחשבה תחילה.

דוד אמסלם: קודם כל, לפני שאתה מסיע נוסעים תדאג לעובד.

דוד אמסלם: אני מעולם לא נתתי שירות בעיריית ירושלים, ואמרתי לכם, העסקתי למעלה מאלף ומשהו עובדים, כל עוד לא דאגו לעובדים שלהם.

דוד אמסלם: לא דואגים לעובדים, אין שירות.

דוד אמסלם: תראי איך מטפלים היום בקופים בגן החיות, חבל על הזמן.

<טל עופר: אני מסכימה איתך במאה אחוז.

דוד אמסלם: אדם קם בארבע בבוקר, עובד עבודת דחק.

דוד אמסלם: הוא הורג את עצמו שעות על גבי שעות בכביש.

דוד אמסלם: בלי קשר לזה קשה לנהוג על הכביש - חורף, קיץ, צעקות, צפצופים, חותכים אותו.

דוד אמסלם: הוא מוביל נוסעים.

דוד אמסלם: אנחנו אומרים לו: חכה, סע ככה.

דוד אמסלם: אנחנו נדאג לך אולי מחר?

<טל עופר: לא, זה ממש לא מה שאנחנו אומרים.

דוד אמסלם: לא מה שאנחנו אומרים, זה מה שאנחנו עושים.

<טל עופר: לא, אנחנו עושים הכול בשביל לדאוג לו.

<טל עופר: בסופו של דבר, כשמגיעים לחוסר שיתוף פעולה של אותו מהנדס ברשות המקומית.

<טל עופר: אני אומרת את זה בתור הצגה של חסם.

דוד אמסלם: טלי, עזבי.

דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם.

דוד אמסלם: בנושא הזה צריכה לשבת כאן מנכ"לית משרד התחבורה, אם לא השר, ולתת תשובות.

דוד אמסלם: הרי זה לא איזה אירוע קטן.

דוד אמסלם: זה לא אירוע עכשיו של הפרטת הטסטרים.

דוד אמסלם: זה לא איזה אירוע זניח שאני רואה פתאום את המנכ"לית שלכם בעיתון.

דוד אמסלם: מדובר פה על מערך של תחבורה ציבורית שמדינת ישראל חייבת לתת שם הכול.

דוד אמסלם: איך אמר הבחור מדן?

דוד אמסלם: מעמיסים עלינו עוד ועוד כי זה הצורך, אבל התשתית נשארת אותה תשתית.

דוד אמסלם: יש לו תשתית, רק שהוא אומר שהיא הולכת וגם היא נפגמת.

<טל עופר: אני יכולה להגיד לך שזה אחד הנושאים ש - - -

דוד אמסלם: לכן, אני מצפה לא להגיד לי: אנחנו ואנחנו.

דוד אמסלם: תשמעי אותו.

דוד אמסלם: מה הוא עושה מחר בבוקר?

דוד אמסלם: מה האישה שדיברה איתי אמורה לעשות מחר?

דוד אמסלם: המדינה צריכה לדאוג לזה.

דוד אמסלם: היא לא יודעת להביא שירותים מהבית, החברה לא צריכה להביא שירותים מהבית ותחנות.

דוד אמסלם: הם לא צריכים להביא כלום.

דוד אמסלם: אני מצפה שאת תגידי לי: דודי, הבנתי.

דוד אמסלם: אני עכשיו הולכת מכאן למנכ"לית שלי וליועצת המשפטית, ואנחנו הולכים לעשות דיון חירום מחר.

דוד אמסלם: תן לנו שבועיים לבוא לכאן לפרוס תוכנית.

<טל עופר: אבל הדיונים האלה כבר נעשים.

דוד אמסלם: אז בואי תספרי לי למה ליוני וישראל אין שירותים.

<טל עופר: אנחנו צריכים לשמוע פה את הצד של מינהל התכנון או את הצד של הרשויות המקומיות, למה לוקח שנה וחצי לשים שירותים באשדוד או במודיעין.

דוד אמסלם: טל, אם את אומרת לי: תשמע, האחריות היא לא שלנו - - -

<טל עופר: אני לא אמרתי את זה, אני אמרתי שאנחנו נתקלים בחסמים - ממש לא.

דוד אמסלם: כל הזמן אני אומר כאן: אני פקיד, ובראש שלי בן אדם שהיה שלושים שנה פקיד.

דוד אמסלם: לכן, אני לא מצליח.

דוד אמסלם: את מדברת איתי כפקיד.

<טל עופר: ממש לא.

דוד אמסלם: אם אני הייתי מנכ"ל שלך אני לא הייתי מקבל את התשובה הזו, באנדרסטייטמנט.

דוד אמסלם: תשאלי מי שעבד מולי.

דוד אמסלם: מעולם לא נתנו לי תשובות מהסוג הזה.

דוד אמסלם: ידעו שאני לא מקבל אותן ואני מגיב אחרי זה בצורה קצת יותר עצבנית.

דוד אמסלם: אני לא מקבל תשובות מהסוג הזה, מעולם לא הסכמתי לקבל.

דוד אמסלם: אני גם לא אקבל מכם.

דוד אמסלם: אני מחפש פתרונות, לא לספר לי.

דוד אמסלם: משרד התחבורה - כשמו כן הוא, אלא אם כן הוא לא רוצה להיות שר התחבורה ואתם לא רוצים.

דוד אמסלם: אז יש אנשים אחרים גם שיכולים לעשות את העבודה, לא חייב אתם.

דוד אמסלם: אם אתם לא מסוגלים, לא יודעים, תגידו - או שאתם צריכים עזרה או שנביא אנשים אחרים.

דוד אמסלם: אבל משרד התחבורה צריך לדאוג שתהיה תחבורה ציבורית במדינת ישראל בטיחותית על כל האביזרים הנדרשים, מתמרורים, כבישים, ותחנות ואוטובוסים ופתרונות קצה, ולבדוק שהאנשים עברו את ההכשרות - הכול.

דוד אמסלם: יש תורה שלמה, זה העבודה של משרד התחבורה.

דוד אמסלם: הוא לא מינהל התכנון והוא לא צריך את משרד הבריאות.

דוד אמסלם: אבל בדרך כשאתה אבן הראשה, לפעמים יש לך דברים משיקים עם גורמים אחרים לידך.

דוד אמסלם: אם אתה צריך כמה לירות אז אתה הולך למשרד האוצר, אם אתה צריך נושא תכנון אז אתה הולך למינהל התכנון.

דוד אמסלם: אבל זה אירוע שלך, זה הבית שלך.

דוד אמסלם: אם אתה צריך אינסטלטור, אתה מזמין את האינסטלטור.

דוד אמסלם: אני רואה את זה כאירוע שחונה לפתחכם ואתם לא צריכים לישון בלילה.

דוד אמסלם: אם יש בעיה אז אתם צריכים לבוא אליי לדיון הזה ולהגיד לי: יש פה בעיה בדיון, יש פה בעיה עם מינהל התכנון ובעיה עם משרד האוצר.

<טל עופר: כן, יש בעיה.

<טל עופר: זה בדיוק מה שאני אומרת.

דוד אמסלם: אבל אני לא מצפה לפגוש נהגים באקראי.

דוד אמסלם: הלכתי להרצות להם ובאקראי הם סיפרו לי, ובמיוחד האישה.

דוד אמסלם: האישה הזו לא יוצאת לי מהראש משבוע שעבר.

<טל עופר: אני גם מכירה את זה, ואני מכירה את זה מקרוב גם מהעבר שלי בתחום הזה.

<טל עופר: אני אומרת לך שאנחנו מציגים בעיה.

<טל עופר: אנחנו מציגים חוסר שיתוף פעולה.

<טל עופר: אני יכולה לתת לך גם דוגמאות טובות למקומות שבהם זה כן קרה, וזה קרה מהר.

<טל עופר: אנחנו מנסים לקדם שורה של פתרונות.

דוד אמסלם: עם מי הבעיה?

<טל עופר: הבעיה עם חוסר שיתוף הפעולה של הרשויות המקומיות בנושא הזה.

דוד אמסלם: חוץ מהרשויות את אומרת לי מינהל התכנון?

<טל עופר: אני מניחה שיש לזה הקשר למינהל התכנון.

דוד אמסלם: למה לא הגשתם תקנה או השר הוציא תקנה או חקיקה בעניין?

<טל עופר: אני לא יודעת, אני יכולה לבדוק.

דוד אמסלם: אני שואל.

דוד אמסלם: קשה לי עם הדיון איתך ככה כי איך אמר לי פעם הבוס שלי הקודם?

דוד אמסלם: מרביצים לילד שבא לבית הספר.

דוד אמסלם: לא מדברים בכלל עם זה שלא בא לבית הספר.

דוד אמסלם: את באת לבית הספר ולכן אני מדבר איתך.

דוד אמסלם: היה צריך לשבת כאן שר התחבורה ולהסביר להם.

<פנחס גרשון: אפשר לעזור?

<פנחס גרשון: כי הכסף הוא לא בעיה.

<יוני קריספין: - - - מדבר על נקודות קצה שנפגשים עם אגד ואגד לא נותנים לנו להשתמש בשירותים שם.

דוד אמסלם: יוני, לא שם.

דוד אמסלם: עזוב, אני כרגע ברמת העיקרון.

דוד אמסלם: אני לא נכנס לזה.

דוד אמסלם: תשמעי מה שאני מציע.

דוד אמסלם: טל, יכול להיות שזרקו אותך לים ואמרו לך לשחות ליבשה, ולא נתנו לך שום דבר.

דוד אמסלם: את לבד לא יכולה להרים את האירוע הזה.

דוד אמסלם: אני חושב שזה ברמה, כפי שאמרתי, של מינימום מנכ"ל משרד התחבורה, אם לא מעבר לזה כדי להוביל את האירוע.

דוד אמסלם: זה אירוע שיש לו משרדים משיקים.

דוד אמסלם: זה לא את כי אין לך עליהם מנוף.

דוד אמסלם: את אמרת עכשיו להראל משהו.

דוד אמסלם: הוא שמע, הלך לאכול בורקס, ושלום.

דוד אמסלם: מה תעשי?

<טל עופר: לא, בדרך כלל הוא - - -

דוד אמסלם: אני בכוונה מקצין.

דוד אמסלם: אני מכיר אותו, הוא בסדר.

דוד אמסלם: אבל בגדול אמרת: הרשות.

דוד אמסלם: את אמרת לה וכעסת, ואחרי שתי דקות מתקשר ישי טלאור ואומר לו: ראש הרשות, אני אוהב אותך.

דוד אמסלם: נתתי לך אמצעי בטיחות ארבעה מיליון שקל, ואז תודה רבה.

דוד אמסלם: אבל אין קשר.

דוד אמסלם: כאילו טלפון אחד מכאן רב איתו מדוע הוא לא מרשה, ואחרי שלוש דקות מפה עושים לו טלפון ואומרים לו שנותנים לו לבקשתו עוד 100,000 שקל לצביעת מעברי חציה.

דוד אמסלם: את מבינה שמישהו צריך לראות את התמונה ולהגיד לו: אדוני, אתה לא תקבל שקל וגם שנה הבאה לא תקבל כלום, וגם את ההשתתפות במת"צים אנחנו מעלים לך מ-30:70 ל-50:50 אם לא תעשה שם את הפתרונות, ואתה תעשה.

דוד אמסלם: אנחנו ניתן לך את הכסף ואתה תעשה כי אנחנו משרד התחבורה.

דוד אמסלם: אנחנו לא מובלים שירותים.

דוד אמסלם: בשביל זה יש לך מהנדס עיר, יש לך מהנדסים.

דוד אמסלם: אתה שלטון מקומי, זה התפקיד שלך.

דוד אמסלם: אגב, התפקיד שלך זה התושבים שלך.

דוד אמסלם: לא הבאנו לך תושבים ממקום אחר שייסעו אצלך.

<טל עופר: נכון.

<טל עופר: אני יכולה להגיד לך שבעיריית באר שבע פתרו את זה בשבועיים, ובעיריית - - -

דוד אמסלם: עזבי, אני לא נותן דוגמאות אני טוען שרוב ראשי הערים מבינים שזה הם, זה לא איזה מישהו אחר.

דוד אמסלם: הוא לא נותן שירות לאיזה עיר אחרת.

דוד אמסלם: כשאני הייתי בירושלים אני התחברתי לנושא במידי.

דוד אמסלם: אני הבנתי שזה אנחנו.

דוד אמסלם: זה הילדים שלי, זה השכנים שלי, זה אני לפעמים.

דוד אמסלם: זה התושבים שמשלמים לנו ארנונה, מה זאת אומרת?

דוד אמסלם: אנחנו לא בונים את זה בשביל עיריית תל אביב.

דוד אמסלם: להיפך, מי משתמש בתחבורה הציבורית?

דוד אמסלם: אוכלוסייה חלשה שאין לה מכוניות.

דוד אמסלם: ככל שאתה עני יותר, אתה נדפק יותר ואתה מקבל גם את השירות המסוכן ביותר.

דוד אמסלם: תשמעי את הנהגים.

דוד אמסלם: אני אומר לך שאם אלה שיש להם את המרצדסים היו נוסעים באוטובוסים, כבר מזמן היה להם גם סלון בתוך הזה.

דוד אמסלם: הם היו אומרים שהנהג חייב לישון צהריים כי הוא מסיע את הילד שלי.

דוד אמסלם: מה זאת אומרת?

דוד אמסלם: לא מוכן.

דוד אמסלם: אבל את מי הם מסיעים?

דוד אמסלם: לרוב אנשים קשישים, מבוגרים, ילדים שלא אוספים אותם עם המכוניות מבית הספר, משפחות קשות יום.

דוד אמסלם: הם לא מענייניים אף אחד כמעט, העיקר הקו נוסע.

דוד אמסלם: מה זה משנה?

דוד אמסלם: אני בקטע הזה בתסכול כי מבחינתי את לא הכתובת המדויקת מבחינת משרד התחבורה.

דוד אמסלם: אני אשמע עוד מעט את האוצר ואת מינהל התכנון ואז אני אציע את ההצעה שלי להתקדמות.

דוד אמסלם: אגב, 3 מיליון שקל - אל תספרו לאף אחד ששמתם את זה על הנושא הזה.

דוד אמסלם: הראל, בבקשה.

<הראל שליסל: קודם כל, אני מתנצל שאיחרתי.

<הראל שליסל: אמרתי לך, היינו פשוט בדיון מקביל.

<הראל שליסל: ניתן קצת את המסגרת התקציבית וגם איך אני לפחות מהניסיון הקצר שלי, לא ארוך כמו שלכם, רואה את זה מהצד.

<הראל שליסל: קודם כל, בכל שנה יש לנו תקציב לפרויקטי תשתית קטנים בסדר גודל של 100 מיליון שקל.

<הראל שליסל: בתוכו התעדוף זה הרבה גם פעמים בעבודה מול המשרד שהוא קובע סדרי עדיפויות בסוף.

<הראל שליסל: השנה טל והחבר'ה שלה העלו אתה סיפור הזה של חדרי ריענון לנהגים.

<הראל שליסל: אנחנו גם באוצר מודעים לגמרי למצוקה.

<הראל שליסל: הסיפורים האלה באמת קשים לשמיעה.

<הראל שליסל: אנחנו מכירים את הסיפור של הנהגים, זה לא חדש.

<הראל שליסל: טל יכולה להעיד שנתנו להם מבחינתנו אור ירוק, שמבחינתנו אם צריך אפילו יהיה עוד תקציב אנחנו ננסה להיות כמה שיותר גמישים.

דוד אמסלם: כמה תקצבתם להם?

<הראל שליסל: אנחנו תקצבנו את הסל ב-100 מיליון שהוא גדל ביחס לשנה שעברה.

דוד אמסלם: תקצבתם את משרד התחבורה בכמה מיליארדים.

<הראל שליסל: נכון.

דוד אמסלם: טל, בגרוסו מודו, בטעות של 20%, על כמה מתקנים כאלה אנחנו מדברים בארץ?

דוד אמסלם: סתם, תחושת בטן.

<טל עופר: שאין בהם בכלל בכלל פתרון?

דוד אמסלם: בכלל.

<טל עופר: אני מניחה שפחות מ-100.

דוד אמסלם: בערך 100, פלוס מינוס.

דוד אמסלם: בוא נגיד, בין 100 ל-200.

<הראל שליסל: לא, זה לא פחות.

<הראל שליסל: כל מבנה שהגיע אלינו שהיה לו איזה בשלות, היתכנות לעשות אותו, קיבל את התקציב וביצענו אותו.

<הראל שליסל: כלומר, 3 מיליון נבע מהעובדה שפשוט להבנתי לא היה עוד בקשה על הפרק.

<הראל שליסל: היה צריך גם לייצר איזושהי בקשה.

<הראל שליסל: קודם כל, אנחנו כמשרד האוצר מודעים לזה.

<הראל שליסל: אני אומר גם קדימה שנהיה רתומים לסוגיה הזו כי אנחנו רואים בה ערך משמעותי.

<הראל שליסל: אני כן רוצה להציג לך ולעזור פה קצת לטל ולהעלות את הנקודה הזו של הרשויות המקומיות.

<הראל שליסל: אני יכול לתת לך רשימה: רמת גן, תל אביב, ירושלים, פתח תקוה, גבעתיים, בני ברק ש-80% מהנסיעות בה מתבצעות בתחבורה ציבורית.

<הראל שליסל: הציבור החרדי מרבה לנסוע בתחבורה ציבורית.

<הראל שליסל: נוסעים שם בסדר גודל של אלף אוטובוסים ביום.

<הראל שליסל: כל ראשי הערים של הרשויות שהזכרתי, ומשרד התחבורה יכול לפרט את זה יותר טוב ממני, לא רתומים לסיפור של מסופי קצה לתחבורה ציבורית.

<הראל שליסל: ה-3 מיליון שהזכרתי קודם זה 3 מיליון של מבנים קטנים לנהג לתחנות ריענון.

<הראל שליסל: כשאנחנו רוצים לבנות מסוף, אנחנו רוצים כבר שבתוכו יהיו כבר גם הפתרונות של שירותים וריענון.

<הראל שליסל: אבל כשאתה בא לעיריית בני ברק או לעיריית ירושלים, גם עיריית ירושלים, ואתה רוצה בשטח קיים להקים מסוף תפעולי, אומרים לך: לא – not in my back yard.

<הראל שליסל: לך תעשה במקום אחר.

<הראל שליסל: המסוף עושה רעש והוא גם לא נעים והתושבים לא כל כך אוהבים, לכן אל תעשה אצלי.

<הראל שליסל: ואז יש ריב קבוע.

<הראל שליסל: בא אליי משרד התחבורה ומבקש תקציב ואנחנו מתקצבים.

<הראל שליסל: אני רואה בסוף שנה שהתקציב לא מבוצע.

<הראל שליסל: שואלים את המשרד: מה קרה?

<הראל שליסל: צריך את העזרה.

<הראל שליסל: אני אומר לך היום שהרשויות לא רתומות לסיפור של המסופים.

<הראל שליסל: אם אתם יכולים להירתם ולעזור בנושא הזה, בואו נשלב ידיים.

דוד אמסלם: הבנתי מטל.

דוד אמסלם: עוד מעט אגיד לך מה המתווה שצריך להיות כאן.

<הראל שליסל: למיטב הבנתי, בוועדות המחוזיות לא לוקחים בחשבון מתקני תחבורה ציבורית.

<הראל שליסל: כלומר, אין איזשהו מינימום של מתקני תחבורה ציבורית שצריך לשים כשמתכננים.

<הראל שליסל: תקני אותי אם אני טועה.

דב חנין: לצערי, אתה לא טועה.

<הראל שליסל: לא טועה.

דוד אמסלם: מינהל התכנון, בבקשה.

<נחמה מונסונגו: נחמה מונסנגו, מינהל התכנון, קשרי ממשל.

<נחמה מונסונגו: מינהל התכנון עוסק בתוכניות ברמה הארצית, מחוזית, ומתאר כוללני.

דוד אמסלם: אתם גם מוציאים הנחיות תכנוניות לעיריות.

<נחמה מונסונגו: עדיין תוכניות מתאר האלה לא יורדות לרזולוציה

דוד אמסלם: באופן כללי אתם מורידים הנחיות תכנוניות לערים או כל אחד מחליט מה הוא רוצה?

<נחמה מונסונגו: תלוי באיזה נושאים.

דוד אמסלם: בוודאי שכן.

דוד אמסלם: אני אראה לך את ההנחיות שאתם מוציאים.

<נחמה מונסונגו: עדיין התוכניות המתאריות האלה והכוללניות לא עוסקות ברמת פירוט וברזולוציה של מבני שירות לנהגים או מסופי קצה.

<נחמה מונסונגו: זה בפירוש נושאים שנקבעים בתכנון מפורט לשכונה או ל - - - מסוים שזה באמת התייחסות של המחלקות עצמן ברשות המקומית.

דוד אמסלם: נחמה, יש לכם מפתח בשטח ירוק לתושב בהנחיות התכנוניות?

דוד אמסלם: אני מספר לך שיש.

דוד אמסלם: יש תדריך, אולי את לא יודעת.

דוד אמסלם: אני אשלח לך אותו.

דוד אמסלם: בתחבורה הציבורית גם לגבי הפריסה של האוטובוסים הרי יש מפרטים.

דוד אמסלם: זה לא סתם, זה לא כאילו אתם מציירים ציורים למעלה וכאילו לא מעניין מה קורה למטה.

דוד אמסלם: זה לא עובד כך.

דוד אמסלם: אולי את לא מודעת.

דוד אמסלם: מה את עושה במינהל התכנון?

<נחמה מונסונגו: באגף קשרי ממשל.

דוד אמסלם: אז מה אני אגיד לך?

דוד אמסלם: טוב שלא שלחו את הדובר.

<נחמה מונסונגו: הבן של הבחורה שהיתה צריכה להגיע חולה.

דוד אמסלם: לא משנה.

דוד אמסלם: נחמה, אם תגידי לי: דודי, באתי.

דוד אמסלם: אני לא מבינה בנושא, אז אני אכבד את זה, אז אני כועס עליהם מדוע ולמה.

דוד אמסלם: אם קרתה תקלה, זה קורה לנו - בסדר.

דוד אמסלם: אבל בוודאי ובוודאי - - -.

דוד אמסלם: עזבי, הבנתי.

<נחמה מונסונגו: עדיין אני יכולה לציין שאין היום מניעה להוציא היתר לכל תחנת קצה, לכל מבנה שירות לנהגים.

דוד אמסלם: אנחנו לא מדברים על היתר, אנחנו מדברים על הנחיות.

דוד אמסלם: יש בסוף הנחיות תכנוניות, ויש את תוכנית המתאר ואת תוכנית התב"ע המקומית.

דוד אמסלם: אנחנו לא שם בכלל, זה לא דורש לא התייחסות מתארית.

<נחמה מונסונגו: אני יכולה להתייחס לזה בקצרה.

דוד אמסלם: בסוף הוא יכול לקבל הנחיות.

דוד אמסלם: יש כל מיני הנחיות במאות ובאלפים.

<נחמה מונסונגו: ברמת השימושים.

<נחמה מונסונגו: בוא נאמר שבאזורי תעסוקה מכניסים שימוש של מסופי קצה.

<נחמה מונסונגו: אבל עדיין לא ברמת הרזולוציה של התכנון.

דוד אמסלם: נחמה, אני לא שם.

דוד אמסלם: לא ביקשתי מכם שאתם תעברו ותעשו צ'ק ליסט לכל תוכנית.

דוד אמסלם: זה לא שם.

דוד אמסלם: אני יודע מה עושה מינהל התכנון, אני עוסק איתו בהרבה דברים פה.

דוד אמסלם: שלחו את הבן אדם לא נכון.

דוד אמסלם: אני מצר גם על כך שבזבזו גם את זמנך.

דוד אמסלם: מילא אם אחד לא הגיע בגלל תקלה.

דוד אמסלם: לא חייבים לשלוח עכשיו עוד מישהו שלא יודע.

דוד אמסלם: אבל בסדר.

דוד אמסלם: תודה לפחות שהגעת לכאן וכבדת את הוועדה, מבחינתך.

דוד אמסלם: יעקב, בבקשה.

יעקב אשר: אדוני היושב-ראש, אני מתנצל.

יעקב אשר: הגעתי פשוט מישיבה אחרת.

יעקב אשר: קודם כל, הנושא הזה הוא חשוב מאוד, אבל אי אפשר לזרוק אותו רק לרשויות המקומיות למרות שזה במגרש שלהם.

יעקב אשר: האחריות צריכה להיות של משרדי הממשלה, משרד התחבורה ומשרד האוצר.

יעקב אשר: אני מחלק את זה לשני סוגים של ערים: יש ערים ותיקות ומאוכלסות כבר וצפופות, כמו בני ברק, למשל, או מקומות אחרים, ויש ערים שהן היום בתכנון או בהתהוות או אפילו כבר עשר-עשרים שנה, אבל עדיין יש מקומות שאפשר לבוא ולסמן אותם.

יעקב אשר: כמו שיש תקן לשטח ירוק, כמו שאמור להיות תקן לשטח חום, בכל תוכנית, בכל מקום, גם חדש וגם קיים וגם בצפוף, צריך לקחת בחשבון מקומות שהם גם מקומות של מסוף תחבורתי, גם מקום למנוחה של אותן חמש-עשר דקות שהנהג יכול להתרענן ולא צריך לעמוד באמצע הרחוב ולעשות את צרכיו במקומות מסוימים, ואני אומר את זה בידיעה.

יעקב אשר: אני חושב שהמדינה חייבת למצוא את הפתרונות האלה.

דוד אמסלם: יעקב, תזדרז.

דוד אמסלם: יש אצלי פגישה בחדר ועוד דיון.

יעקב אשר: אני מזדרז, אדוני הנכבד.

יעקב אשר: הבעיה עם הרשות המקומיות זה לא רק המיקום, ואם זה ליד שכונת מגורים או לא, ידידי הנכבד מהאוצר.

יעקב אשר: בדרך כלל גם באים לעירייה ואומרים לה: תעשי את זה על חשבון שטחים שלך, או שטחים חומים או שטחים אחרים.

יעקב אשר: אם תבוא המדינה באותם מקומות שיש להם שטחים, שהם יכולים להיות במקומות כאלה ואחרים - - -

דוד אמסלם: אתה נותן עכשיו את הפתרונות ואני לא שם.

דוד אמסלם: חבל לי על הזמן.

יעקב אשר: אז בשביל מה אנחנו יושבים פה?

יעקב אשר: לא למצוא פתרונות?

דוד אמסלם: לא.

יעקב אשר: להביע את הזעקה?

דוד אמסלם: יעקב צודק במובן זה שאני מוצא את עצמי גם איתו ביחד הרבה פעמים מנהלים ישיבות מטה של פקידים.

דוד אמסלם: אני כמעט כל יום עושה את זה אצלי בחדר ובוועדה.

יעקב אשר: נכון, וזה מה שאני עושה עכשיו גם כן.

דוד אמסלם: הוא עכשיו מנסה לפרק את הבעיה, את מבינה?

יעקב אשר: נכון.

דוד אמסלם: אבל זה לא התפקיד שלנו.

יעקב אשר: ראשית, המדינה צריכה לתת קרקעות שלה, לא קרקעות ששיש בהם פוטנציאל לעיר ושהיא יכולה לעשות מזה משהו.

<טל עופר: תחבורה ציבורית זה לא נושא שהוא חשוב גם לעיר, - - - ?

יעקב אשר: לא אמרתי רק.

יעקב אשר: במקומות שאין מספיק שטחים ולרשות המקומית אין את השטחים, תואיל המדינה לשכור מקום.

יעקב אשר: הייתי במשא ומתן עם משרד התחבורה על שכירת מקום לשכירות ארוכת טווח.

יעקב אשר: האחריות היא בסופו של דבר גם על הרשויות, אבל גם על המשרד הממשלה.

יעקב אשר: צריך להכניס את היד לכיס לדבר הזה.

יעקב אשר: חייבים לקבוע בתוכניות את החובה לעשות את המסופים האלה כמו שצריך בתוכניות של כבישים בין עירוניים לעשות מקומות לריענון למשאיות ולאוטובוסים ולדברים מהסוג הזה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: דב, בבקשה בקצרה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני מאוד מברך על הדיון הזה ועל כניסתה של ועדת הפנים לסוגיה הזו.

דב חנין: כיושב-ראש ועדת המשנה לענייני תחבורה ציבורית אנחנו עוסקים בנושא מהזווית שלנו.

דב חנין: אבל אני חייב לומר לך בהרבה תסכול שאנחנו עוסקים אבל לא כל כך מצליחים להתקדם.

דב חנין: הצעה מעשית שלי, אדוני היושב-ראש, שאולי אתה כיושב-ראש ועדת הפנים תזמין אצלך איזשהו שולחן עגול עם נציגי השלטון המקומי, נציגי המדינה, נציגי המפעילים, כדי להגיע לאיזשהם סיכומים מעשיים.

דב חנין: אני מבין שלשלטון המקומי יש טענות, יש למפעילים טענות, יש לנהגים טענות, אבל חייבים להגיע פה לאיזה סיכום מעשי, אחרת אנחנו נמשיך לדבר.

דב חנין: הדבר הזה היום הוא חסם ממדרגה ראשונה לפיתוח התחבורה הציבורית שכולנו כל כך צריכים אותה.

דוד אמסלם: דב, תודה.

דוד אמסלם: אכרם, בבקשה.

אכרם חסון: בשתי מילים אני יכול להגיד שאמרת דברי טעם.

אכרם חסון: מבלי להביא לכאן את מנכ"ל משרד התחבורה שלדעתי הוא העוגן הכי רציני בקטע הזה, אנחנו לא נוכל להתקדם.

יעקב אשר: זה אותה.

אכרם חסון: לכן, הצעתי היא להביא אותו עם כל אלה שמחליטים, ונקיים דיון מקיף.

אכרם חסון: לדעתי, אז הכול יסתדר.

דוד אמסלם: רבותיי, אני רוצה לסכם את הדיון.

דוד אמסלם: שמעתם את האנשים ואין מה להרחיב.

דוד אמסלם: במובן מסוים אני אפילו מרגיש מושפל בשבילם, זה משגע אותי.

דוד אמסלם: אני יוצא היום מהכנסת עם מועקה.

דוד אמסלם: אותה גברת בשם רבקה מכלוף שפגשה אותי לפני שבוע, לא יוצאת לי מהראש שבוע.

דוד אמסלם: האישה הזו היא כמעט בת חמישים והיא נהגת אוטובוס.

דוד אמסלם: היא אמרה לי: דודי, איפה אני צריכה לעשות את הצרכים שלי?

דוד אמסלם: הדבר הזה לא יוצא לי כי אין לי תשובה.

דוד אמסלם: אני לא יודע מה היא עושה בפועל.

דוד אמסלם: אני יודע מה הם עושים - מה שעשיתי בצבא.

דוד אמסלם: אבל היא מה?

דוד אמסלם: לא יודע.

דוד אמסלם: סוגיית התחבורה הציבורית במדינת ישראל היא באחריות משרד התחבורה, כמו שאמרתי.

דוד אמסלם: מדינת ישראל כמו כל מדינה מתקדמת בעולם מבינה שאין לה פתרון אחר.

דוד אמסלם: הפתרון היום בכלל במדינה זה רק פתרון של תחבורה ציבורית.

דוד אמסלם: לשם כל המערכות מכוונת.

דוד אמסלם: לכן, אני רואה את זה כאירוע שאבן הראשה שלו מונחת במשרד התחבורה והתשתיות.

דוד אמסלם: כשמו כן הוא, הוא משרד התחבורה.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי, אני מבקש ממנכ"לית משרד התחבורה כי אני חושב שזה אירוע לא של מישהו בדרג התחתון כי הוא לא יכול להזיז מערכות.

דוד אמסלם: הוא יכול לצאת מתוסכל כמוני ולבוא לדיון הבא ושוב להגיד: הוא לא ענה לי, והוא בכלל ניתק לי את הטלפון, וההוא עוד כעס עליי.

דוד אמסלם: טלי, זה מה שיקרה לך.

דוד אמסלם: זה מעבר לכוחותייך.

דוד אמסלם: אני בכלל לא מטיל ספק בזה שגם את מתפוצצת מהסיפור הזה, ואת מתקשרת ומקבלת תשובות כאלה שהן מכעיסות אותך כי את רואה את הדברים כמוני.

דוד אמסלם: אבל זה מדינה ומישהו צריך להניע את זה בסוף.

דוד אמסלם: זה לא את, אני מבין שאת לא הכתובת.

דוד אמסלם: לכן, אני מבקש שמנכ"לית משרד התחבורה תכנס אצלה דיון דחוף ושתזמין את הרפרנט האוצרי.

דוד אמסלם: באירוע מהסוג הזה לא מדובר על תקציב של 3 מיליון שקל.

דוד אמסלם: אני מספר לכם, שם לכם את זה על השולחן - אולי 30 כהתחלה.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, אנחנו גם לא זורקים כסף טוב אחרי כסף רע איפה שאנחנו לא צריכים.

דוד אמסלם: אנחנו שמים לפעמים פתרונות אימפרוביזוריים רק במצבי קיצון שאין לנו כרגע פתרון קומפלט.

דוד אמסלם: אבל בוודאי אנחנו שואפים לפתרון המושלם.

דוד אמסלם: אנחנו לא מתכוונים לשים שם איזה פריקסט קטן כשאפשר לא, ובעוד שלוש הוא כולו יתבלה ועוד פעם יישבר, ונביא מים, ונצא למכרז על משאית הנקניק ומי מתדלק את המים ומי מטפל בפנל הסולרי, וכן הלאה.

דוד אמסלם: זה כמעט כמו חד-גדיא.

דוד אמסלם: בגדול, מדובר בכסף שצריך לשריין אותו ולדאוג, הראל, שמוציאים אותו.

דוד אמסלם: אני כלכלן במקצועי.

דוד אמסלם: גם אני הייתי אחראי באגף תקציבים.

דוד אמסלם: כשהיה חשוב לי משהו מול מישהו דאגתי שהוא יוציא את התקציב.

דוד אמסלם: אם לא, לא נתתי לו במקומות אחרים.

דוד אמסלם: יש לכם, יש פה, אלא אם אתה אומר: נתתי את ה-100 מיליון להם, אני הולך עם התעדוף שלהם - זה תמיד נכון.

דוד אמסלם: אבל אם זה חשוב לך באמת בלב ואתה מרגיש גם כשותף בעניין הזה אמיתי, אל תיתן להם להתחמק כי גם לך יש מנופים להגיד להם: רבותיי, זה חשוב.

דוד אמסלם: שמעתי את האנשים, אני לא קובע לכם איזה נתיב תחבורה תסללו ראשון או שני.

דוד אמסלם: כאן מדובר בבני אדם, אני לא מוכן לזה.

יעקב אשר: יש גם עוד זרוע במשרד האוצר וזה מינהל התכנון.

דוד אמסלם: עוד לא סיימתי.

דוד אמסלם: גם מינהל התכנון ברמה הגבוהה ביותר.

דוד אמסלם: נחמה, מי שעוסק במינהל התכנון באוריינטציה של תחבורה שיבוא לדיון הזה.

דוד אמסלם: אני חושב שגם מי שהוא ברמה הכי גבוהה ברמ"י צריך להיות שם.

דוד אמסלם: בוודאי ובוודאי זה צריך להיות מישהו ברמה הכי גבוהה בשלטון המקומי.

דוד אמסלם: אני לא בטוח שזה לא יושב-ראש השלטון המקומי, הוא והמנכ"ל שלו, כי אחרת זה לא יזוז.

דוד אמסלם: וגם משרד המשפטים.

דוד אמסלם: זה לא תוכנית כבקשתך שאם ראש עיר רוצה - כן, כן, לא, לא.

דוד אמסלם: אם צריך להוביל חקיקה כאן אז מובילים חקיקה.

דוד אמסלם: אני כמעט רואה את זה כזכויות בסיסות של אדם.

דוד אמסלם: בכלל, אנחנו מפרים מולם זכויות יסוד כבני אדם.

דוד אמסלם: עוד מעט נתלה אותם מהרגליים.

דוד אמסלם: זה משהו הזוי.

דוד אמסלם: אם אני לא שומע אותם, אני לא מאמין שיכול להיות שיש מצב כזה.

דוד אמסלם: גם אם היו מספרים לי לפני שלושים שנה שזה המצב היום במדינה, לא הייתי מאמין.

דוד אמסלם: לכן, אני מבקש שהפיבוט יהיה מנכ"לית משרד התחבורה.

דוד אמסלם: אנחנו נוציא לה מכתב מסודר.

דוד אמסלם: אני אקיים כאן דיון עוד חודש, בלי נדר.

דוד אמסלם: אני מבקש בדיון לארגן תוכנית.

דוד אמסלם: אגב, גם נציגי החברות והעובדים כמובן כדי שהם יציגו עוד פעם.

דוד אמסלם: לפעמים כשלא שומעים אותם אז אתה לא מתחבר רגשית.

דוד אמסלם: אתה רואה עוד בעיה, וזה מכה בכנף וההוא שבקוקפיט לא רואה מה קורה למעלה.

דוד אמסלם: אבל כשאתה שומע את ישראל ואת יוני ואת הנהגת, אתה מבין שאי-אפשר להישאר אדישים ככה.

דוד אמסלם: זה לא ילך.

דוד אמסלם: משרד המשפטים צריך לטפל בזה בהפרת זכויות אדם, בדיוק כמו שהוא מטפל כשמפירים זכויות של איזה אריתראים.

דוד אמסלם: הם אצלי פה כל היום, אני מספר לכם.

דוד אמסלם: אז מה כשמפירים זכויות אדם של נהגים שמשלמים מס הכנסה מהמשכורת שלהם זה לא חשוב?

דוד אמסלם: לכן, אני מבקש לזמן אותם גם לדיון.

דוד אמסלם: בעזרת השם נעשה כאן דיון עוד חודש כי זה מבחינתי נושא בהול שהיה צריך להיגמר אתמול כי עוד חודש יש להם גם בעיה.

דוד אמסלם: אני לא יודע מה הוא עושה מחר בבוקר ומה מצפה לו.

דוד אמסלם: נצטרך לקבל שם כיוונים לפתרונות אמיתיים שיחולקו לשני חלקים: מה שבטווח הקצר, וזה יכול להיות איפה שאין ברירה והכרחי ואימפרוביזורי, אז נעשה את זה, ולטווח הארוך, ובוודאי ובוודאי בכל מה שהולך להיות העתיד לבוא והדברים החדשים.

<הראל שליסל: השלטון המקומי לא?

דוד אמסלם: אמרתי שאני מבקש לזמן את השלטון המקומי.

דוד אמסלם: אני חושב שמי שאמור לכאן לישיבה זה יושב-ראש השלטון המקומי והמנכ"ל שלו.

דוד אמסלם: בסוף זה הצד השני של אותה מטבע.

דוד אמסלם: אנחנו נוציא מכתב כזה.

<מירה סלומון: כך נאמר על-ידי יושב-ראש הוועדה.

<מירה סלומון: אגב, משרדי הממשלה לא פנו אלינו מעולם בעניין הזה.

דוד אמסלם: זה הסיכום שלי.

דוד אמסלם: אנחנו נוציא את זה לכל השרים.

דוד אמסלם: אני מבקש להוציא גם את כל התיאור שהיה כאן לשרים הרלוונטיים: גם לשר האוצר, שר התחבורה, שרת המשפטים, היועץ המשפטי לממשלה, שר הפנים, וכמובן יושב-ראש השלטון המקומי - אלה האנשים.

דוד אמסלם: אני חושב שהם צריכים להבין את האירוע, צריכים להבין שמדובר בדבר חמור.

דוד אמסלם: אני בטוח שרובם לא מודעים לזה.

דוד אמסלם: אני משוכנע שאם היה יושב פה שר האוצר ואם הוא היה שומע דבר כזה, הוא היה נכנס לקריזה.

דוד אמסלם: הוא היה קורא ישר לחבר'ה ואומר להם: מחר בבוקר הולכים לטפל בזה.

דוד אמסלם: אני גם בטוח ששר התחבורה היה עושה את זה אם הוא היה שומע את האנשים כי זה לא קשור לאיזה שר.

דוד אמסלם: כל עוד אתה בן אדם אתה לא יכול להישאר אדיש כלפי מה שהחבר'ה מבקשים.

דוד אמסלם: לא ביקשו תוספות או חמגשית, בסך הכול ביקשו לעשות את הצרכים שלהם בכבוד.

דוד אמסלם: רבותיי, אני באמת מצטער בשם עם ישראל שזה המצב.

דוד אמסלם: אני מתנצל גם.

דוד אמסלם: אבל אני מקווה שבדיון הזה פחות או יותר נתחיל אולי לזוז לאיזשהו כיוון קצת יותר אפקטיבי.

דוד אמסלם: אני לא אעזוב את הנושא עד שהוא לא ייפתר, זה באחריות, גם אם אני אצטרך לעשות כל שבועיים פה דיון.

דוד אמסלם: תודה רבה והמשך יום טוב.