ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 258, 2017-12-13 09:03

אברהם נגוסה: בוקר טוב לכל המשתתפים.

אברהם נגוסה: יחד איתי חברת הכנסת קסניה סבטלובה חברת הוועדה, וכמובן ראשי הארגונים, משרדי הממשלה נמצאים פה.

אברהם נגוסה: בוקר טוב לכולם.

אברהם נגוסה: אנחנו קיימנו לפני כמה חודשים עם נציגי הארגונים דוברי אנגלית, ישבנו לא בדיון הוועדה, אבל כשהגיעה אלי פניה לדון בנושא של הצרכים המיוחדים שיש גם כמו לעולים יוצאי ברית המועצות לשעבר, יוצאי אתיופיה, יוצאי צרפת ועולים אחרים, גם לעולים דוברי אנגלית יש צרכים מיוחדים.

אברהם נגוסה: רציתי לשמוע מה באמת יש, לכן קיימנו דיון שלא בוועדת העלייה והקליטה אלא דיון איתי ביחד עם הארגונים.

אברהם נגוסה: למדתי מנציגי הארגונים שבאמת יש אתגרים בשילובם וקליטתם של העולים החדשים דוברי אנגלית.

אברהם נגוסה: כדי להתמקד יותר, פניתי למרכז המחקר והמידע בכנסת, הממ"מ, וביקשתי שיבצעו מחקר מול משרדי הממשלה מה הנתונים בשילוב הנוער, העולים בכלל דוברי אנגלית.

אברהם נגוסה: חיכינו עד שהם יסיימו את עבודתם וידווחו לנו.

אברהם נגוסה: ברגע שקיבלנו את הממצאים של המחקר שלהם, קבענו את הדיון.

אברהם נגוסה: אני אתן להציג את ממצאי עבודתם, מה הם מצאו מול משרדי הממשלה לגבי מצבם ושילובם בתהליך קליטתם של דוברי האנגלית.

אברהם נגוסה: אני רוצה להדגיש פה, זה מאוד חשוב שאנחנו כוועדת העלייה והקליטה חייבים ומחויבים להתייחס לכל פניה ואני מבין את משרדי הממשלה, אנחנו לא פועלים לפי שפות, אז אנחנו נותנים לכולם בצורה שוויונית.

אברהם נגוסה: יש טענות כאלה ואני רוצה שבאמת יתייחסו לממצאים ולדברים האלה ונדון בזה.

אברהם נגוסה: אנחנו חברי הכנסת מחויבים להביא את הנושא לדיון ואז כולנו לא מחפשים אשמים אלא מחפשים פתרונות ואיך אנחנו משלבים ידיים ומתמודדים עם האתגרים האלה לטובת קידום שילובם של העולים החדשים.

אברהם נגוסה: זו המטרה.

אברהם נגוסה: לכן אני מאוד שמח ומברך את ראשי הארגונים שהם לקחו את היוזמה ואמרו 'יש לנו אתגרים תעזרו לנו לקדם את קליטת העולים דוברי אנגלית' וגם ככל שאנחנו נקלוט, נשלב את אלה שכבר עלו, כך גם זה יגדיל את מספר העולים דוברי אנגלית במדינת ישראל וזו המטרה שלנו.

אברהם נגוסה: אני מברך ואני רוצה שמשרדי הממשלה יתייחסו, יש בעיות מיוחדות לעולים אחרים גם יש בעיות מיוחדות לדוברי אנגלית.

אברהם נגוסה: לכך אני מבקש שתתנו דגש בנושא.

אברהם נגוסה: דבר שני אני רוצה לברך את ההסתדרות הציונית העולמית, ממלא מקום היו"ר של ההסתדרות היה צריך להגיע, הוא בדרך.

אברהם נגוסה: חשוב לי לציין לפרוטוקול כי ההסתדרות הציונית העולמית עשתה מאמץ לעשות שולחן עגול לעולים דוברי אנגלית ואני חושב שזה מאוד חשוב ואני מברך על הצעד הזה.

אברהם נגוסה: בשלב זה אתן לדוקטור נורית יחימוביץ כהן מה-ממ"מ להציג לנו את הממצאים.

<נורית יחימוביץ'-כהן: תודה רבה.

<נורית יחימוביץ'-כהן: אני חוקרת במרכז המחקר והמידע של הכנסת.

<נורית יחימוביץ'-כהן: התבקשתי על ידי הוועדה לכתוב על קליטת עולים דוברי אנגלית.

<נורית יחימוביץ'-כהן: אני רוצה לפתוח בכמה נתונים.

<נורית יחימוביץ'-כהן: קודם כל הנתונים הם על עולים שהגיעו מארצות הברית, בריטניה, קנדה, דרום אפריקה אוסטרליה וניו זילנד, כשבשנת 2015 עלו לישראל 3,700 עולים מהארצות האלה וב-2016 עלו 3,900 עולים, שהם כ-15% מכלל העולים לישראל בשנה הזאת.

<נורית יחימוביץ'-כהן: כ-2/3 מהעולים מארצות דוברות אנגלית הם עולים מארצות הברית ומעניין לציין ששיעור גבוה מהם בוחר להשתקע באזור ירושלים, בערך 40%-45% בשנים שציינתי, ושאר העולים משתקעים במקומות אחרים בארץ באחוזים הרבה יותר נמוכים, כך שירושלים זה המרכז הגדול ביותר.

<נורית יחימוביץ'-כהן: תיכף אגע בזה עוד קצת.

<נורית יחימוביץ'-כהן: הוועדה ביקשה מאיתנו לפנות לכמה גורמים רשמיים ולשאול מה המדיניות שלהם לגבי קליטת עולים דוברי אנגלית.

<נורית יחימוביץ'-כהן: פנינו למשרד העלייה והקליטה כמובן, למשרד החינוך, למשרד הרווחה ולשירות התעסוקה.

<נורית יחימוביץ'-כהן: ככלל, הגורמים שאליהם פנינו לא מזהים בעיות ייחודיות לאוכלוסיית העולים מארצות דוברות אנגלית ואם לפרט באופן קצת יותר ספציפי, אז משרד העלייה והקליטה כאמור לא מזהה בעיות ייחודיות ולכן הוא גם לא הקצה סכומים ייעודיים לעולים דוברי אנגלית וגם לא קבע מבחנים ייחודיים לאוכלוסייה הזאת בחלוקת כספים.

<נורית יחימוביץ'-כהן: עם זאת, המשרד מתקצב את הרשויות המקומיות ומנחה אותן לתת מענה לתמהיל העולים הייחודי של כל אחת ואחת מהרשויות, וזה אומר שבעצם צריך לבחון בכל רשות מקומית באופן ספציפי האם השקעת התקציבים והתכניות מתאימה לתמהיל העולים באותה רשות מקומית ואני מניחה שנציגי עירית ירושלים שנמצאים כאן יכולים לתת מענה יותר מפורט בנושא הזה.

<נורית יחימוביץ'-כהן: באשר לגישת משרד החינוך, מצד אחד קיבלנו תשובה שהמשרד סבור שאין צורך בהתייחסות ייחודית לעולים דוברי אנגלית ובאופן כללי גם בהתייחסות לפי ארצות מוצא בכלל, כי התייחסות כזאת עלולה להגדיל את אי השוויון בין ילדים שהגיעו מארצות שונות.

<נורית יחימוביץ'-כהן: המשרד גם משיב שכל תלמיד מקבל מענה לפי הצרכים הייחודיים שלו.

<נורית יחימוביץ'-כהן: עם זאת, צריך לציין שיש חוזר מנכ"ל של משרד החינוך, קליטה ושילוב של תלמידים עולים ושל תלמידים תושבים חוזרים בשנת הלימודים תשע"ח ולפי החוזר הזה בתי הספר אמורים לתת סיוע לדוברי רוסית, צרפתית, פורטוגזית, אמהרית ולבני המנשה.

<נורית יחימוביץ'-כהן: אז אני מניחה שנציג משרד החינוך יסביר את המדיניות שלו בצורה יותר מדויקת.

<נורית יחימוביץ'-כהן: שאלנו את משרד הרווחה וגם את משרד החינוך מה באשר לאנשי צוות דוברי אנגלית, עובדים סוציאליים, יועצות חינוכיות, צוות חינוכי בכלל ומורות, והתשובה של שני המשרדים הייתה שמאחר וכל אנשי הצוות האלה הם בוגרי אוניברסיטה ומבחן באנגלית זאת דרישה קבלה לאוניברסיטה, הרי שבעצם כל אנשי הצוות נחשבים על ידי המשרדים לדוברי אנגלית.

<נורית יחימוביץ'-כהן: שירות התעסוקה מספר לנו שגם בעיניו עולים דוברי אנגלית הם לא קבוצה מובחנת.

<נורית יחימוביץ'-כהן: על פי רוב הם בעלי מיומנויות תעסוקה גבוהות יחסית ובתפקידים מסוימים אפילו יש להם יתרון.

<נורית יחימוביץ'-כהן: אני רוצה לסיים בנקודה למחשבה או לשאול שאלה.

<נורית יחימוביץ'-כהן: מהם הקריטריונים לקביעה שקבוצת עולים ספציפית דורשת התייחסות מיוחדת ואיך קובעים שקבוצת עולים זו זכאית לקבל תכניות ותקציבים מעבר למה שניתן לכל עולה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את משרדי הממשלה ונראה שיש את העניין של דעות קדומות שהעולים שמגיעים מארצות מפותחות, בעיקר דוברי אנגלית, הם עשירים ומסוגלים להתמודד ויש את ההבנה הזאת.

אברהם נגוסה: כפי ששמעתי זה לא בדיוק כי יש עולים שממש סובלים ויש להם בעיות.

אברהם נגוסה: לכן אנחנו רוצים גם לשמוע מהארגונים וגם ממשרדי הממשלה איך משתחררים מדעות קדומות בעניין הזה, ולהתייחס לעולה לפי מצבו ולא לפי ארץ מוצאו, אם הוא מאמריקה אז הוא בסדר, אין בעיה.

אברהם נגוסה: עולה מאנגליה בסדר.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים להשתחרר מהמצב הזה ולראות את העולה כעולה ולהתייחס לבעיות המיוחדות שיש לו.

אברהם נגוסה: זה כל העניין.

אברהם נגוסה: חברתי חברת הכנסת קסניה סבטלובה בבקשה.

קסניה סבטלובה: תודה לך אדוני היושב ראש, אני מברכת כמובן על הדיון החשוב.

קסניה סבטלובה: הייתי רוצה להפנות כמה שאלות עוד לפני שנתחיל בדיון למשרדי הממשל כי בתוקף תפקידי כחברת הוועדה ועולה אמנם ותיקה, אבל עדיין עולה שעולים רבים מרגישים יותר בנוח לפנות אלי ולשאול אותי את השאלות שיש להם, כיצד קורה שבמשרדי ממשלה רבים, לרבות משרד העלייה והקליטה, חסרים פקידים שהם דוברי אנגלית.

קסניה סבטלובה: כביכול זו דרישה בסיסית וזו גם לא שפה נדירה כמו שאנחנו יודעים, אבל איך שהוא אני נמצאת בקשר גם עם ארגוני עולים אבל גם עם אנשים פרטיים שפונים אלי ואומרים לי 'אנחנו מגיעים ואנחנו לא יכולים לדבר, לא יכולים לתקשר עם הפקידים באותו משרד שאמור לטפל בנו' אז אומרים 'נביא לכם מישהו' אבל זה צריך להיות דבר שהוא בשגרה, כך היה נדמה לי לפחות עד עכשיו.

קסניה סבטלובה: זה לגבי השאלה של הנגשה לשונית, ואם כבר משרד העלייה והקליטה בוחר להשקיע סכומים רבים מאוד בעבודה משותפת עם מישהו שנחשב לכוכב של המדיה החברתית כמו ליאור סושרד, ולהפנות איזו שהיא התייחסות לעולים ועולות ממדינות צפון אמריקה, ומדינות דוברות אנגלית, זו פרסומת שרצה בערוצי טלוויזיה ישראליים שעד כמה שאני יודעת עולים חדשים לא בהכרח צופים בערוצים האלה, והכסף שהושקע הוא כאמור כסף רב מאוד, גם הפנינו שאילתה בנושא הזה כדי לברר כמה זה עולה.

קסניה סבטלובה: האם לא היה עדיף אולי להשתמש באותם הכספים על מנת לשפר את העניין של ההנגשה הלשונית מול אותם עולים במקומות הרלבנטיים?

קסניה סבטלובה: עוד נקודה שהייתי רוצה להעלות אותה, כמובן עניין של סעד ועזרה לעולים מבחינה פסיכולוגית.

קסניה סבטלובה: זה נושא כאוב, דנו פה לא מעט בעניין הזה.

קסניה סבטלובה: בינתיים לא נראה שיש איזה שהוא שיפור מאז שביקרנו במשרדי ער"ן, שזה היה לפני יותר משנה, מאז אנחנו מתבשרים שהתקציבים לא מועברים, בוודאי לא גדלים.

קסניה סבטלובה: זה המוקד היחיד שמאפשר עזרה פסיכולוגית לאנשים שהם דוברי שפות שונות ואנחנו מתבשרים על כך שיש מקרים מצערים ביותר גם בקרב אותה עליה שכן קיימות לגביה סטיגמות חיוביות, אבל זה עדיין סטיגמות, של עליה הכי מוצלחת, עליה הכי לא בעייתית, עליה שמסתדרת בעצמה, אבל יש מקרים של התאבדות, יש מקרים קשים מאוד של מחלות נפשיות, בדידות, דכאון, כל אותן הבעיות שהן רלבנטיות לכלל העולים, הנתק מהמשפחה ומהחוג החברתי, חוסר יכולת להבין את המציאות, לא מספיק כלים שמאפשרים להתחבר למנטליות.

קסניה סבטלובה: נכון שאלה דברים שלוקחים זמן ואני כעולה יכולה להעיד על כך בעצמי, אבל יש אנשים שקל להם יותר ויש אנשים שקשה להם יותר.

קסניה סבטלובה: ואם פשוט מלכתחילה מתייגים קבוצה מסוימת כ- בסדר, זה 'נו פרובלם', הכל בסדר איתם, הכל טוב, אז מתעלמים בעצם ממציאות שהיא מתחת לפני השטח, ועוד פעם, כיוון שיש פה ארגונים רבים של עולים שמטפלים הם בעצמם בדברים האלה, אנחנו יודעים היטב.

קסניה סבטלובה: יודעים היטב שיש פניות רבות, אפשר להיכנס לכל פורום של עולים ואני מחוברת לאחרונה עם פורום שלKeep Olim , ועוקבת אחרי מה שאנשים כותבים כדי להיות בקשר ולהתרשם ולקרוא, וכל פניה שניה נוגעת לעניין של סעד ועזרה בתחום הפסיכולוגי של הסתגלות לחיים במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: הייתי רוצה לדעת כיצד, למרות שאנחנו העלינו בהקשרים שונים את הבעיות האלה פעם אחר פעם גם של הנגשה לשונית וגם של סיוע לאותם הארגונים שמטפלים במסירות בעולים החדשים ועוזרים להם במצבים הכי קשים שהם נקלעים אליהם, כיצד הבעיות האלה עדיין לא נפתרו ומה אתם מתכוונים לעשות כדי למצוא את הפתרונות הראויים?

קסניה סבטלובה: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו ממלא מקום יו"ר ההסתדרות הציונית העולמית מר יעקב חגואל.

אברהם נגוסה: לפני שהגעת בירכתי את ההסתדרות הציונית העולמית על המאמצים שלכם ליצור שולחן עגול לעולים החדשים או הארגונים של עולים דוברי אנגלית, ואני חושב שזה ראוי לציון, מאוד חשוב לחזק את העולים ולהעצים אותם.

אברהם נגוסה: יישר כח, אנחנו רוצים לשמוע כמה דברים ממך.

<יעקב חגואל: בוקר טוב, סליחה על האיחור.

<יעקב חגואל: אדוני היושב ראש, הוועדה, חברת הכנסת וראשי הארגונים,.

<יעקב חגואל: יש פה ראשי ארגונים של עולים שאנחנו בשיח איתם בשנה האחרונה די הרבה מתוך ראייה שמי שעלה לארץ חושב הכי טוב שהמקום של כל היהודים שרוצים בכך הוא פה בבית.

<יעקב חגואל: אני חריג כאן בתוך החדר, יש פה עוד כמה אני רואה, אבל לי לא הייתה ולא תהיה הזכות אף פעם לעלות לישראל.

<יעקב חגואל: ואני אומר, הזכות הזאת היא זכות לא פשוטה היא זכות של לעזוב בית, לעזוב סביבה טבעית, לעזוב משפחה לפעמים, לעזוב מקום עבודה ולעשות מעשה, לעשות מעשה חשוב.

<יעקב חגואל: לעשות מעשה טבעי, לעשות מעשה ראוי.

<יעקב חגואל: אבל לא פשוט ואין ספק שאותם עולים שעלו לכאן לישראל, ואותם פעילים שבחלקם הגדול זה מתנדבים שרוצים להמשיך את אותו מפעל ציוני, את אותו רעיון ציוני שהבית של היהודים הוא כאן בארץ ישראל, צריך להוקיר את האנשים הנפלאים האלה אדוני, ואנחנו בהסתדרות הציונית העולמית באמת יצרנו איזה שהוא פורום של ארגוני עולים מתוך ראיה שאין ספק שהם מבינים את נושא העלייה הכי טוב מכולנו.

<יעקב חגואל: מתוך זה הגענו באמת לכל מיני חסמים שיש לאוכלוסיות שונות של עולים.

<יעקב חגואל: אני לא רוצה שתהיה אי הבנה, אנחנו בעד כל העולים.

<יעקב חגואל: אנחנו רוצים שכולם יעלו לישראל ואין ספק שישנם קהלים שצריך להמשיך את החיזוק של העלייה ואת האלמנטים המיוחדים שהם צריכים לקבל, אם זה עולים מאתיופיה ואם זה עולים דוברי רוסית ואם זה עולים מארצות אלה ואחרות, צריך להמשיך עם זה ביתר שאת.

<יעקב חגואל: אבל, אחרי שבעים שנה שיש לנו מדינה מפותחת, ואנחנו מגשימים פה את החזון של בנימין זאב הרצל גם ברמה הזאת של מדינה עברית בארץ ישראל, אבל גם ברמה הזאת שאנחנו רוצים לשאוף לחברת מופת בארץ ישראל.

<יעקב חגואל: וברמה הזאת ישנם היום עולים שרוצים לעלות לא רק ממניעים אנטישמיים, לא רק ממניעי מצוקה, אלא מתוך בחירה של רעיון ציוני.

<יעקב חגואל: אני אומר שוב, כולם פה רוצים לעלות ממניעים ציוניים.

<יעקב חגואל: אבל הטריגר הוא לא רק מצוקה.

<יעקב חגואל: הוא מתוך בחירה.

<יעקב חגואל: והקהל הזה כאן אומרים, 'אנחנו רוצים לעלות מתוך בחירה אבל יש לנו כמה חסמים בדרך.

<יעקב חגואל: גם לנו יש דברים ייחודיים שצריך לפתור אותם', ודרך אגב, לא כל דבר זה כסף.

<יעקב חגואל: לפעמים זה יחס, לפעמים זה אוזן קשובה, לפעמים זה קצת לראות איך אנחנו מתייחסים אל זה בצורה אחרת ובעניין הזה אנחנו גם בהסתדרות הציונית העולמית וגם ביחד עם ארגוני העולים, רוצים לראות איך אנחנו מייצרים שיח דרכך אדוני, ואני מאוד מברך על הישיבות האלה איתך, זה לא פעם ראשונה שאנחנו יושבים כאן עם הארגונים, אני חושב שהתהליך הזה צריך לייצר שיח מול משרדי הממשלה השונים, בראייה שכן גם ליהודים דוברי אנגלית, ישנם צרכים מיוחדים בעליה לישראל וזה לא אמור לפגוע בשאר העולים.

<יעקב חגואל: זו הנגיעה שלנו בראייה הזאת ואני באמת מברך את כל העוסקים במלאכה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אני גם רוצה לציין את הרב ג'יי וויינסטין שבאמת דחף את הנושא ועזר לנו הרבה פה, אני מאוד מודה לך.

אברהם נגוסה: אני הכרתי אותו בניו ג'רסי כרב של קהילה ממש חזקה.

אברהם נגוסה: אחרי שהייתי שם בבית הכנסת שלו, ובביתו שם בשבת, הוא אמר לי 'עוד חודש אני עולה לישראל'.

אברהם נגוסה: הוא עזב קהילה מפוארת ועלה למדינת ישראל, הוא מתגורר במעלה אדומים ועוזר לנו גם פה בכנסת לקדם את האינטרסים של העולים, ואני מאוד מודה לך, שאתה אמרת שעוזבים משפחה, עוזבים הכל לעליה ציונית, זו דוגמה שאני מכיר אישית בעניין, ותודה רבה על הדיון הזה שממש עזרת לנו.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע את רפאל כהן.

<רפאל כהן: שלום לכם.

<רפאל כהן: אני עובד בהסתדרות הציונית.

<רפאל כהן: אני קודם כל שמח וגאה להיות פה, אני גאה לייצג איזה שהוא שיח שהתקיים בחצי השנה האחרונה, עם למעלה מנציגים של 20 ארגונים שמייצגים עולים שהגיעו ממדינות דוברות אנגלית, רק לסדר, ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, אנגליה, דרום אפריקה.

<רפאל כהן: הנגיעה האישית שלי לדבר היא שחייתי שש שנים בחו"ל בשתי שליחויות, שלוש שנים חייתי באוסטרליה ויצא לי לפגוש קהילה מדהימה בסידני, ושלוש שנים הייתי שליח עליה מרכזי בארצות הברית.

<רפאל כהן: החיבור שלי האישי לנקודה הזאת, שיצא לי שבמשרד עלו 6,000 עולים שהגיעו בשנים 2011-2014 מארצות הברית, מהחוף המזרחי.

<רפאל כהן: כל פעם שמעתי את הסיפור מחדש.

<רפאל כהן: חבר'ה, מתייחסים אלינו כעולים שהם רק עולים עשירים.

<רפאל כהן: התמונה היא יותר מורכבת.

<רפאל כהן: יש פה צרכים אחרים, יש פה דברים מורכבים.

<רפאל כהן: יש עולים שמגיעים באמת עם הרבה כסף, וגם לאלה שמגיעים עם כסף, גם להם יש אתגרים ודברים שצריכים התייחסות.

<רפאל כהן: כדי כן להיות אטרקטיביים יעקב חגואל דיבר על הרצון היום להפוך את הנושא של העלייה, את מה שקוראים אופציית החיים בישראל להזדמנות בישראל, לחשוב איך אנשים רוצים צעירים, באים, יש להם הזדמנות להגיע לישראל ואנחנו כמדינה קולטת צריכים לחשוב איך אנחנו מייצרים הזדמנות ולא מייצרים קשיים.

<רפאל כהן: איך אנחנו פותחים את הראש ואיך אנחנו עושים עליה שהיא יותר מקצועית ויותר איכותית.

<רפאל כהן: למעשה ההסתדרות הציונית היום יש לה את המנדט להתעסק בנושא של הסרת חסמים ואנחנו מדברים, מבחינתנו כשעולה מגיע ויש לו קשיים זה חסם שמקשה עליו שאותו אחרי זה הוא מדברר ומספר בפייסבוק ובוואטס אפ לחברים שלו ולמשפחה שלו שם וזה מקשה.

<רפאל כהן: לא אוהבים לדבר על המספרים של אנשים שחוזרים אחרי עליה.

<רפאל כהן: אני שנים התעסקתי בעננה הזאת של המספרים, אבל אין לנו ספק שאים נסיר את החסמים, אם אנחנו נהיה יותר מקצועיים בקליטה אנחנו גם נביא למספר יותר קטן של אנשים שחוזרים הביתה, למספר יותר גדול של אנשים שמספרים לחברים שלהם ולמשפחה שלהם בחו"ל, במדינה שלהם, שקל להיקלט פה ושמבינים ורוצים לקלוט אותם.

<רפאל כהן: דיברת במחקר שלך על מיומנויות העסקה גבוהות יותר.

<רפאל כהן: נכון, יש המון אנשים שבאים עם תארים, עליה מאוד איכותית ועם תארים, אבל זה מאתגר אותנו להבין שעברו שבעים שנה, אנחנו קולטים חומר אנושי שונה ושצריך להתאים את עצמנו.

<רפאל כהן: כמו שיעקב חגואל אמר, לא בהכרח תקציבים, חברים.

<רפאל כהן: כשמגיע עולה ויש לו תואר שהוא למד בארצות הברית, שהיא לא מדינה שאנחנו יודעים שהיא מדינה שאנחנו לא יכולים להתעלם ממנה, למד תואר בארצות הברית אבל לא מכירים את התואר בארץ.

<רפאל כהן: זה מחייב אותנו לעשות איזו שהיא עליית מדרגה כדי לפתוח את הראש, כדי להקשיב.

<רפאל כהן: יש פה הזדמנויות שאנחנו יכולים לעשות.

<רפאל כהן: המטרה של כל השיח הזה היא למעשה לבוא ולדבר עם כל הארגונים, עם כל המנהלים שלהם יש את החכמה של הטראסט—

<רפאל כהן: הם נמצאים בשטח, הם שומעים את האנשים שלהם, ומה שאני מבקש ממשרדי הממשלה, נכון להגיד שדוברי אנגלית הם לא שונים.

<רפאל כהן: כל עליה שונה מכל מקום.

<רפאל כהן: ואנחנו כמדינה חכמה צריכה לקלוט כל קליטה, מכל מדינה בצורה חכמה שראוייה לה, כדי להביא כמה שיותר עולים.

<רפאל כהן: עלו המון נושאים בדיון שעשינו בכל הארגונים, כל הנושאים הגיעו בסוף לחבר הכנסת דוקטור נגוסה ובשותפות איתו נבחרו חמישה נושאים שיועלו היום אחרי מחשבה שאלה נושאים שהם הכי רחבים, הכי מקיפים והכי רלבנטיים למירב האנשים ולא משהו אזטורי, וגם משהו שיש להם אולי היבט פרקטי.

<רפאל כהן: הבקשה שלי מהארגונים הייתה '

<רפאל כהן: בואו נביא משהו פרקטי' ומה שנצליח לשנות, גם אם בחמישה הדברים האלה, עשינו את השליחות שלנו.

<רפאל כהן: דבר אחרון, אני רוצה מאוד להודות גם ליעקב חגואל וגם לדוקטור נגוסה שמובילים את התהליך, תודה רבה.

<רפאל כהן: גם לחברים המשותפים ג'יי ויינשטיין, יונתן רובין, סוניה, תודה רבה לכם, חבר'ה, שיהיה לנו בהצלחה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו מארגון 'נפש בנפש' ליזי מרטין בבקשה.

<ליזי מרטין: בוקר טוב.

<ליזי מרטין: ברשות כל היושבים בוועדה, אני ליזי מרטין, אני מנהלת את המחלקה לקשרי ממשלה בנפש בנפש, וכמובן גם מברכת על היוזמה הזאת ואנחנו שותפים, היינו ונהיה.

<ליזי מרטין: אני רוצה להעלות שתי נקודות מרכזיות.

<ליזי מרטין: אחת היא שבעבודה שלנו במחלקה אנחנו עובדים כדי לפתור בעיות לעולים מארצות הברית, קנדה ואנגליה ברמת המקרו וברמת המיקרו, באופן יום יומי מול משרדי הממשלה, וכלל הארגונים הציבוריים שיש.

<ליזי מרטין: אני רוצה להגיד על השולחן הזה שאנחנו מרגישים שיש מענה בצד השני, שיש עם מי לדבר, שאנחנו באים עם יוזמות שאנחנו רוצים לקדם, אנחנו מרגישים והרבה פעמים העולים מופתעים מהתובנה הזאת, אנחנו מרגישים שיש לנו עם מי לדבר כל עוד אנחנו עושים את זה בצורה כזאת שאנחנו יכולים לייצג את המשרדים בפני העולים ולייצג העולים בפני המשרדים.

<ליזי מרטין: בנקודה הזאת אני רוצה גם להכיר בנציגי משרדי הממשלה שיושבים פה, משרד הקליטה, משרד החינוך, משרד הפנים כמובן וגם ה-WZO והסוכנות, אנחנו כן מרגישים מאוד שיש לנו עם מי לעבוד.

<ליזי מרטין: ברור שיש עוד הרבה עבודה לעשות.

<ליזי מרטין: אין לנו סדר יום משעמם.

<ליזי מרטין: אני רוצה להגיד בהקשר הזה חוץ מהנושאים שעלו פה באופן ספציפי שהרבה פעמים יש יוזמות של המשרדים כדי לקדם ולעזור לעולים מכלל המדינות, ואני כן חושבת שבהקשר הזה, ואני חושבת שזה נאמר, אפשר להכניס גם את העולים דוברי האנגלית לתוך התכניות והקול קורא שיוצא הרבה פעמים.

<ליזי מרטין: יש תכנית לסיוע לעולים ממדינה מסוימת, הרבה פעמים העולים מארצות הברית, מקנדה, מאנגליה, מניו זילנד, מאיפה שזה יהיה, הם נדחקים הצידה ולא מכניסים אותם ליוזמות האלה ואני חושבת שישיבה מסוג כזה כן מעלה שוב על סדר היום את החשיבות של לעזור לעולים האלה.

<ליזי מרטין: אני רוצה לציין באופן ספציפי שעולים בעלי צרכים מיוחדים שיש לא מעט כאלה, ואנחנו נתקלים בזה יותר ויותר, אנחנו מרגישים שכן צריך לעשות איזו שהיא תכנית אב כדי לסייע לעולים האלה, שלדעתנו הכלב טמון בזה שאנחנו נתחיל את כל התהליך של ההכרה מול ביטוח לאומי ומול הרווחה טרום עליה.

<ליזי מרטין: כמו שעשינו לגבי בעלי מקצועות רפואיים, שפעם היה לוקח להם שנה בערך לקבל את הרישיון הישראלי לעסוק ברפואה ובמקצועות אחרים, היום הם יכולים להתחיל את זה מבעוד מועד, עוד שישה חודשים לפני שהם מגיעים לארץ.

<ליזי מרטין: אפשר לעשות דברים דומים בתחומים אחרים.

<ליזי מרטין: אז מי שיש לו צרכים מיוחדים, אם נוכל לייצר מצב שיהיה אפשר לפנות על סמך מספר דרכון למשל לפני מספר זהות, ויהיה אפשר לפנות לרשויות ולמסור מסמכים שמעידים על מצב מסוים טרום עליה, אני חושבת ששם אנחנו נוכל לפתור הרבה בעיות, ולתת לאנשים הכרה במעמד שלהם איך שהם מגיעים לארץ, במקום להגיד להם 'טוב, בואו תתחילו את התהליך רק אחרי שאתם תנחתו בנתב"ג'.

<ליזי מרטין: אז שם אנחנו נשמח לקדם משהו ספציפי עם ביטוח לאומי ועם הרווחה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך לשמוע את הארגונים, ולאחר מכן נפנה למשרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: כדאי שקודם נשמע את הארגונים כדי שהם יוכלו להתייחס ספציפית לבעיות שתועלנה על ידי הארגונים.

אברהם נגוסה: קודם כל נשמע מ-YTA ואני אקרא את שם הארגונים באנגלית: Raby Bezalel Borstein – Bounding for Extracurricular Activities and Tutoring for Children of Anglo Immigrants.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<בצלאל בורנשטין: רציתי קודם כל לאפיין, אם מחפשים אפיון מיוחד של הילדים שהם יוצאי ארצות הרווחה ובמיוחד דוברי אנגלית, ואנחנו ב-YTA, שמנו לב שיש אפיונים מובהקים לילדים האלה.

<בצלאל בורנשטין: אחד הדברים, יש לנו בתוך המוסד כ-30% מהתלמידים שההורים שלהם עובדים בחוץ לארץ, דווקא בגלל שהם מגיעים מארצות הברית ויכולת ההשתכרות בארץ נמוכה יותר מארצות הברית, אז ההורים, 30% מתוך כל האוכלוסייה, ההורים לא נמצאים, או האבא או האמא או לפעמים גם שניהם, ואפשר פשוט לראות על הילד מתי האבא נמצא, מי האבא לא נמצא, או האמא נמצאת.

<בצלאל בורנשטין: יחד עם זה, הרבה מהתלמידים שהם לא ב-30%, הסיבה שהם עלו ארצה עקב קשיים כלכליים, כך שהרבה, מעניין מאוד לדעת מתוך ה-4,000 עולים האלה כמה מהם באמת מרמה סוציו אקונומית גבוהה וכמה פחות.

<בצלאל בורנשטין: דבר שני, דווקא בגלל שהם באו מארצות רווחה, הרצון שלהם להשתתף בתנועות הנוער המקומיות, זה נחשב כאילו פחות ממה שהם רגילים אליו, ולכן ההשתלבות שלהם בחברה היא קשה יותר.

<בצלאל בורנשטין: גם ממחקרים בכל העולם, ראו למשל שמקסיקנים שמגיעים לאמריקה, יש להם יותר רצון להשתלב בחברה מאשר אמריקנים שנוסעים למקסיקו, והילדים הם בערך כמו אמריקאים שנוסעים למקסיקו והרבה מהם עלו נגד רצונם, נגד דעתם, הוציאו אותם מתנועות הנוער, מהחברים, ולכן היכולת שלהם להשתלב ולהיטמע בחברה היא קשה יותר ולא קלה יותר.

אברהם נגוסה: אני רוצה שתבהיר שני דברים.

אברהם נגוסה: אחד – 30% שאחד מההורים שעובדים בחו"ל, האם זה מרצונם החופשי או בגלל שלא מצאו עבודה פה בארץ?

אברהם נגוסה: אם זה מרצונם החופשי, בסדר.

אברהם נגוסה: האם פה לא נתנו להם פתרון כמדינה, האם נכשלנו בקליטה, זה מה שאני רוצה לדעת.

אברהם נגוסה: זו סוגיה אחת.

אברהם נגוסה: סוגיה שניה שציינת עכשיו ונתת לדוגמה גם את מקסיקו, האם הילדים האלה שלא ממהרים להשתלב בחברה מתוך הרגשה שהם יותר והחברה היא פחות, ואז יש הרגשה של עליונות?

אברהם נגוסה: אני רוצה שתבהיר לנו את שני הדברים.

<בצלאל בורנשטין: קודם כל זה מחוץ לתחום שלי, אני עובד עם הנוער.

<בצלאל בורנשטין: אני מכיר את הילדים.

אברהם נגוסה: אני עדיין בנוער.

<בצלאל בורנשטין: הם לא בוחרים, ההורים שלהם.

<בצלאל בורנשטין: אני אסביר, לגבי ההורים אני לא יודע, אני מנחש כמו כל אחד אחר שזה מתוך רצון ובחירה.

<בצלאל בורנשטין: יכולת ההשתכרות שלהם גבוהה יותר, והם בוחרים.

<בצלאל בורנשטין: התלמידים שאצלנו לא היו בוחרים.

<בצלאל בורנשטין: אם היו שואלים אותם אם הם מעדיפים אבא ואמא או כסף מחוץ לארץ, אני מתאר לעצמי שהם היו בוחרים באבא ואמא, אבל לא שואלים אותם.

<בצלאל בורנשטין: ולכן מצד התלמידים יש פה אפיון מובהק של יוצאי ארצות הרווחה שמצריך תשומת לב.

<בצלאל בורנשטין: דבר שני, היכולת שלהם להשתלב בחברה וכן מתוך המוסד, אנחנו מאוד דוחפים להשתלבות בתוך תנועות הנוער, ולא רוב, אני לא חושב שאני יכול להגיד שהרוב משתלבים.

<בצלאל בורנשטין: אני לא יודע את הנתונים בכלל האוכלוסייה כמה משתלבים, אני מנחש שזה פחות מחצי שמשתלבים בתנועות הנוער.

<בצלאל בורנשטין: אני רוצה להודות גם למשרד החינוך, גם לעירית ירושלים, ששמים לב, ובאמת מבינים שיש פה צורך ותומכים בנו, וגם כן כמובן שיש מקום לעוד, ולהרחבה.

<בצלאל בורנשטין: אבל בוודאי ששמים לב לדבר הזה.

<בצלאל בורנשטין: יש דבר מיוחד בחינוך הבלתי פורמלי והמחקרים מראים שתקשורת רגשית מתבצעת בשפת האם בלבד.

<בצלאל בורנשטין: כלומר, שאם רוצים לדבר עם הילד בצורה משמעותית, זה החינוך הבלתי פורמלי, לא שקליטת תכנים אינטלקטואליים שהוא ידע חומר, אלא שהוא יגדל בתור בנאדם, התקשורת הזאת מתבצעת בשפת האם ולכן האנשים האלה חייבים תקשורת באנגלית.

<בצלאל בורנשטין: חלק גדול ממה שאנחנו עושים, אנחנו מתקשרים עם התלמידים בשפת האם.

<בצלאל בורנשטין: יש לנו במוסד שלנו חינוך בלתי פורמלי בנוי בתוך המערכת, כלומר עד השעה 13:00 חינוך פורמלי, מהשעה 13:00 חינוך בלתי פורמלי.

<בצלאל בורנשטין: כדי לאפשר לתלמידים את שיעורי העזר, את התגבורים שצריכים בכל המקצועות.

<בצלאל בורנשטין: אולפן מוגבר, וגם כן פעילות חברתית כדי שיהיה להם חברה, שיוכלו להשתייך לחברה.

<בצלאל בורנשטין: אני חייב לציין שכמו שאמרו, שבאיזה שהוא מקום חושבים שהעולים דוברי אנגלית הם יסתדרו.

<בצלאל בורנשטין: כמה פעמים אני באתי אל המפקח הישיר ואמרתי שאנחנו חייבים הקצאה של שעות.

<בצלאל בורנשטין: אז הוא אמר "תשמע, את האמת אני חושב שיותר קל לך לגייס את הכספים בחוץ לארץ מאשר שאני אשיג לך את השעות".

<בצלאל בורנשטין: אנחנו עונים על קריטריונים של חינוך מיוחד.

<בצלאל בורנשטין: כל הקריטריונים, ממש, עונים על הקריטריונים, ישבנו עם האחראי על חינוך מיוחד, הקצאת כיתות, הוא אמר לנו בפנים 'הכסף שלי מיועד לילדי השכונות.

<בצלאל בורנשטין: אתם רחוקים מלהיות ילדי שכונות, אני לא יכול לתת לכם את הכסף'.

<בצלאל בורנשטין: אני מתאר לעצמי שאם הייתי הולך לבג"צ הייתי זוכה, אבל אני לא שם.

<בצלאל בורנשטין: יש לנו מורה שהוא זכאי לפי כל הקריטריונים לשעות מורים עולים והמפקחת אמרה לנו בצורה פשוטה 'אין לי מספיק שעות, אפילו שלפי חוק המורה הזה מתוקצב, אני חייבת לתת את השעות למורים העולים מאתיופיה'.

<בצלאל בורנשטין: אז אין, אז כאילו יש רצון, ויש לנו הקצאה של שעות עולים מעירית ירושלים, יש לנו שעות נוספות באמת, ויחד עם זה ברגע שצריך משהו אומרים 'תראה, אתם תסתדרו.

<בצלאל בורנשטין: זה בסדר, יש לנו פה אוכלוסיות אחרות שצריכות את זה' ולכן אנחנו נאבקים, ממש נאבקים, מול המשרדים כאשר התלמידים יש להם את האפיונים המובהקים האלה, ייחודיים שאין לאוכלוסיות אחרות, שא.

<בצלאל בורנשטין: אין להם אבא, וב.

<בצלאל בורנשטין: הרצון של הנוער להשתלב בחברה הוא פחות בהתחלה.

<בצלאל בורנשטין: אני חייב לציין שכעבור התהליך הזה התלמידים האלה משתלבים.

<בצלאל בורנשטין: בצבא, בישיבות ההסדר, בחברה, ואחר כך הם כן נכנסים כתוצאה מהטיפול והשילוב הבלתי פורמלי שנעשית בתוך המוסד.

<בצלאל בורנשטין: תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אני רוצה שראשי הארגונים, תנסו להציג לנו בתמצית כדי שנקבל פתרון או הצעות ממשרדי הממשלה להתמודד עם הבעיות שאתם מעלים.

אברהם נגוסה: נשמע מ-AACI, ג'וסי ארבל.

אברהם נגוסה: הנגשה תרבותית לשונית.

<ג'וסי ארבל: AACI, אחד הוותיקים מארגוני העולים ואנחנו מטפלים ופוגשים ורואים גם את העולים החדשים וגם את הוותיקים.

<ג'וסי ארבל: אני רוצה להעלות את הרעיון ואת המחשבה שאין תאריך פג תוקף לתהליך של קליטה, יש תמיד ברצף של החיים של עולה ומי שבא ממקום אחר, נקודות מפגש עם משרד אחר, עם מצב משפחתי חדש ואחר, עם בעיות חדשות שמחייבות את העולים להתמודד שוב עם משהו חדש.

<ג'וסי ארבל: הכי מעניין, פעם עשינו סדנה על מה זה בגרות.

<ג'וסי ארבל: ההנחה של המרצה הייתה שכולם עולים.

<ג'וסי ארבל: האנשים בחדר הזה לא היו עולים, הם עלו לפני הרבה שנים.

<ג'וסי ארבל: אבל הילד הראשון היה לקראת תיכון ורצו להבין את המערכת בשפת אם, למרות שהם בעצמם לא היו זכאים לשום הטבות ושום זכויות, אבל הצורך, ודיברנו על זה, ההנגשה התרבותית והלשונית לא נגמרת בתאריך מסוים.

<ג'וסי ארבל: ותמיד פוגשים בביטוח לאומי, פתאום יש איזה מצב בריאותי, הצורך שמישהו יבין אותך הוא חשוב.

<ג'וסי ארבל: במחקר אמרת את הטענה שכל אחד שיש לו בגרות מדבר אנגלית, זה פשוט קשה כי יכול להיות שכל אחד שעובד במשרדים עבר בגרות בזמנו, ונכנס לאוניברסיטה בזמנו וזה לא אומר שהוא מוכן לתקשר עם דובר האנגלית באנגלית.

<ג'וסי ארבל: אני פשוט חושבת שהנגשה לשונית והנגשה תרבותית, אפשר להגיד את זה יותר ויותר, צריכים באמת להפנים את זה וכל משרד וכל גוף צריך לעשות את החשיבה הפנימית, מי יש לנו שיוכל לענות על הצרכים לעולה, אם הוא עולה ממש חדש וגם אם הוא עולה יותר ותיק.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני מקווה שמשרדי הממשלה לוקחים נקודות שמועלות כאן, זה מאוד חשוב.

אברהם נגוסה: אני משתדל גם לציין את זה, אבל אני רוצה להציע לכם שתרשמו את הדברים כדי שתתייחסו לאחר מכן.

אברהם נגוסה: קו לנוער, עקיבא הרו – Implementing Mental Health Clinics Sessions

<עקיבא הרו: בוקר טוב ותודה לכולכם על היוזמה, וממש דחיפה קדימה של נושא מאוד חשוב.

<עקיבא הרו: כעמותה שעובדת עם עולים בעיקר, גם עם ישראלים אבל בעיקר עם עולים דוברי צרפתית ואנגלית, ונוסדה לפני 13 שנה, בעיקר לטובת דוברי אנגלית בזמנו, נכנסנו לוואקום מאוד גדול של המון המון משפחות עם קרייסיס, ממש קרייסיס, של משברים של בני הנוער שלהם, ילדים בני 12, 13 וכן הלאה, שמתקשים להשתלב.

<עקיבא הרו: דיברו פה נציגי YTA ורואים את זה כל יום, והם בעיקר רואים את זה מהתלמידים שנמצאים אצלם.

<עקיבא הרו: יש את כל הרצף, אלה שלא משתלבים בכלל, אפילו לא אצלם, ויש את אלה שמשתלבים אבל לא משתלבים, מעין נשירה סמויה בבתי ספר אחרים, זקוקים למענה רגשי, מענה רגשי שלא באמת קיים בפורמט גם, סמסון דיבר על היכולת לקבל מענה רגשי בשפת האם שהוא קריטי ואני חושב שלא צריך להכביר במילים, כל אחד יכול להבין את זה שברגע שצריך להתעסק עם שפה שהיא לא שלך, תרבות שהיא לא שלך, מאוד קשה להתנהל.

<עקיבא הרו: העמותה נוסדה אז בזמנו מאותו ואקום וההורים חיפשו מענה ומי שהקים את העמותה, ד"ר --- הקים אותה מתוך המצוקה בקהילה.

<עקיבא הרו: הוא דיבר עם המון הורים, המון הורים פנו אליו כפסיכולוג חינוכי הרבה שנים, והוא הבין שצריך למלא את החסך הזה.

<עקיבא הרו: החסך הזה, חשוב לי מאוד מאוד להדגיש, כשמדברים על נוער בסיכון, קודם כל נוער כגיל זה משהו שהוא סיכון.

<עקיבא הרו: ילד בגדול, הוא עדיין מקבל החלטות לרוב, בגיל 6, 7, 8, הוא לא מקבל הרבה החלטות.

<עקיבא הרו: ההורים מקבלים את ההחלטות עבורו.

<עקיבא הרו: מגיעים לגיל 12, הילד מתחיל לקבל החלטות בשביל עצמו, בחלקן החלטות מאוד מאוד מסוכנות וזה גיל שהילד גם בונה זהות, ואם בגיל הזה השייכות שלו לחברה, השייכות שלו לחברים בבית הספר, השייכות שלו לתרבות, הסביבה שמעצבת אותו לא מאפשרת השתלבות, הוא ימצא את עצמו במקום הכי מסוכן שאפשר להיות בו, הוא ימצא את עצמו ברחוב ובאחוזים גבוהים, בגלל המענה שחסר.

<עקיבא הרו: ההורים באים, מנסים, והגיל הזה שהוא סיכון גם בלי עליה, גם בלי עליה הוא גיל של סיכון, מוסיפים על זה כמו שאמרתי את הקושי של העלייה וקושי של ההשתלבות, ויש לך ממש מציאות של סיכון כפול שלא רואים אותו, כמו שנאמר פה, כי זה דוברי אנגלית, כי זה משפחות עשירות.

<עקיבא הרו: א.

<עקיבא הרו: רוב מוחלט של המשפחות הן לא כאלה, משפחות, כמו כל משפחה אחרת שכן משתלבת, 30% הם אלה שכביכול מתפרנסים יותר טוב, וזה גם מאוד קשה לאותו ילד.

<עקיבא הרו: אבל ה-70% שמשתלבים פה ומנסים להשתלב עם ירידה ברמה הכלכלית, עם משבר יום יומי של התנהלות מול מערכת שהוא לא מכיר, ומשברים אישיים בזוגיות ובבית ובעבודה, והילד עכשיו בתוך בית כזה צריך להרגיש יציבות, הוא לא מרגיש אותה, וזה לא משנה מאיפה אתה עולה, זה קיים.

<עקיבא הרו: העולים, ואני חושב שזה עלה פה גם לא מעט, העולים מארצות דוברות אנגלית, שם יש את החסך הכי גדול מבחינת ליווי.

<עקיבא הרו: ליזי דיברה מקודם על הקול הקורא שלא קיים לדוברי אנגלית.

<עקיבא הרו: מה שאני מנסה, אני חושב שהדגש שאני רוצה לשים היום, זה באמת היכולת לקבל מענה בין אם זה כלכלי לארגונים, או בין אם זה עם עיריות, אנחנו עובדים בשיתוף עם עירית ירושלים באגף החינוך והקליטה, ג'ייסון, ישראל ונטלי שיושבים פה, ומקבלים מענה מסוים.

<עקיבא הרו: אבל כולנו מרגישים שהוא טיפה בים, הוא ממש טיפה בים.

<עקיבא הרו: רוב אלה שפונים אנחנו לא מצליחים לתת להם, וזה בעלויות הרבה יותר גבוהות ממה שהם יכולים לעמוד, וממה שאנחנו יכולים לסבסד.

<עקיבא הרו: זה לא רק אנחנו, יש עוד ארגונים כמונו שלא מצליחים לתת מענה רגשי.

<עקיבא הרו: דיברנו על הצד היישומי ובזה אני אסיים, הדוגמאות הן ליווי של הורים, בין אם זה טיפול משפחתי, טיפול זוגי, בין ליווי הנערים עצמם, טיפול נפשי לילד – זה לא תמיד קל, הם לא תמיד רוצים לבוא.

<עקיבא הרו: אבל דברים פחות פורמליים, טיפול לא פורמלי כמו חונכות פרטנית רגשית עם ליווי מקצועי, אלה כלים שעובדים, רואים אותם בגיל צעיר במיוחד, מונעים את זה בגיל 11, 12, 13, 14, אלה גילאים שהילדים עדיין משתפים עם זה פעולה, מקבלים מענה ומצליחים לעבור את התקופה של המעברים האלה בתחילת ההתבגרות בצורה הרבה יותר בריאה ונכונה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: Get Help Israel, אליסון אביב בבקשה.

<אליסון אביב: בוקר טוב.

<אליסון אביב: שוב תודה על היוזמה.

<אליסון אביב: אני פסיכולוגית קלינית ואני פה מארגון Get Help Israel, אנחנו מערכת מקצועית שמחברת כמעט 200 מטפלים מכל מקצועות בריאות הנפש.

<אליסון אביב: אנחנו ארגון בן שנתיים, והארגון שלנו הוא מערכת בשביל אנשי המקצוע ללכת ביחד, ויותר מזה דרך שעולים דוברי אנגלית יכולים למצוא אנשים מקצועיים בתחום שיכולים לעבוד איתם.

<אליסון אביב: אנחנו זיהינו בעיה חשובה עבור בעלי מקצועות מתחום בריאות הנפש שעולים לישראל, שאנחנו רוצים לתת את הדעה שלנו.

<אליסון אביב: בארצות דוברות אנגלית קיימות הכשרות רבות בתחום בריאות הנפש המוכרות על ידי ועדות מקצועיות.

<אליסון אביב: לדוגמה תואר שני ושלישי בפסיכולוגיה ייעוצית, תואר שני בטיפול זוגי ומשפחתי, כך שעולים חדשים בעלי תארים האלה עושים עליה, הם עוברים משבר בזהות המקצועית שלהם.

<אליסון אביב: התארים האלה אינם מוכרים בארץ.

<אליסון אביב: אין מטריה ארגונית דרכה יוכלו האנשים האלה לקבל הכרה.

<אליסון אביב: עבור פסיכולוגים ייעוציים, התואר שלהם פשוט אינו נופל תחת שום רובריקה של מערכת הבריאות, של משרד הבריאות, לכן הם אינם יכולים לקרוא לעצמם פסיכולוגים בארץ, והם מתבקשים פשוט לעשות התמחות מחדש כדי שהם יפלו מתחת קטגוריה קיימת.

<אליסון אביב: זוהי סטירת לחי עבור אדם בעל תואר שני או דוקטורט, זהות מקצועית, שנים של ניסיון מקצועי ויכולת לעבוד בתחום בריאות הנפש בכל מקום בעולם מלבד המדינה שהם רוצים לחיות בה.

<אליסון אביב: התשובה שניתנת לאנשי המקצוע הללו שיקראו לעצמם מטפלים או תרפיסטים, זו אינה תשובה מתקבלת על הדעת.

<אליסון אביב: עבור אדם בעל ניסיון מקצועי מבוסס, לא קיימת רגולציה בארץ עבור המונח הזה של תרפיסט או מטפל.

<אליסון אביב: כלומר כל אחד שיושב פה היום יכול לצאת החוצה ולתלות שלט ולקרוא לעצמו תרפיסט או מטפל.

<אליסון אביב: כך שאין דרך לאנשים האלה לקבל את הזהות המקצועית שלהם.

<אליסון אביב: אנחנו רוצים להציע רעיון להקים ועדה של אנשי מקצוע מנוסים בתחום בריאות הנפש מחוץ לארץ, שיכולים לסייע לרשויות הרלבנטיות בארץ לזהות טווח רחב יותר של מקצועות בתחום בריאות הנפש, ולמצוא עבור האנשים האלה בית מקצועי כאן בישראל, אשר מכיר בתארים שלהם ובזהותם המקצועית, כך שיזכו לאותה הכרה שקיבלו במדינה שהם באו ממנה.

<אליסון אביב: הבירוקרטיה הנוכחיות הופכת את הדבר לבלתי אפשרי ואנחנו רואים צורך משמעותי בשבירת המחסומים הארגוניים הקיימים.

<אליסון אביב: בנוסף, אנו מעודדים את הוועדה למצוא דרכים לממן שירותים לבריאות הנפש עבור עולים חדשים דוברי אנגלית.

<אליסון אביב: משפחות רבות חוות קשיי קליטה משמעותיים בשנים הראשונות בארץ, ביחד עם ילדיהם שלא כולם רוצים או נלהבים למעבר הזה.

<אליסון אביב: נראה כי יש תחושה כי עולים דוברי אנגלית מסוגלים לממן את הצרכים האלה, אבל אנחנו יודעים שזה לא המצב, למרבית קופות החולים אין הסכמים עם מטפלים דוברי אנגלית ברמה של שפת אם.

<אליסון אביב: אנחנו רוצים שהאנשים האלה יוכלו לקבל את הטיפול בשפת אמם.

<אליסון אביב: אנחנו מבקשים למצוא דרך לסבסד את הטיפולים האלה לכל התרפיסטים, המטפלים דוברי האנגלית שנמצאים בארץ.

<אליסון אביב: קיים קשר בין שני העניינים, שאנחנו חושבים שאפשר למצוא דרכים לתת הכשרה מוכרת של המטפלים דוברי האנגלית בתחום בריאות הנפש היותר רחב, כדי שיהיו גם הרבה יותר אנשים שיוכלו גם לעבוד עם העולים שצריכים את השירותים שלנו.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: מארגון Telfet דורון קליין.

אברהם נגוסה: Recognition of Services Needed Before Arrival to Israel Specifically for Those With Special Needs Senior Rights and Learning Disabilities.

אברהם נגוסה: תסביר לנו מה אתם עושים בתחום הזה.

<דורון קליין: תודה דוקטור נגוסה.

<דורון קליין: אני רוצה להתייחס לתחומים של קדם עליה, והעניין של מה עושים כשמקבלים הודעה מהשליח שהנה מגיעה משפחה שיש להם קשיים אם זה בתחום של לימודים, אם תחום של בריאות הנפש, ואיך מודדים אם זה קדם עליה.

<דורון קליין: ויש לנו כבר את המידע ביד, אנחנו יודעים שהם מגיעים, אבל מי יטפל בזה.

<דורון קליין: מי יתן את המידע שהם צריכים כדי שהם יגיעו ארצה והקליטה שלהם תהיה קליטה מוצלחת?

<דורון קליין: בפועל זה נופל על הכתפיים של ארגוני העולים.

<דורון קליין: אין לנו כתובת ברורה של קדם עליה, שהאנשים האלה יכולים לפנות בעצמם כדי לקבל את המידע שהם צריכים, הם כולם דוברי אנגלית, אין להם את העברית שהם צריכים, אז כל המידע נופל על ארגוני העולים.

אברהם נגוסה: אני רוצה שתתייחס למשרדי הממשלה וארגונים שאמרו לנו ומדווחים לנו שהם עושים הכנה לעליה והם עושים ירידים וכל זה, וכמו ארגון אופ"ק, כמו הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית והארגונים האחרים.

אברהם נגוסה: איך זה נופל רק עליכם?

אברהם נגוסה: האם אתם לא עובדים בשיתוף פעולה?

אברהם נגוסה: האם הם לא בזירה בכלל?

<דורון קליין: אני יכול לדבר מבחינת דרום אפריקה ואוסטרליה.

<דורון קליין: נכון שיש ירידי עליה, אנחנו מגיעים לירידים האלה, אבל מבחינת המידע היום יומי השוטף שהעולה צריך קדם עליה, הכתובת שלו בשפה האנגלית, הכתובת היא ארגון העולים, מבחינתנו Telfet.

<דורון קליין: גם באוסטרליה, גם בדרום אפריקה וגם בהולנד, שאלה שלוש הארצות שאנחנו מטפלים בהן.

<דורון קליין: כמובן אנחנו מברכים את הגעתם של אנשי המקצוע של משרדי הממשלה שמגיעים לירידים, מבחינת עובדת סוציאלית שהוא או היא מוקדש לנושא של לעזור לאנשים האלה שיש להם את ההתמודדויות האלה של קדם עליה, בפועל אנחנו רואים בשטח שהכתובת בשביל העולים בפועל זה ארגון העולים ולא המוסדות הרשמיים.

<דורון קליין: אני אומר שאפשר לעשות יותר בתחום הזה.

<דורון קליין: גם מה שקורה אצל עולים שמגיעים ארצה, בגלל שכשהם נמצאים בארצותיהם בקדם עליה, יש מערכת תומכת.

<דורון קליין: יש משפחה, שפה, תרבות, הכל מוכר.

<דורון קליין: יש פעמים שיש מחלות נפש שרק אחרי הגעתם ארצה פתאום זה פורץ החוצה בגלל הלחץ של קליטת העלייה.

<דורון קליין: המעבר ממדינה למדינה זה לחץ אדיר על משפחה או על יחידים.

<דורון קליין: כשהם מגיעים ארצה פתאום פה מגלים שמה שחשבו שם שזה רק עניין של אולי דכאון, אפשר לקחת תרופה קלה ולהתמודד, שם הם מצליחים להתמודד בגלל שיש מערכת שתומכת בהם, שם הם גדלו, מרגישים בנוח.

<דורון קליין: מגיעים לפה עם האתגר של הקליטה ופתאום זה פורץ החוצה.

<דורון קליין: גם פה אחרי הגעתם, אני רוצה להתייחס למה ששמענו עכשיו מ- Get Help Israel, שהרבה מאנשי המקצוע שהיינו מצפים שיטפלו בהם פה, הם לא נכנסים לתוך מערכת הבריאות הממשלתית הרגילה, קופות החולים, בגלל מה ששמעתם הרגע.

<דורון קליין: כל כך קשה לקבל את ההכרה של הפסיכולוג בתחום של בריאות הנפש, שאנשים פשוט עוברים לשוק הפרטי כי הם לא רוצים להתמודד עם התהליך המייגע הזה של לקבל הכרה על ידי קופות החולים והממשלה ופשוט עוזבים את זה בצד, ואז כשאנחנו סוף סוף מקבלים את החולה, אנחנו יודעים גם מה הוא צריך, ועכשיו אין את אנשי המקצוע לטפל בו בתוך מערכת הבריאות הממשלתית באנגלית.

<דורון קליין: כולם הלכו לשוק הפרטי בגלל שזה כל כך קשה לעבור את הויה דולורוזה של ההכרה, ששמעתם עכשיו מ-Get Help Israel.

<דורון קליין: ושוב אחרי שהעולה מגיע, לאן הוא פונה?

<דורון קליין: לעובדת הסוציאלית שהוא היה בקשר איתה במהלך הקדם עליה שלו.

<דורון קליין: ושוב זה מגיע לארגוני העולים.

<דורון קליין: בשביל זה אנחנו קיימים.

<דורון קליין: אנחנו נותנים את העזרה בשמחה רבה ורוצים רק לתת עוד, אבל אנחנו מרגישים שהמערכות הרשמיות יכולות לעשות הרבה יותר מבחינת שיהיו אנשים מוגדרים לטפול בכל התחום הזה של בריאות הנפש, עובדים סוציאליים רשמיים, גם בקדם עליה וגם אחרי קליטתם.

<דורון קליין: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: נשמע עוד ארגון ולאחר מכן את משרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: YU Israel.

אברהם נגוסה: סטפני שטראוס.

<סטפני שטראוס: תודה רבה היושב ראש נגוסה, תודה על ההזדמנות הזאת.

אברהם נגוסה: תסבירי לנו.

אברהם נגוסה: Encouraging enforcing employers to hire a certain percentage of new immigrants, unnecessary bureaucratic strings for transferring of degrees תסבירי לנו בדיוק מה.

<סטפני שטראוס: אפשר לבטא פה כמה אתגרים וכמה יוזמות שא נחנו לוקחים או מצפים שהשותפים שלנו פה שיכולים לעזור לנו בכמה היוזמות האלה.

<סטפני שטראוס: לכל מי שחושב אולי לעשות עליה האתגר למצוא עבודה בתחום שלהם מאוד מאוד אתגרי וזה מכשול שמאוד קשה להתגבר עליו.

<סטפני שטראוס: כמו ששמענו קודם לפעמים מצריך את האנשים לחזור למקומות מהם הם באו.

<סטפני שטראוס: כחלק העבודה שלנו בישיבה יוניברסיטי בישראל אנחנו באמת בצומת של העולים הפוטנציאליים לעתיד ואלה מהקהילה שלנו, האוכלוסייה שלנו, הבוגרים של הישיבה יוניברסיטי, שמספרם מגיע ל-5,000.

<סטפני שטראוס: האחוזים של סטודנטים בכלל ובמיוחד בישיבה יונבירסיטי שרוצים אולי לעשות, בוחרים לעשות שירות לאומי או שירות בצבא אפילו לפני שהם מתחילים את הלימודים באוניברסיטה עולה כל שנה.

<סטפני שטראוס: החוויה הזאת מגיעה גם לצד הבא, הרצון לעשות עליה אפילו מיד אחרי סיום הלימודים באוניברסיטה.

<סטפני שטראוס: אבל למרות זאת, למרות ההיכרות עם החוויה הישראלית ביותר, ואפילו הם חמושים עם תואר מהאוניברסיטה, העולים האלה תמיד שואלים אותנו את אותן השאלות.

<סטפני שטראוס: האם יתקבלו התואר והתעודות שלנו מחו"ל, ואיך אנחנו נמצא עבודה.

<סטפני שטראוס: הרבה עולים בכלל וגם העולים שלנו במיוחד, הייתה להם ההזדמנות גם ללמוד את השפה העברית, לפחות חלקית, בחינוך שלהם.

<סטפני שטראוס: אבל כשהם מגיעים לכאן ומחפשים עבודה, הם תמיד שומעים מהמעסיקים שרמת העברית שלהם לא מספיקה עבורם, וגם או שהם לא מבינים את התרבות פה בארץ.

<סטפני שטראוס: העולים הצעירים יותר בדרך כלל, יש להם מטרות סבירות לקבל עבודה פה בארץ, יש להם את המוטיבציה ואת הרצון, את הגמישות, הם רוצים להתקבל לאוניברסיטאות הישראליות פה, הם מוכנים ללמוד כלים חדשים שיאפשרו להם להצליח פה ולתמוך במשפחות שלהם.

אברהם נגוסה: מה הבעיה למשל של עולה חדש שסיים את לימודיו נניח לתואר ראשון, ואז הוא עולה לישראל הוא רוצה להמשיך לתואר שני.

אברהם נגוסה: את אומרת שיש קושי להתקבל לאוניברסיטאות?

<סטפני שטראוס: או במסלול לקבל עבודה יש קושי בגלל שהרמה העברית לא מספיק גבוהה, או במסלול אוניברסיטאי להמשך הלימודים קשה להתקבל לאוניברסיטה פה בגלל קושי של שפה, אין מספיק מסלולים לדוברי אנגלית.

אברהם נגוסה: אבל בדרך כלל יש באוניברסיטאות, בעיקר לדוברי אנגלית תרגומים, מבחנים נותנים לשנה ראשונה, קיימנו דיון בנושא הזה עם ראשי האוניברסיטאות פה.

אברהם נגוסה: יש התייחסות לתת להם לאט לאט להשתלב לתוך האוניברסיטה תוך התחשבות בבעיית השפה.

אברהם נגוסה: את אומרת שזה לא קיים?

<סטפני שטראוס: אני אומרת שאין מספיק אופציות, אין מספיק בחירות.

<סטפני שטראוס: אני יודע תשיש התייחסות לזה וזה מצוין, אבל לא מספיק אני חושבת.

<סטפני שטראוס: לאלו שעושים עליה בגילאים יותר מבוגרים והם בעצם מגיעים מקצוענים, מאוד מומחים ומוכשרים, רופאים עורכי דין, מחנכים, עובדים בבריאות הנפש, גם להם יש ציפיות סבירות כדי להתקבל פה ויש להם גם את הגמישות, אבל אפילו כשהם מגיעים לכאן ואפילו עם הניסיונות שלהם הם גם מדווחים לפעמים על קושי לקבל עבודה ותפקידים שמתאימים לכלים שלהם.

<סטפני שטראוס: יש כאלה שממשיכים את העבודה שהייתה להם בחו"ל וגם יש כאלה שפשוט מוכרחים לנסוע לקבל עבודה לא בגבולות שלנו, ואני חושבת שזה גם מכשול לשילוב ואינטגרציה פה באוכלוסייה הישראלית.

<סטפני שטראוס: הדאגה עיקרית של העולים דוברי האנגלית, זה במיוחד הבירוקרטיה שהם מכירים פה ממשרדים ממשלתיים וגם ממעסיקים.

<סטפני שטראוס: אנחנו שומעים כמה פעמים, פעם אחר פעם, הרישיונות לא מכובדים או התארים מאוניברסיטאות מחו"ל לא מוכרות.

<סטפני שטראוס: רק אתמול קיבלתי טלפון ממישהו שעובד בעירית ירושלים שניסה אתמול לעזור לעולה אחד שדיווח שקיבל תואר שני מישיבה יוניברסיטי בעבודה סוציאלית ועכשיו, 20 שנים אחר כך, הם מבקשים ממנו לא רק להוציא את התואר, אלא להוציא את כל מסלול הלימודים שלו, כל הציונים שלו כל ה- - - שלו, רק כדי לקבל עבודה בתחום שיש לו כבר הרבה ניסיון בזה.

אברהם נגוסה: תנסי לסכם כי הזמן שלנו רץ.

<סטפני שטראוס: בסדר.

<סטפני שטראוס: גם הם מתקשים בעניינים האלה.

<סטפני שטראוס: יש עוד אתגר מבחינת אפליה בגיל, אני חושבת, שהרבה מה-HUBS והסטארט-אפס מנוהלים על ידי אנשים בגיל 28 ולא כל כך מוכנים לקבל אנשים לתפקיד בגיל 50 ומעלה, למרות שזה יכול להיות משהו טוב.

<סטפני שטראוס: אצלנו, אנחנו עושים את הכל כפי יכולתנו לעשות ביוזמות כמו לאפשר להם לקבל תעודת הוראה על ידי משרד החינוך, אנחנו עושים גישורים עם אוניברסיטאות פה כדי לאפשר לסטודנטים שלנו לקבל תואר שני ושלישי פה בארץ, ויש לנו נטוורק מאוד מורכב על ידי פלטפורמות באינטרנט ואנחנו רוצים מאוד מאוד לאפשר לעוד להגיע לכאן, לקבל עוד יוזמות לדוגמה להביא אולי חברות ישראליות אפילו לחוץ לארץ לעשות ראיונות אפילו בקמפוסים בארצות הברית, כדי לאפשר לסטודנטים שרוצים כבר לסיים לימודים לעשות עליה מיד כדי להגיע לכאן עם תפקידים מוכנים שמחכים להם כשהם מגיעים.

<סטפני שטראוס: אני חושבת שאם אנחנו מסתכלים ככה על כל האפשרויות שזה להקל על אישורי התעודות, להקל על הקשיים בעבודה, אפשר לראות הרבה יותר הצלחה מכל הצדדים, מהתרומה שהעולים האלה יכולים לתת לנו פה בארץ.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו חברת הכנסת רחל עזריה.

רחל עזריה: אני רק רוצה לשאול אם אנחנו חושבים שמדינות דוברות אנגלית זה רק אלסקה או משהו.

רחל עזריה: כי קור כלבים פה.

רחל עזריה: אני אשמח להתייחס אבל אני אשמע עוד קצת.

אברהם נגוסה: בואו נשמע את הרב שאול פרבר ממכון עתים.

<שאול פרבר: תודה רבה.

<שאול פרבר: מפגש של העולה מארצות דוברי אנגלית עם הממסד הדתי הוא לא רק מרתיע, הוא מרחיק.

<שאול פרבר: לצערי, במקום לבוא ולהבין את הצרכים של עולים מארצות הברית ומקנדה, ניו זילנד, דרום אפריקה ואוסטרליה, הרבנות שוב ושוב טומנת ראשה בחול.

<שאול פרבר: מה ששולט שם זה כאוס.

<שאול פרבר: אנחנו עומדים עכשיו שנה וחצי לאחר שהרבנות פסלה את הרב לוקשטיין מניו יורק, אנחנו למעלה משנה מאז שהרב הראשי בא ואמר 'אנחנו מקימים ועדה לפתור את הבעיות של עולים מארצות הברית במיוחד וקנדה', לצערי שום דבר לא זז.

<שאול פרבר: כאן חבר הכנסת נגוסה, יושב ראש הוועדה, הפתרון הוא לא כסף, הפתרון הוא לא משהו מורכב, זה פשוט לחץ.

<שאול פרבר: לצערי, בדו"ח של הממ"מ לא הייתה בקשה אפילו למשרד הדתות איך הם מתייחסים לעולים מארצות דוברות אנגלית, אבל אני יכול כבר להגיד לכם את התשובה.

<שאול פרבר: 'אין לנו התייחסות'.

<שאול פרבר: וזה משהו שכל עולה, כל עולה צריך להיתקל בו אם בשעת הנישואין, אם בשעת הקבורה, עם בשעת הגירושים, לפעמים נושא הגיור זה גם כן נושא שמרחיק יותר ויותר את יהדות ארצות הברית, במיוחד יהדות ארצות דוברות אנגלית ממדינת ישראל, הנושא הדתי.

<שאול פרבר: אינני אומר שזה לא נושא מורכב.

<שאול פרבר: הנושא מורכב, אבל הפתרונות הם מאוד מאוד פשוטים וכל מה שאנחנו צריכים זה לחץ.

<שאול פרבר: משום כך אני פונה לשלושת הגופים שנמצאים כאן

<שאול פרבר: מסביב לשולחן: אחד – לוועדה, אני אשמח שהוועדה גם כן תפנה לממ"מ להתייחס בנושא הזה של משרד הדתות והרבנות ביחס לסוגיות האלה, וגם כן לפנות ישירות לרבנות ולשאול אותם איך הם מתייחסים.

<שאול פרבר: מה צורת ההתייחסות, מה המספרים, מה התסכול שאנשים מרגישים שוב ושוב ושוב.

<שאול פרבר: שנית, אני רוצה לפנות ל-WZO, אני מברך אתכם על היוזמה הזאת.

<שאול פרבר: אני רוצה להגיד לכם, אל תפחדו מהנושא הדתי.

<שאול פרבר: אני יודע שזה מאוד מורכב, זה מאוד עדין, זה מאוד רגיש, אני מכיר את זה.

אברהם נגוסה: אתה יודע שאנחנו קיימנו דיון לא מזמן בנושא הזה, גם כשיצא הפרסום על 160 רבנים מהרשימה, קיימנו דיון ומנכ"ל הרבנות הראשית היה פה וגם בעניין הגיור קיימנו דיון.

אברהם נגוסה: אני מסכים איתך, אנחנו צריכים להמשיך ללחוץ בעקביות, אבל - - -

<שאול פרבר: לצערי שפרסמנו את הרשימה של ה-163 רבנים מחוץ לארץ שנכנסו לרשימות השחורות של הרבנות, מאז לצערי הרבנות לא קידמה דבר.

<שאול פרבר: כל מה שאני יכול להגיד לכם באחריות זה שהרשימה רק התרחבה בחצי השנה האחרונה, ועוד חזון למועד.

אברהם נגוסה: אני אבקש מהממ"מ לחקור את הנושא הזה ולהציג לנו את הממצאים.

<שאול פרבר: שוב, אני שמח חבר הכנסת נגוסה שאתה באמת לקחת את זה לידיך, גם כן אני חושב שיש הרבה מקום לשיתוף פעולה.

<שאול פרבר: עתים הוא לא גוף של עולים, אנחנו לא ארגון עולים אבל הנושא הזה נפל בחלקנו ואנחנו נשמח לעזור.

<שאול פרבר: הנושא השלישי, מאוד התרשמתי מהפעילות והפרזנטציות של הגופים העולים כאן שדיווחו הבוקר על הפעילות שלהם.

<שאול פרבר: אני חושב שהדרך ללחוץ על הרבנות בנושא הזה שהוא מאוד רגיש, לעבוד בשיתוף פעולה, כולנו, בנושא הזה.

<שאול פרבר: אנחנו יזמנו יחד עם 'נפש בנפש' איזה שהוא הליך ראשוני בסיפור הזה לעזור לעולים כדי שהם יבינו את זכויותיהם כשהם עולים ארצה, שיבינו מה קורה כשהם נפגשים עם הממסד הדתי, אני פשוט פונה לגוף השלישי שנמצא כאן, כל הארגונים כמוני, כל העמותות, ואני אומר בואו נעבוד בשיתוף פעולה כדי לפתור את הבעיות האלה, כדי שהדברים האלה לא יחזרו על עצמם ואנחנו לא נצטרך לשבת כאן בעוד חמש שנים עם אותן בעיות ועם אותם אתגרים.

<שאול פרבר: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: כדי שנוכל לשמוע התייחסות ממשרדי הממשלה אנא תקצרו בהעברת עמדתכם.

אברהם נגוסה: אני מבקש שתתחשבו בזמן ולא תחזרו על דברים שכבר נאמרו.

אברהם נגוסה: דוקטור אילנה היידמן, מנכ"לית Israel Forever.

<אילנה היידמן: ב- Israel Forever, אנחנו עובדים על הכנת תוכן ותכניות בלתי פורמליות בשביל יהודי התפוצות להתחבר באופן אישי עם ישראל, אבל אנחנו גם מעורבים בכל מיני זרמים פה בארץ, דווקא עם התוכניות לטובת דוברי אנגלית.

<אילנה היידמן: למשל, עבדתי בשנה האחרונה עם המועצה הציונית על קיום האירוע של כ"ט בנובמבר, היו לנו 250 אנשים, אנחנו גם שש שנים אחראים על טקס יום השואה באנגלית לאוכלוסייה הצעירה יותר בתל אביב, יותר מ-600 אנשים כל שנה, ואנחנו בונים את כל התכניות.

<אילנה היידמן: אני יושבת עם כל הקבוצה על הפרויקטים החברתיים שמאוד מאוד חשוב, כי אחת מהבעיות של כל דוברי האנגלית היא שהם מרגישים שמאוד מאוד קשה להתאקלם, לא רק לאקלים אבל גם לחברה וגם לאוכלוסייה וגם להרגיש חלק מהקהילה.

<אילנה היידמן: אנחנו מציעים שיהיו כמה זרמים של אירועים שאפשר להקים לא רק בתל אביב או בירושלים, גם באזורים האחרים.

<אילנה היידמן: עם מי שדיברנו הרגשנו את הצורך, גם ליומן שנתי שכל ארגון, כשיש אירועים יכול להוסיף את האירוע שלהם, שכל דוברי האנגלית יכולים ללמוד מהם, לדעת שיש אפשרות להגיע ולדעתי זה לא צריך להיות לדוברי אנגלית.

<אילנה היידמן: אני חושבת שאם יהיה באנגלית, יש גם אנשים אחרים, יש לי למשל סטאז'רית עכשיו מגרמניה והיא דוברת אנגלית והיא אומרת שהיא הייתה רוצה להגיע לאירוע בחנוכה באנגלית, והיא חיפשה באינטרנט ולא היה שום דבר.

<אילנה היידמן: זו רק דוגמה למה לוח זמנים שנתי על האירועים שקיימים יכול לעזור לכולם.

<אילנה היידמן: אנחנו חושבים שיש אירועים שנתיים בארץ כמו יום השואה שציינתי, לא היה לנו תקציב.

<אילנה היידמן: עשינו הכל בכמה שקלים, ואני חושבת שאם יהיה תקציב לאירועים למשל כמו יום השואה, ואנחנו השנה מאוד מעוניינים לבנות טקס מעבר לדוברי אנגלית בארץ ששוב, לדעתי, לא יהיה רק לדוברי אנגלית, טקס מעבר בין יום הזיכרון ליום העצמאות.

<אילנה היידמן: אני חושבת שזה יכול לגרום לדוברי אנגלית בארץ להרגיש שהם חלק מהאוכלוסייה ,שאנחנו לא שוכחים מהם.

<אילנה היידמן: כשמר חגואל עשה את ה-120 שנה לציונות, חלק מהתוכן של התכנית היה באנגלית ואני שמעתי אחר כך כמה טוב זה היה, כמה זה נתן להם להרגיש שכן, אחרי העלייה הם עדיין חלק מהציונות.

<אילנה היידמן: פעולות כאלה לא צריכות תקציב ענק, זה כן צריך את התמיכה.

<אילנה היידמן: שהמועצה הציונית, סוניה גרהם למשל שהיא פה והנציגה של המועצה הציונית ורפאל ויונתן שאני עובדת איתם כל כך הרבה, יש את האנשים שכבר מעוניינים בזה.

<אילנה היידמן: זה קצת פחות מסובך לדעתי מלהכנס למערכת החינוך.

<אילנה היידמן: זו המערכת החברותית.

<אילנה היידמן: עם רעיונות טובים מסוימים ותקציב קטן, אנחנו יכולים להגשים הרבה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: עו"ד צביקה גרייבר, יו"ר ומייסד של Keepolim in Israel.

<צביקה גרייבר: שלום לכולם, שלום ליושב ראש, אני אעשה את זה ממש קצר כי כולם פה רוויי ניסיון, כולם חכמים, כולם נבונים.

<צביקה גרייבר: אני חושב שהבעיה, והצגתי את זה גם לפני שנתיים כשהייתה ישיבה דומה והגיעו באמת הרבה מראשי הארגונים, הבעיה היא הרבה יותר גלובלית מדוברי אנגלית ספציפית, זה טוב שהתכנסנו פה היום לדבר גם על דוברי האנגלית, אנחנו רואים ש-4,000 עולים בסך הכל הגיעו משם בשנה האחרונה, אבל הבעיה היא הרבה יותר גלובלית ואני אשמח להשוות אותה לבעיית ההתחממות הגלובלית שקורית.

<צביקה גרייבר: למה אני רוצה להשוות את זה?

<צביקה גרייבר: כי בעצם ההרגשה שלי כמי שמייצג 37,000 עולים חדשים מכל העולם, מהודו ועד מיאמי, זה לא משנה לנו, שהבעיה היא בעיה שפשוט נוח לדבר עליה, פחות נוח לפתור את הבעיות ולשנות.

<צביקה גרייבר: אנחנו רואים שכמו ההתחממות הגלובלית, שהמצב נהיה גרוע וגרוע יותר מכל שנה שעוברת, לצערנו השנה אני חושב שזו הפעם הראשונה שהתהפכו היוצרות ויותר עולים עוזבים את הארץ מאשר מגיעים לארץ, וכשאני אומר עולים, לא רק עולים חדשים, גם ישראלים שעוזבים את הארץ, אז ביחד עם מצרפים את המספרים כבר עברנו את כמות העולים שמגיעים לארץ.

<צביקה גרייבר: לכן הייתי שמח לבוא ולאמר ליושב ראש, שגם שמע מחברת הכנסת קסניה סבטלובה שביקשנו להקים שדולה שתתעסק אך ורק בשמירה של עולים שיישארו בארץ ישראל ולא משנה מהיכן הם הגיעו.

<צביקה גרייבר: שוב, אני חושב שאנחנו מהמחקר שעשינו, זה לא משנה מאיפה הגעת, זה לא משנה מאיפה הגעת, לכל העולים יש אותן בעיות של שפה, תעסוקה, תמיכה נפשית ותמיכה חברתית.

<צביקה גרייבר: שמחתי לשמוע ששיתוף הפעולה של נפש בנפש עם הרשויות הוא נהדר, אני יכול להגיד ששיתוף הפעולה שלנו קצת פחות טוב.

<צביקה גרייבר: לצערי הרב הייתה כאן ישיבת חירום בשבוע שעבר שדיברו על התאבדויות בקרב עולים חדשים, השנה היו לנו כבר ארבעה מקרים של עולים דוברי אנגלית, שגם אני הייתי בטוח דרך אגב שהם עולים הרבה יותר מוצלחים ועולים שהרבה יותר קל להם להיקלט בישראל, ומסתבר שטעיתי, כי השנה שלחנו ארבעה עולים חדשים שהגיעו לפה, שלושה מתוכם היו חיילים בודדים, באו, התנדבו, נתנו את הזמן שלהם ואת החיים שלהם למדינה, ולצערי הרב חזרו בארונות קבורה חזרה לארצות הברית במין טקסים כאלה, אפילו לא טקס רשמי מצד המדינה, משהו קטן שלאף אחד לא נעים לדבר, כי בסופו של דבר אותו עולה התאבד מחוסר תמיכה נפשית.

<צביקה גרייבר: לכן הייתי שמח שתתקיים ועדה.

<צביקה גרייבר: אז ביקשנו להפריד בין קליטה ועליה, זה התקבל מאוד לא בברכה, אף אחד לא רוצה שעכשיו נתחיל לקחת לו תקציבים.

<צביקה גרייבר: אז אם לא להפריד בין קליטה ועליה, אז לפחות לשים הרבה יותר דגש על קליטה מכל המדינות ולא רק דוברי אנגלית.

<צביקה גרייבר: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: הדובר האחרון מטעם הארגונים, יונתן יאבור מנכ"ל TLV Internationals , בבקשה.

<יונתן יאבור: אני מנכ"ל ארגון TLV International ארגון העולים הקהילתי הגדול ביותר במדינת ישראל שמונה כ-60,000 חברים.

<יונתן יאבור: אנחנו מנהלים כ-10 פרויקטים שונים שמתוכם הם מבוססים על חיים יהודיים בתל אביב, תרבות, ספורט, התנדבות ואפילו גם פוליטיקה.

<יונתן יאבור: יחד איתך וכמובן גם עם שרת העלייה והקליטה כתבנו ביחד ויזמנו את חוק יום העלייה, שאני שמח שהשנה חגגנו את השנה השניה של החוק הזה.

<יונתן יאבור: בואו נודה על האמת, מצבם של העולים דוברי אנגלית יחסית טוב.

<יונתן יאבור: והאמת היא שזה בגלל שהמדינה לא מתערבת, או יותר נכון לא מתייחסת לדוברי אנגלית, וזה חייב אותנו הארגונים לעשות את העבודה לבד, וכשאנחנו עובדים לבד אנחנו מאד מוצלחים.

<יונתן יאבור: הקמנו ארגונים, בנינו קהילות ודאגנו לעולים לייצר בית בישראל, וכפי שאתה רואה אדוני יושב הראש, אנחנו מתוך הקהילה הרחבה הזאת שנקראת דוברי אנגלית, מנסים לתת מענה על כל הצרכים.

אברהם נגוסה: כשאתה אומר שהמדינה לא מתייחסת, העולים דוברי אנגלית לא מקבלים את הזכויות שלהם כמו עולים אחרים?

<יונתן יאבור: אני אתן לך את הדוגמה הכי פשוטה שניתן, לפני כשלוש, שלוש שנים וחצי יזמנו עם עירית תל אביב את הנושא הזה שבמרחב תל אביב במשרד הקליטה לא היה יועץ קליטה דובר אנגלית.

<יונתן יאבור: כל מרחב תל אביב, ועד לפני שלוש שנים, ואנחנו מדברים על 20,000 דוברי אנגלית רק בתל אביב.

<יונתן יאבור: לא כולל את תל אביב רבתי, לא כולל את רמת גן וגבעתיים וכל האזור, רק תל אביב.

<יונתן יאבור: לפני שלוש–ארבע שנים דיברנו על 20,000 דוברי אנגלית, ורק כי זה בא מהשטח, ועוד משרד הקליטה לא ראה צורך ביועץ דובר אנגלית.

<יונתן יאבור: אלה הנושאים שאני מדבר עליהם.

<יונתן יאבור: אז כן, אני מדבר על לא מעורבות.

<יונתן יאבור: עד לפני שלוש וחצי שנים, שוב, בתל אביב לא היו פרויקטורים.

<יונתן יאבור: וכשביקשנו פרויקטורים לקליטה אז מה קיבלנו?

<יונתן יאבור: חייבו אותנו לקבל שלושה פרויקטורים דוברי רוסית, אחת דוברת צרפתית ואחת דוברת אנגלית.

<יונתן יאבור: זאת אומרת לא יכולנו לקבל פרויקטור דובר אנגלית ללא התוספת של דוברי הרוסית.

<יונתן יאבור: שוב, אני לא בא ואומר שהקהילות דוברי רוסית לא צריכות את זה, להיפך.

<יונתן יאבור: אבל העובדה היא שלא מתייחסים לדוברי אנגלית אם לא נתייחס לקהילות אחרות, קצת מצחיקה וקצת עצובה.

<יונתן יאבור: אני יודע שאתה לוקח את הדברים האלה מאוד ברצינות, אני יודע שאתה מוביל שינוי אדיר, אנחנו רואים את זה בכל המעשים, אנחנו יודעים שגם השרה וגם מנכ"ל משרד הקליטה מאוד מובילים שינויים, מודעים לדברים האלה.

<יונתן יאבור: כמו שחגגנו לפני חודשיים את יום העלייה, אני חושב שזה צריך להיות מקפצה לשינוי בתפיסה וגם במעשים.

<יונתן יאבור: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: לפני שאפנה למשרדי הממשלה חברת כנסת רחל עזריה רוצה להתייחס.

אברהם נגוסה: בבקשה.

רחל עזריה: תודה רבה.

רחל עזריה: קודם כל יישר כח על הדיון הזה.

רחל עזריה: אולי זה גם עלה לא מעט שבדרך כלל העולים ממדינות דוברות אנגלית פחות מקבלים התייחסות כי כאילו הנחת העבודה שהיא שהכל בסדר, ואנחנו רואים שזה לא כך, עדיין צריך התייחסות.

רחל עזריה: אמנם הם עושים עבודה מדהימה וגם הארגונים והכל, אבל עדיין צריך את ההתייחסות.

רחל עזריה: כשהייתי סגנית ראש העיר בעירית ירושלים עסקתי המון בנושא של קליטת עליה ועלו כמה נקודות מאוד חשובות.

רחל עזריה: אני רוצה לספר איזה שהוא סיפור, ישבנו ועשינו קבוצת מיקוד ואמרנו 'בואו נשמע מה הדברים' ואחד הדברים שדיברו עליהם זה פשוט היום יום השונה.

רחל עזריה: אני אתן דוגמה מעולם הרפואה, אמא לתינוק מגיעה לרופא ואז היא שואלת 'מה עם החיסונים' והרופא אומר 'לכי לטיפת חלב' והיא אומרת 'אז הסתובבתי ברחוב ושאלתי את עצמי Where is that drop of milk?

רחל עזריה: , איפה יש פה טיפה של חלב שבו אני אמורה לגשת ולקבל חיסון.

רחל עזריה: החברה הישראלית מבוססת על מידע שעובר, נניח איפה לרשום את הילדים לגני ילדים, איך נרשמים לצהרון, זה כאילו מידע, וגם אני בעצמי הרגשתי את זה עם הילד הראשון, שכאילו אין מניואל, אין דפי מידע לאיך מתנהלים החיים בישראל.

רחל עזריה: כאילו אמורים לדעת איך שהוא.

רחל עזריה: אז כשעולים בצורה מרוכזת ומאורגנת, יכול להיות שיש יותר עשיה בנושא, כשכאילו עולים לבד והנחת העבודה היא שכולם מסתדרים, לא מקבלים את המידע.

רחל עזריה: נושא אחד שעלה זה באמת נושא הרפואה שאני חושבת שיכול להיות שכדאי לתת לזה דגש על הפערים בין איך העולם הרפואי בארצות הברית ואיך נושא הרפואה בישראל, ואני חושבת ששווה לחשוב על זה.

רחל עזריה: נושא שני מאוד חשוב זה עניין החינוך.

רחל עזריה: יש רשויות שבהן אפשר להירשם בחו"ל, לפני שבאים אפשר לקבל הרבה מידע, הרבה מאוד רשויות מקומיות, בסוף הרישום לבתי הספר נעשה דרך רשויות מקומיות, דרך רשתות בתיכונים וביסודי זה הרשויות המקומיות.

רחל עזריה: בירושלים, אני לא יודעת אם זה קרה מאז, אבל ברעננה יש בתי ספר שיש בהם כיתות ייעודיות לעולים ממדינות דוברות אנגלית.

רחל עזריה: בירושלים לא היה את זה, ובעצם מה שקרה זה שכל תהליך העלייה, מגיע הילד, אין שום דבר שמנוהל סביב זה.

רחל עזריה: אני לא אומרת שבהכרח חייבים לשלוח את הילדים דווקא לבתי ספר שיש בהם את המסלול, אבל אין ספק שהרבה יותר קל התהליך הזה.

רחל עזריה: נושא התעסוקה הוא נושא קריטי, אמר לי אחד העולים 'זה שאני מדבר עם מבטא לא אומר שאני פחות אינטליגנטי' ואני חושבת שבראיונות עבודה זה מאוד בולט, יכולת הביטוי היא שונה.

רחל עזריה: אני לא יודעת איך אפשר לסייע שם, אבל אלה שלושת הנושאים שעלו בצורה דרמתית, כמובן חוץ מהנושאים של דת ומדינה – הרב פרבר כבר לא פה – אבל הם חוזרים על עצמם.

רחל עזריה: אני אשמח אם נדון אולי בכמה מהנושאים האלה ונראה איך אפשר לסייע.

רחל עזריה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: ציינת את עירית ירושלים וגם כמה ארגונים ציינו את העניין של הקליטה, 45% דוברי אנגלית.

רחל עזריה: כן.

רחל עזריה: אחוזים מאוד גבוהים.

אברהם נגוסה: 45% נמצאים בירושלים, אני רוצה לשמוע מהפרויקטור, וג'ייסון רוט.

אברהם נגוסה: אחד מהם.

אברהם נגוסה: אני רואה שפיני לא נמצא.

אברהם נגוסה: תחליטו מי יציג מה אתם עושים ואיזה אתגרים יש לכם ואם יש שיתוף פעולה עם משרדי הממשלה.

<נטלי אטלן: אני רכזת תלמידים עולים בעיריית ירושלים, זה תפקיד די חדש.

<נטלי אטלן: אני רוצה לציין שההתייחסות שלנו בעירית ירושלים לעולים דוברי אנגלית היא אותה התייחסות כמו לכלל העולים.

<נטלי אטלן: זה לא שאנחנו מתייחסים ספציפית, מלבד הצורך הרגשי כפי שדיברתם, יש צורך שצריך להתבטא בשפת האם, זה נכון שכמו שעקיבא אמר, יש קבוצות בבתי הספר, לא בכל בתי הספר כי זה תקציב מאוד גבוה ואי אפשר.

<נטלי אטלן: אבל אנחנו מנסים בבתי ספר שמוגדרים כקולטי עליה, בית ספר שיש ריכוז עולים עם שעות אולפן ושעות תגבור לעולים, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם משרד החינוך ומשרד הקליטה ומנסים לתת מענה גם בפרטני וגם במערכתי.

<נטלי אטלן: גם להכניס קבוצות או תמיכה או שעות לעולים וגם בפרטני במקרים הספציפיים שיש צורך בליווי למשפחה ספציפית אנחנו מלווים אותה מול בית הספר.

<נטלי אטלן: יש צורך בעוד, תמיד יש צורך בעוד.

אברהם נגוסה: אני מבקש שתתייחסי, כנציגת השלטון המקומי, לא בכובע הזה אמנם אבל כמי שקולט 45% עולים דוברי אנגלית, שמעת את הטענות שעלו פה 'אתם יכולים להסתדר', 'אני צריך תקציב לעולים אחרים, אתיופים, רוסים, צרפתים, אתם תסתדרו'.

אברהם נגוסה: שמעת את הטענות האלה.

אברהם נגוסה: אני מניח שהטענות האלה אולי נשמעו על ידי הרשויות המקומיות כי הן אלה שבשטח מבצעות את המדיניות.

אברהם נגוסה: לפני שאני שואל את משרד החינוך אני רוצה לשאול אם נתקלת בדברים כאלה.

<נטלי אטלן: אולי מאיה תיכף תענה על השאלה הזאת.

אברהם נגוסה: אנחנו נפנה גם אליה, אבל את כרשות מקומית, האם יש דבר כזה והאם לא קיבלתם מענה כדי להתמודד עם הבעיות האלה?

<נטלי אטלן: אני רוצה להגיד שאנחנו עושים מהלכים גם ברשות המקומית.

<נטלי אטלן: אני אתן דוגמה של השירות הפסיכולוגי, העלית את הנושא של הטיפול הפסיכולוגי, אני אתייחס רק לטיפול הפסיכולוגי של התלמיד העולה ושל המשפחות.

<נטלי אטלן: אנחנו עשינו מהלכים מול השפ"כ לתת מענים טיפוליים פסיכולוגיים לתלמידים ומשפחותיהם כשיש צורך, בשפת האם שלהם וקיבלנו לפני כמה חודשים אישור שאנחנו יכולים להפנות תלמידים והתחלנו במהלך הזה, אנחנו מפנים תלמידים עולים והם מקבלים טיפולים בתחנות של השפ"כ.

<נטלי אטלן: אנחנו מקבלים טיפולים בשפת האם שלהם וזה עובד טוב.

<נטלי אטלן: זו התחלה, אבל אנחנו מודעים לכך שיש צרכים ואנחנו מנסים לענות עליהם לאט לאט, זה מה שאנחנו מנסים לעשות.

<נטלי אטלן: זו דוגמה אחת.

<נטלי אטלן: כפי שאמרתי, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם עמותות ועם המשרדים הממשלתיים ומנסים להתקדם.

אברהם נגוסה: אני מבקש להגיע למשרדי הממשלה.

<ג'ייסון רוט: אם אפשר רק משהו קטן.

<ג'ייסון רוט: אנחנו בתור פרויקטורים של דוברי אנגלית בירושלים, אני וישראל, אנחנו עובדים הרבה בשיתוף עם ארגונים.

<ג'ייסון רוט: ACI, נפש בנפש, טלפט וכולי, גם קו לנוער.

<ג'ייסון רוט: ואנחנו לא עובדים רק עם אלה שאחרי עליה, זה גם טרום עליה.

<ג'ייסון רוט: מה שאנחנו מנסים לעשות לפני, אנחנו טסים לירידים בחו"ל, אנחנו מדברים לכל העולים שאנחנו כן יכולים להשיג אותם, מדברים איתם על מה צריכים לעשות, מה זה החיים בירושלים.

<ג'ייסון רוט: כמובן עכשיו עם נפש בנפש יש פיילוטים, כל עולה שמעוניין לשמוע על ירושלים בא למשרד שלנו מדבר עם ישראל או איתי, ואנחנו מדברים על החיים בירושלים.

<ג'ייסון רוט: מה הם צריכים לדעת לפני העלייה וגם כשהם עולים, וגם שנה אחרי ועשר שנים אחרי העלייה.

<ג'ייסון רוט: הכל כדי להסתדר פה בישראל, עם פחות בעיות.

<ג'ייסון רוט: אז מה שאנחנו מבקשים לעשות עם כולם כאן, לעשות שיתופים ביחד, או אם באירוע, או סתם איך אנחנו יכולים לעבוד ביחד, שנוכל לעזור לכל העולים לפני שיווצרו הבעיות.

<ג'ייסון רוט: אם נוכל לטפל בבעיות לפני שהם באים, אז לא מגיעות הבעיות.

<ג'ייסון רוט: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: בגלל קוצר הזמן אני אתמקד במשרדים מסוימים.

אברהם נגוסה: כמובן אם משרדים אחרים ירצו להתייחס אני אאפשר.

<קריאה: לסוניה הייתה שאלה לעיריית ירושלים.

<סוניה גרהם: מדברת באנגלית, להלן תרגום חופשי של דבריה: אני עובדת עם ה-WZO , והמועצה שלה.

<סוניה גרהם: אחת הסיבות שהתחלנו את זה לגרום שהדברים יקרו במהירות לעולים החדשים והתקציב שאמור להיות מופנה לעולים דוברי אנגלית אכן יופנה אליהם.

<סוניה גרהם: השאלה שלי היא, לכם כעירייה יש כספים מוקצים, איך התקציב מגיע לעולים דוברי אנגלית בירושלים שאכן צריכים אותו?

אברהם נגוסה: כל רשות מקומית מקבלת תקציב פר עולה.

אברהם נגוסה: לכן אם אתם קיבלתם תקציב לעולים דוברי אנגלית, איך אתם אומרים 'אני צריך את הכסף לעולה אחר ואתם תסתדרו'.

אברהם נגוסה: זה הרעיון שלך?

<סוניה גרהם: אני הבנתי שרשויות מקומיות מקבלות תקציבים, איך זה מחולק לדוברי אנגלית בירושלים.

<ג'ייסון רוט: קודם כל אנחנו מבקשים כסף, יש לרשות הקליטה כסף, כל פרויקטור, גם ספרדית, צרפתית, רוסית ודוברי אנגלית, אנחנו מנסים לעשות מה שאנחנו רוצים לעשות, אם זה אירוע או סדנאות, מה שאנחנו חושבים שאנחנו צריכים לעשות עם התקציבים שלנו.

<ג'ייסון רוט: אנחנו מבקשים כסף ואז אנחנו מקבלים פחות או יותר מה שאנחנו מבקשים.

<ג'ייסון רוט: מה שאנחנו עושים כל שנה לילדים, נגיד, לילדים בירושלים – ואני לא יודע מה יש בעוד עיריות – אבל בירושלים כל קיץ יש מחנה קיץ, קייטנה לילדים.

<ג'ייסון רוט: מכיתה א' עד יב', שהם באים לשלושה שבועות והם לומדים עברית, הם מחפשים חברים שם וכולי.

<ג'ייסון רוט: שהם יוכלו להסתדר בשנה הבאה בלימודים לדוגמה.

<ג'ייסון רוט: זו דבר אחד.

<ג'ייסון רוט: יש גם יום עולה שאנחנו עושים, יש מסיבות, יש שיעורים לכלכלה נבונה, כי בארצות הברית כסף זה משהו אחד ובישראל זה משהו אחר.

<ג'ייסון רוט: יש גם סדנאות לשירות לאומי, לשירות, שאנחנו עושים וכולי וכולי.

<ג'ייסון רוט: אז אנחנו מנסים את הכסף שאנחנו מקבלים, היכן שאנחנו רואים שיש בעיות ומה הכי טוב לעולים שלנו.

<ג'ייסון רוט: אם את רוצה לדבר יותר בפרטי אפשר לעשות את זה גם, שאני יכול להראות את מה שעשינו.

<סוניה גרהם: כן.

<סוניה גרהם: אני רוצה להבין יותר לעומק.

<ג'ייסון רוט: בשמחה.

רחל עזריה: אני רוצה לומר, הרבה פעמים ואני מכירה את זה בהרבה עיריות, שיש נטייה ללכת על אירועים כי אירועים זה משהו שהוא גם קל יותר לניהול, גם לפוליטיקאים יש אינטרס שיהיו אירועים, אפשר לבוא לברך ויש בחירות עוד פחות משנה, ואני חושבת שמה שבסופו של דבר העולים צריכים הרבה פעמים זה ליווי הרבה פחות זוהר, הרבה פחות מגניב לאורך כל התקופה.

רחל עזריה: אירועים זה נעים, זה כאילו כולנו ביחד והכל בסדר, אבל בסוף ברגעי המשבר, השאלה אם מישהו נמצא, והשאלה אם יש ליווי פרטני שבסוף לא מגיעים לרגעי המשבר.

רחל עזריה: לצערי זה אני פחות - - -

אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול את נציג השירות הלאומי אזרחי, בעניין אלה שמשרתים בשירות לאומי.

אברהם נגוסה: עולים בודדים שמגיעים ומתנדבים.

אברהם נגוסה: יש גם מתנדבים לא עולים, אבל אנחנו נתמקד בעולים.

אברהם נגוסה: האם אתם רואים בהם כבודדים והאם יש התייחסות מסוימת בנושא הזה?

אברהם נגוסה: האם מענק חייל בודד מגיע להם?

<שלו ארגי וובו: בוקר טוב לכולם.

<שלו ארגי וובו: ברשות היושב ראש, אני מנהל את כל התחום של האוכלוסיות המיוחדות ברשות לשירות לאומי אזרחי.

<שלו ארגי וובו: בחצי משפט, הרשות לשירות לאומי אזרחי זה הרגולטור של כל השירות הלאומי היום בארץ ובחו"ל, מפעילים כ-18,000 תקנים כמעט כל שנה, בתוכם המתנדבים המאוד מאוד מיוחדים שלנו שזה כל המתנדבים הבודדים, העולים.

<שלו ארגי וובו: קודם כל ממש להצדיע פה לכל ארגון ועמותה שנמצאת פה.

<שלו ארגי וובו: אני נחשפתי לעולם הזה בזכות חמותי שתחיה שמנהלת את – מושבה מי שמכיר, בפנסילבניה, ואשתי שמנהלת את תכנית "עמישב" שמתייחס רק לתחום הזה ולדברים האלה.

<שלו ארגי וובו: אנחנו כבר בתהליך של שנה, אני שנה מתעסק בעיקר בתחום הזה.

<שלו ארגי וובו: אנחנו בתהליכים של להשוות את התנאים של העולים הבודדים, את התנאים שמגיעים להם לפי החוק לגבי המענקים וגם תוך כדי שירות.

<שלו ארגי וובו: אלה שני דברים שונים.

<שלו ארגי וובו: אנחנו בתהליך לקראת סגירה עם הסיפור של מתנדבים לאחר השירות שלהם, אחרי שהם מסיימים.

<שלו ארגי וובו: השלב הבא שהוא היותר קריטי, זה שאנחנו רוצים להשוות את התנאים שלהם תוך כדי שירות, שאנחנו מדברים פה על תקציבים מאוד גדולים, זה בתהליך לקראת התקציב הבא מול האוצר.

<שלו ארגי וובו: מבחינתנו כל מתנדב כזה שמגיע, מעבר לאתגרים שיש למתנדב רגיל ואני לא צריך להגיד, אנשים כאן מכירים את כל האתגרים הנוספים שיש, אנחנו בתהליך מול הדבר הזה, מול השעות שלהם, מול השעות שהם יכולים, ימי החופש המוגדלים שהם מקבלים לטובת לטוס לחו"ל לראות את המשפחה, לטובת זה שהמשפחה מגיעה, יש פה התייחסות והוצאנו על זה נוהל מאוד מסודר.

<שלו ארגי וובו: את כל מה שאני אומר עכשיו אפשר לשלוח בצורה מסודרת לכולם.

<שלו ארגי וובו: כמובן באתי היום ממש ללמוד ולשמוע, כתבתי לי כאן עוד הרבה נקודות שאנחנו צריכים לעבוד עליהן ולהתקדם איתן, ואני מזמין את כולכם בשמחה לכל דבר.

אברהם נגוסה: יש לי שתי שאלות.

אברהם נגוסה: כשאתה אומר שאתם דנים על התקציב, אתה מדבר על תקציב 2019-2020, והאם רוצים להשוות את המענקים לחיילים בודדים?

<שלו ארגי וובו: כמובן שאנחנו רוצים להשוות את זה לחיילים בודדים.

<שלו ארגי וובו: זה לא חיילים, לכן זה דירוג שהוא טיפה יותר למטה.

<שלו ארגי וובו: אנחנו רוצים להשוות את זה כמה שיותר קרוב.

<שלו ארגי וובו: כמה שאפשר וכמה שמאפשרת המדינה.

<שלו ארגי וובו: מבחינתנו כל מתנדב כזה, אני אומר שוב, חיילים קרביים זה חיילים קרביים אבל מתנדב בודד כזה שעובר את כל מה שהוא עובר בלי המשפחה שלו וכל התהליכים שהוא עובר- - -

אברהם נגוסה: לא מתנדב, שירות לאומי.

<שלו ארגי וובו: כשאני אומר מתנדב, אני מתכוון למתנדב בשירות הלאומי.

<שלו ארגי וובו: מבחינתנו הוא ממש באותו לבל, הוא לוחם בתחום שלו במה שהוא עושה, ומבחינתנו שוב בשאיפה זה בתקציב הקרוב להשוות את התנאים שלהם, ממש כמו שנותנים לחיילים בודדים.

אברהם נגוסה: לאיזו שנת תקציב אתה מתייחס?

<שלו ארגי וובו: לשנה הקרובה.

אברהם נגוסה: 2018?

<שלו ארגי וובו: לשם אנחנו רוצים לשאוף ולשם אנחנו עושים את התהליכים.

<שלו ארגי וובו: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: נשמע את נציגת משרד הקליטה.

אברהם נגוסה: אני מבקש שתתייחסי.

אברהם נגוסה: אני בטוח שרשמת את כל מה שעלה פה.

<דוריס קריאף: רשמתי ואני אתייחס לכל מה שעלה.

אברהם נגוסה: אני מבקש לשאול לגבי הקריטריונים לקביעה שקבוצות עולים ספציפיות כמו דוברי אנגלית, ויש להם דרישות בהתייחסות מיוחדת.

<דוריס קריאף: אני ממונה על הזכאות במשרד העלייה והקליטה.

<דוריס קריאף: אני אתחיל עם הסיפור של הפרויקטורים.

<דוריס קריאף: הפרויקטורים ברשויות ממומנים ב-75% על ידי משרד העלייה והקליטה.

<דוריס קריאף: יש כ-90 פרויקטורים בכל רחבי הארץ.

<דוריס קריאף: 40 מהם דוברי אנגלית, גם אם זה לא בשפת האם הראשונה שלהם, כלומר גם דובר רוסית יכול להיות דובר אנגלית.

<דוריס קריאף: יש רשימה שאפשר להעביר לכם אותה של דוברי אנגלית.

<דוריס קריאף: כלומר, כמחצית הם דוברי אנגלית.

<דוריס קריאף: אז מהבחינה הזאת עברנו את המכשול, שינינו את התבחינים, אני לא יודעת אותם בעל פה אבל הם נמצאים באתר האינטרנט.

<דוריס קריאף: שינינו את התבחינים לפני שנתיים, הם יותר מקלים ולכן איפשרו לקלוט ולממן יותר פרויקטורים ברשויות.

<דוריס קריאף: מבחינת יועצי הקליטה דוברי אנגלית, שוב, בדיוק באותה רמה של הפרויקטורים אם זו לא שפת האם שלהם, כלומר גם דובר רוסית יכול להיות דובר אנגלית, יש לנו בכל מרחב דוברי אנגלית וגם אם אין יועץ קליטה ספציפי שהוא דובר אנגלית שהוא זמין, תמיד נעזרים, יש לנו סטודנטים דוברי אנגלית, יש לנו בני שירות שאנחנו מעסיקים שהם דוברי אנגלית ותמיד אפשר לקרוא למישהו שיתרגם.

<דוריס קריאף: באמת שאין איזו שהיא עוצמתיות בקשיים של לטפל במישהו שהוא לא דובר עברית.

<דוריס קריאף: לגבי ארגון נפש בנפש, זהו ארגון שנתמך על ידי משרד העלייה והקליטה בכ-18 מיליון שקלים בשנה, על מנת לתפעל אותנו ולעזור לנו בתפעול של הטרום עליה ואחרי העלייה.

<דוריס קריאף: כמובן שיש תבחינים לארגונים האלה, יכולים להיקלט כמה שיותר ארגונים שעומדים בתבחינים האלה, לעזור לנו להתמודד עם טרום עליה ואחר כך.

אברהם נגוסה: את יודעת שארגון נפש בנפש מטפל רק בצפון אמריקה ובאנגליה.

<דוריס קריאף: נכון.

אברהם נגוסה: ומה עם מדינות אחרות דוברות אנגלית?

<דוריס קריאף: גם מוזמנים להגיש בקשות לתמיכה מהמשרד.

<דוריס קריאף: יש תבחינים שלא רק אנחנו קובעים אותם, גם משרד המשפטים.

<דוריס קריאף: מי שעונה לתבחינים האלה יכול להצטרף ולהיות ארגון נתמך על ידי המשרד.

<דוריס קריאף: יש לנו מוקד מידע שנפתח ביוני השנה, ומחצית מהם דוברי אנגלית.

<דוריס קריאף: אנחנו כן מודעים לזה שגם לפעמים יש יותר צורך לאנגלית, אין תכניות שמיועדות לאוכלוסייה כזאת או אחרת.

<דוריס קריאף: לכל התכניות יכולים להצטרף כל העולים, כולל נגב גליל עכשיו שאנחנו מכינים, תכנית עליה לנגב ולגליל.

<דוריס קריאף: כמובן שעדיין יש אוכלוסיות ייחודיות שלא אנחנו קבענו אלא הממשלה שהם יהיו אוכלוסיות ייחודיות לכן אני לא יכולה להתייחס להחלטות ממשלה, ולכן אין להשוות.

<דוריס קריאף: אבל התכניות הן לכלל האוכלוסייה מכל העולם.

<דוריס קריאף: טרום עליה – גם הגלובל סנטר של הסוכנות היהודית, היום אנחנו תומכים בו על מנת שהוא יתגבר, שם יש הרבה דוברי אנגלית, כלומר יש מידע טרום עליה, יש כנסים, אנחנו מביאים אנשי מקצוע ועושים אותם בשיתוף פעולה גם עם הסוכנות היהודית וגם עם ארגון נפש בנפש, במקרה הזה זה בצפון אמריקה.

<דוריס קריאף: יחד עם ההסתדרות הציונית אנחנו מפעילים שיעורי עברית טרום עליה, כדי שאנשים יהיו כמה שיותר מוכנים לארץ עם השפה העברית.

אברהם נגוסה: פה מדברים על צרכים מיוחדים.

אברהם נגוסה: עולים שצריכים התייחסות לצרכים מיוחדים.

אברהם נגוסה: האם משרד הקליטה השתחרר מהעניין של אלה שבאים מארצות הרווחה הם יסתדרו וזה בסדר, נותנים סל קליטה וזהו?

<דוריס קריאף: בוודאי שהוא השתחרר.

<דוריס קריאף: לדעתי הוא לא היה מחובר לסיפור הזה.

אברהם נגוסה: את שמעת כמוני את ההתייחסות של הארגונים.

<דוריס קריאף: נכון אבל הרבה פעמים גם דובר שפה רוסית יכול להגיד את זה.

<דוריס קריאף: יש לנו עובדות סוציאליות שאנחנו מעסיקים במשרד, שהן בעלות תקן, כולם דוברי אנגלית, כלומר אם יש משפחה בעלי צרכים מסוימים הפרויקטור יודע לחבר לעו"סית של המשרד, שתלווה מול המוסדות, מול ביטוח לאומי וכדומה, וזה לכלל האוכלוסייה, לא רק לדוברי אנגלית.

אברהם נגוסה: את שמעת על הבעיות של אלה שסיימו תואר ראשון או שני ומגיעים לפה עם מקצוע ולא נותנים להם עבודה מכיוון שרמת העברית שלהם לא מספיקה, ודבר שני השתלבות הצעירים באוניברסיטאות.

אברהם נגוסה: עלו כאן נושאים, האם למשרד הקליטה יש תכנית מפורטת להתערב בדברים האלה?

<דוריס קריאף: אין תכנית מפורטת, אבל יש לנו מימון כמובן, אתה יודע שיש לנו מימון לצעירים ללמוד את התואר שלהם, לצערי רוב האוכלוסייה האנגלית בוחרת ללמוד בבינתחומי בשפה האנגלית, ולכן הם לא עוברים - - -

אברהם נגוסה: אולי לא הבנתי.

אברהם נגוסה: זה לא העניין הכספי.

<דוריס קריאף: אני מדברת על השפה העברית.

אברהם נגוסה: הם צריכים התערבות.

<דוריס קריאף: הם מדלגים על השלב - - -

אברהם נגוסה: מול האוניברסיטאות, מול המוסדות.

אברהם נגוסה: האם אתם מכינים אותם מול מקומות התעסוקה?

אברהם נגוסה: אלה דברים של התערבות.

אברהם נגוסה: הבעיה היא לא בעיית המלגה אלא שלא מקבלים אותם לתוך המוסד בגלל העברית שלא מתאימה לרמת ההשכלה הגבוהה.

<דוריס קריאף: זה לא שלא מקבלים אותו.

<דוריס קריאף: יש מכינת עולים, הוא פשוט צריך לעבור מכינת עולים אם רמת העברית שלו לא טובה, וזה תנאי של האוניברסיטה.

<דוריס קריאף: אי אפשר ללמוד באוניברסיטה בלי השפה העברית.

אברהם נגוסה: מה לגבי ההכרה בתארים?

<דוריס קריאף: אני לא - - - משרד הבריאות - - -

אברהם נגוסה: לא.

אברהם נגוסה: משרד הבריאות זה בעניין הרופאים ועוד, יש לנו דיון ושם נעלה את זה.

אברהם נגוסה: אין לי זמן עכשיו להיכנס לזה, אבל מקצועות כמו למשל פסיכולוגים, עורכי דין ומקצועות אחרים.

<דוריס קריאף: אנחנו עוזרים.

<דוריס קריאף: אתם יודעים שכל מקצועות הרישוי, משרד העלייה והקליטה עוזר לכל האוכלוסייה.

אברהם נגוסה: מה התכנית?

<דוריס קריאף: אני לא יודעת להגיד לך על התכנית.

אברהם נגוסה: האם יש מחלקה שמטפלת בזה?

אברהם נגוסה: האם הארגונים האלה, האם עולים יודעים למי לפנות לקבל עזרה?

<דוריס קריאף: בוודאי.

<דוריס קריאף: יש יועצי תעסוקה, יש אגף תעסוקה שהוא מתעסק עם כל ההכרה בתעודות, תרגום של מסמכים נוטריוניים שקשורים למקצוע שלו.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו בלחץ של זמן.

אברהם נגוסה: בבקשה נציגת משרד החינוך, מנהלת אגף קליטת תלמידים.

אברהם נגוסה: אני מבקש שתתייחסי למה שנאמר פה בעניין שילוב הילדים במערכת החינוך הפורמלי והלא פורמלי.

אברהם נגוסה: תמיכה נפשית בעיקר.

<מאיה שריר: שלום.

<מאיה שריר: בשנת 2017 הגיעו 978 תלמידים מארצות הברית למערכת החינוך, 51 מאוסטרליה, 2 מאירלנד, 170 מבריטניה, 3 מניו זילנד, 113 מקנדה שחלקם בכלל דוברי צרפתית.

<מאיה שריר: מה שכתוב בחוזר מנכ"ל על שעות הוא באופן שוויוני לכלל האוכלוסיות.

<מאיה שריר: כל העולים שמגיעים אלינו מ-130 מדינות צריכים ללמוד עברית, כולם בלי יוצא מן הכלל צריכים להשלים פערים במקצועות הלימוד השונים ואפילו במתמטיקה סדר הדברים שנלמד במערכת החינוך בישראל שונה ממה שנלמד בארצות הברית, כך שבכל מקצועות הלימוד צריך להשלים פערים.

<מאיה שריר: יש שלושה נושאים שבהם יש התייחסות שפת ארץ המוצא.

<מאיה שריר: הנושא הראשון הוא בגרות.

<מאיה שריר: יש לעולים החדשים, במיוחד אלה שהגיעו בגיל 15, בגיל מבוגר יותר, אפשרות להבחן גם במבחן דו לשוני.

<מאיה שריר: בעברית ובשפת האם ויש מבחנים כאלה באנגלית כמובן.

<מאיה שריר: הנושא השני הוא ברושור עם מידע להורים.

<מאיה שריר: יש לנו מידע להורים על מערכת החינוך בישראל שהיא מאוד שונה מכל מערכות החינוך בעולם, וגם את זה יש באנגלית.

<מאיה שריר: הנושא השלישי הוא המגשרים החינוכיים הבין תרבותיים שזה מצ'ינג שלנו עם הרשויות, שוב, כמו משרד העלייה והקליטה אנחנו מתקצבים בערך 75% והרשות צריכה להגיד שהיא רוצה לתקצב את זה ולהשתתף בתכנית ואז אנחנו מפעילים.

<מאיה שריר: עד היום לא היו לנו דוברי אנגלית.

<מאיה שריר: אני אבדוק אפשרות במשרד להרחיב את הקול קורא שצריך להתפרסם השבוע או בשבוע הבא, להרחיב אותו גם לדוברי אנגלית.

<מאיה שריר: לגבי מורים, נשמח לקלוט במיוחד מורים לאנגלית שמאוד חסרים במערכת, אבל לכל המורים, אני יודעת שיש שעות עולים, נברר נקודתית מה קרה שם ונשמח שתפנה אלי את הבעיה ונבדוק.

<מאיה שריר: לגבי תלמידים בעלי צרכים מיוחדים, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם משרד העלייה והקליטה, עם הסוכנות היהודית, עם נפש בנפש, כל הארגונים האלה שמפנים אלינו, משפחות שהם טרום עליה יודעים שהילדים יזדקקו לאיזה שהוא טיפול של חינוך מיוחד – טיפלנו.

<מאיה שריר: טיפלנו בעולים כאלה מכל המדינות, לא ביקשנו תרגום לעברית.

<מאיה שריר: כמה שאפשר לסייע פה אנחנו בהחלט ערוכים ומוכנים.

<מאיה שריר: אותו דבר עם השפ"כ, עשינו מהלך מאוד מקצועי להכשיר את המגשרים לעבודה עם אוכלוסיות של עולים.

<מאיה שריר: יש נוהל עבודה והכשרה שלהם.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אנחנו חייבים לסיים, אני יודע שלא הספקנו לשמוע את משרד הרווחה.

אברהם נגוסה: מה שהשגנו היום הוא הבאת המודעות של הנושא הזה.

אברהם נגוסה: משרדי הממשלה שמעו וגם הארגונים.

אברהם נגוסה: אנחנו נעקוב ונקיים דיון המשך בעניין הזה כדי לשמוע.

אברהם נגוסה: אני מציע למשרדי הממשלה, אחרי ששמעתם את הטענות האלה תעשו שיעורי בית במשרד שלכם ותבדקו את עצמכם ולאחר מכן תבואו אלינו עם רעיונות איך לשתף פעולה על מנת למגר את התופעות האלה.

אברהם נגוסה: אני רוצה לתת ליהונתן לסכם בקיצור.

<יהונתן רובין: מדבר באנגלית, להלן תרגום חופשי של דבריו: תודה רבה חבר הכנסת נגוסה, אני רוצה להודות לכולכם על שהגעתם, העבודה שאנחנו עושים היום תעזור לעולים שיבואו והעולים שכבר כאן.

<יהונתן רובין: תודה מיוחדת לרפאל ג'יי וסוניה שעזרו לכל זה לקרות.

<יהונתן רובין: אני רוצה לסכם במהירות ולומר בשם ה-WZO, אנחנו נעזור לתאם בכל מה שיקרה בהמשך, הצעדים העתידיים וכולי.

<יהונתן רובין: כמו כן אני מבקש לציין, וזה מה שהרבה מהארגונים העלו אבל אף אחד לא ממש חידד את זה, שמאז קום מדינת ישראל 700,000 ישראלים עזבו ולא חזרו, וזאת לפי נתוני הלמ"ס.

<יהונתן רובין: זה בערך 10,000 כל שנה.

<יהונתן רובין: 54% היו אנשים שלא נולדו בישראל.

<יהונתן רובין: יש עולים רבים שחוזרים לארצם.

<יהונתן רובין: אנחנו מקווים שהיוזמות האלה ימשיכו ויעזרו לעולים החדשים להשתלב.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אנחנו נקיים דיון נוסף בקרוב ונזמן אתכם.

אברהם נגוסה: אני שוב רוצה לומר למשרדי הממשלה, שמעתם את הדברים, תתכננו, תבדקו ותבואו אלינו.

<דפני רות מושיוב: אני רק רוצה להגיד שהיה דיון אצל המנכ"ל אצלנו לנושא של קדם הכנה של אנשים עם צרכים מיוחדים.

<דפני רות מושיוב: אני ממליצה לארגונים דוברי האנגלית, בואו למנכ"ל ותדברו כי זו בעיה רוחבית, זו לא בעיה מארץ אחת.

<דפני רות מושיוב: צריך לדעת איך עושים את זה כשאדם לא מוכר כאזרח המדינה.

<דפני רות מושיוב: מהגלובל סנטר לא קיבלנו אף פניה לגבי אנשים עם צרכים מיוחדים.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני שוב קורא למשרדי הממשלה להשתחרר מההבנה שדוברי אנגלית מארצות רווחה הכל בסדר, בואו נצא מזה ונתייחס לעולה בצורה פרטנית.

אברהם נגוסה: תודה רבה, הישיבה נעולה.