ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 650, 2017-12-11 10:45

אלי אלאלוף: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אלי אלאלוף: אני מתנצל על האיחור.

אלי אלאלוף: במקביל יש דיון בוועדה הלאומית לנושא הקשישים והדיון היה מאוד חשוב.

אלי אלאלוף: יש לנו שלוש הצעות חוק ובהסכמת שלושת המציעים אנחנו רוצים לאחד אותן.

<נעה בן שבת: אם אפשר, בהמשך הדרך, אנחנו רוצים לראות לאיזה כיוון נלך כי שתי הצעות מדברות על הצמדת קצבת השירותים המיוחדים ויש את ההצעה של חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: אני מבחינה מתודית כמובן בעד לאחד את כל הצעות החוק.

אילן גילאון: לדעתי צריך קודם כל לעסוק בקצבה.

אילן גילאון: שאר האלמנטים שהוכנסו לתוך הסל הזה, נוצר איזשהו מצב שהוא מאוד מאוד קשה ובלתי אפשרי.

אילן גילאון: להזכיר לכולנו, לפני כניסת הפרופסורים לתמונה, אנחנו דנו בקצבה ובקצבה בלבד.

אילן גילאון: הצעת החוק הייתה פשוטה, בהירה וברורה כשמש.

אילן גילאון: דובר על כך שהקצבה שהיא היום 2,342 שקלים תהפוך ל-5,300 שקלים בפעימה אחת.

אילן גילאון: אני אומר מה היה.

אלי אלאלוף: השאלה אם מאחדים את ההצעות עכשיו או בהמשך.

אילן גילאון: אני רוצה להציע לסדר הדיון.

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: אני העליתי נקודה ואני רוצה שנתייחס לנקודה.

אילן גילאון: אני מציע שנדון בקצבה תחילה על פי הפשרות שעשינו ולא על פי החוק.

אילן גילאון: זאת אומרת, להכניס את כל האלמנטים לתוך חוק הקצבה על פי הפשרות שנעשו כאן ואז נוכל להמשיך להתקדם.

<קריאה: האם אפשר להתייחס?

אלי אלאלוף: תרשו לי לנהל את הישיבה וללכת על פי הסדר שקבענו מראש.

אלי אלאלוף: כרגע אני ממליץ למזג את שלושת ההצעות שקיימות כדי שנעבוד על כל הדברים, כולל מה שאמרת, אילן.

אלי אלאלוף: אנחנו נעבוד על זה לפי כל סעיף וסעיף שאנחנו יודעים לדון בו.

אלי אלאלוף: את זה נעשה.

אלי אלאלוף: כרגע עדיף שנדבר אחרי שהצלחנו למזג את שלושת ההצעות שונות כי אחרת כל אחד יתחיל לדבר על ההצעה הנפרדת שלו או החברים לא יתייחסו לדבר המאוחד.

אלי אלאלוף: זאת ההמלצה שלי.

אלי אלאלוף: אם אתם רוצים כחברי כנסת - - -

אילן גילאון: אבל שלושתן דנות בקצבת הנכות?

אלי אלאלוף: ודאי.

<נעה בן שבת: אחת דנה בקצבת הנכות ושתי האחרות דנות בקצבת השר"ם.

<נעה בן שבת: כולן באותו נושא.

אלי אלאלוף: כולן קשורות לנכים.

אילן גילאון: זאת בדיוק הבעיה מבחינת הדיון של המסגרת של ה-4,2.

אלי אלאלוף: תתייחסו, בבקשה.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת קארין אלהרר.

קארין אלהרר: תודה רבה אדוני היושב ראש.

קארין אלהרר: קודם כל, תודה רבה על קיומו של הדיון בתכוף לישיבה הקודמת.

קארין אלהרר: אני אומר שאני כמובן בעד מיזוג כי בדרך כלל זה מפשט תהליכים.

קארין אלהרר: אבל אני אומר שבמקרה שאנחנו דנים בו היום, אני קצת מבולבלת.

קארין אלהרר: זאת אומרת, אני לא מבינה למה אני ממזגת.

קארין אלהרר: הצעת החוק שהוביל חבר הכנסת יגאל גילאון מדברת על קצבת נכות כללית והיא דין נפרד.

קארין אלהרר: קצבת נכות כללית מגיעה לכל אדם שיש לו אחוזי נכות בביטוח הלאומי וזה בכלל תנאי סף לקבלת קצבת שר"ם.

קארין אלהרר: קצבת שר"ם, אלה תנאים אחרים לגמרי.

קארין אלהרר: קצבת שר"ם מדברת על אנשים שהם סיעודיים וזקוקים לסיוע בפעולות היום יום ובכלל הקצבה הזאת לא אמורה להגיע למחייתם של האנשים אלא אמורה להגיע למימון מטפל סיעודי.

קארין אלהרר: צודק אדוני היושב ראש שאומר שבסוף אנחנו מאגמים משאבים כדי לממן את המחיה והמחיה כוללת גם העסקת מטפל.

קארין אלהרר: אבל אולי תוכלו להסביר לי בעצם למה אנחנו ממזגים.

קארין אלהרר: יש איזו הצעה ממשלתית?

קארין אלהרר: אני מבינה שיש מתווה ולהבנתי יש גם בעיות במתווה.

קארין אלהרר: אני רוצה להבין, הבקשה למזג – לאן?

קארין אלהרר: זו השאלה.

אלי אלאלוף: ההצעה השלישית היא של חבר הכנסת קיש.

יואב קיש: אני כמובן תומך במיזוג.

יואב קיש: אני רק רוצה לומר שההצעה שלי וההצעה של קארין זהות מילה במילה.

יואב קיש: עצם קארין לקחה את ההצעה שלי והגישה אחרי, בדיוק את אותה הצעה.

יואב קיש: אני מסכים עם מה שאמרה קארין, שמדובר בשר"ם.

יואב קיש: אני רק חושב, מה שגם אז סוכם, כשזה עבר את הטרומית, שהתקציב של התיקון הנדרש בהצעת החוק שלנו יהיה חלק מכל תקציב רפורמת הנכים.

יואב קיש: זאת אומרת, כבר אז בהגדרה, המקורות הוגדרו כך שיהיו ביחד ואמרו שבמסגרת העלאת הקצבה, גם יטפלו בנושא הזה.

יואב קיש: אני חושב שכדי לפשט את העניינים, מן הסתם בגלל שקישרו את הכול ביחד, ראוי שנדון כאן על הצעת חוק אחת ואני חושב שהבסיס שלה בסופו של דבר, אנחנו נלך עם המתווה וננסה כמה שיותר להיות מסונכרנים גם עם השר כץ וגם עם השר כחלון כדי שנוכל להעביר את זה בהסכמת הקואליציה ובהסכמת השרים.

יואב קיש: לכן אני מציע לאחד את כל הדברים האלה כן להוסיף התייחסות גם לנושא שר"ם בהצעה של קצבאות הנכים.

יואב קיש: בעניין הזה אנחנו מפשטים את הכול.

יואב קיש: אני חושב שלא הגיוני לדון כאן על הצעות שונות.

יואב קיש: גם אין לנו את הפריבילגיה מבחינת הזמן לעשות את זה.

קארין אלהרר: אבל אלה תקנות שונות.

יואב קיש: ברגע שאתה עושה עכשיו תיקון - - -

אלי אלאלוף: ברשותך, תרשה לי להשלים.

אלי אלאלוף: אנחנו נתייחס גם לשר"ם בדיון הזה.

יואב קיש: בדיוק.

קארין אלהרר: זה בסדר.

אלי אלאלוף: אני הקשבתי.

אלי אלאלוף: אנחנו נתייחס ותהיה לנו עמדה ברורה בעניין הזה.

אלי אלאלוף: אם אנחנו נתחיל עם שלוש הצעות, כל אחד ידבר על ההצעה שלו ולא נגמור.

יואב קיש: נכון.

אלי אלאלוף: אני, כמו אילן ובתיאום מלא אתו, אנחנו רוצים קודם כל לדבר על הקצבאות.

קארין אלהרר: יפה.

יואב קיש: וגם נדבר על השר"ם.

אלי אלאלוף: אנשים כבר בדיונים קודמים, כולל נציגות של הנכים, דיברו גם על הסיפור של השר"ם.

יואב קיש: גם אם אלה תיקונים שונים, מה הבעיה?

אלי אלאלוף: אין שום סיבה שנשאיר כרגע שלוש הצעות שונות ולא נוכל להתייחס בצורה מסודרת ובצורה אחידה לשלושת ההצעות.

יואב קיש: אתה צודק במאה אחוזים.

קארין אלהרר: אדוני היושב ראש, אני רוצה רק לחדד.

קארין אלהרר: אולי היועצת המשפטית יכולה לסייע.

קארין אלהרר: התיקון לתקנות הביטוח הלאומי בדבר שירותים מיוחדים הוא בכלל לא תיקון שמוסיף כסף כרגע אלא הוא תיקון שאומר שכל עלייה בשכר המינימום, תהיה דלתא זהה, עלייה בקצבת השר"ם.

קארין אלהרר: אלה תקנות שונות, תקנות השר"ם, מתקנות גמלת נכות כללית.

קארין אלהרר: אני מנסה להבין האם בכלל פרוצדורלית ניתן למזג את הדבר הזה.

<נעה בן שבת: פרוצדורלית, אם הצעות החוק בונות הצעה אחת וכולן עוסקות בנושא אחד, נניח נושא גמלאות הנכים, אפשר למזג אותן.

יואב קיש: בדקנו את זה.

יואב קיש: זה שונה אבל אפשר.

<נעה בן שבת: זה אפשרי אבל יש כאן באמת שאלה אם התקרה אותה מעלים, אלה קצבאות שונות, זה נכון, זאת קצבת נכות כללית וזאת קצבת שירותים מיוחדים והן לא בהכרח זהים באוכלוסיות.

אילן גילאון: זאת כוונת מכוון.

אילן גילאון: אתם לא מבינים את זה?

<נעה בן שבת: הן חופפות בחלקן.

אילן גילאון: מי שסיבך את זה, הייתה לו כוונה ששום דבר לא יצא.

יואב קיש: אבל אילן, אתה מפשט עכשיו.

יואב קיש: כשאתה עושה דיון אחד, אתה מפשט.

אילן גילאון: לא.

<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על מיזוג של שלוש הצעות חוק להביא אותן כהצעה אחת.

<נעה בן שבת: אפשר לעשות את המיזוג הזה גם כשרואים עד הסוף איך ההצעה נראית ואז לראות אם אפשר למזג אותן.

יואב קיש: לא, הרי התהליך ייראה אחרת.

יואב קיש: זאת לא חכמה להגיד שנחכה ונראה.

יואב קיש: התהליך ייראה אחרת אם אנחנו ממזגים עכשיו, כן או לא.

קארין אלהרר: מה ייראה אחרת?

יואב קיש: התהליך של הוועדה הזו וכמות התשומות והזמן והמיקוד ייראה אחרת.

קארין אלהרר: מה יש להגיד כל כך?

יואב קיש: את יודעת מה?

יואב קיש: אין לי בעיה.

יואב קיש: שההצעה שלי תמוזג ושלך, אל תמזגי אותה.

יואב קיש: התקציב של השר"ם, התחייבו לנו, לי התחייבו, שהתקציב יהיה חלק מהרפורמה של הנכים.

יואב קיש: אם אני לא נכנס לרפורמה של הנכים, לא בטוח שנקבל את השר"ם.

קארין אלהרר: אבל איזה תקציב אתה מקבל?

אלי אלאלוף: יש כאן תשובה אחת ואני לא יודע אם היא תהיה חכמה.

אלי אלאלוף: אפשר להתייחס להצעה אחת, זאת של אילן ולהצעות שלכם נתייחס בהמשך.

אלי אלאלוף: אני חושב שזה לא נכון לעשות את זה.

אילן גילאון: חבר'ה, בבקשה מכולם, הקשבה.

אילן גילאון: בואו נהיה טיפה יותר פרקטיים.

אילן גילאון: לסבך את כל העולם ואשתו בתוך הצעת החוק הזאת, מי שסיבך וכביכול כאילו עכשיו אנחנו נלחמים על העניין של האנשים המבוגרים שבכלל לא הייתה שאלה כזו מלכתחילה.

אילן גילאון: הרי אנחנו עסקנו בקצבת הנכות.

אילן גילאון: מה שקרה לה קודם עם 2,342 שקלים, אמור לקרות לה עכשיו על פי המסגרת החדשה שאנחנו קובעים אותה.

אילן גילאון: זה הכול.

אילן גילאון: ברגע שאני מכניס גם אוכלוסיות חדשות, גם טיפול בדברים אחרים שכולם יקרים לליבנו והם חלק מתוך רפורמת הנכים, זה במגמה אחת.

אילן גילאון: מי שעשה את זה רצה לדפוק את היכולת שלנו לקיים את קצבת הנכות.

אילן גילאון: זה מה שקרה.

אילן גילאון: כי אז יבואו אלה, והעיוורים הם לא חשובים?

אילן גילאון: והילדים לא חשובים?

אילן גילאון: הכול חשוב אבל הנושא, להזכיר לכולם, התחיל בגלל המאבק על קצבת הנכות.

אילן גילאון: טענתנו בחוק המקורי הייתה שהיום היא 2,342 שקלים, נשחקה כתוצאה מהצמדת הקצבה למדד יוקר המחיה כאשר שר האוצר דאז, ראש הממשלה היום, הצמיד אותה, ואנחנו רוצים לתקן את העוול.

אילן גילאון: באתי אני ואמרתי גם לשר האוצר, גם לראש הממשלה שאני רוצה 5,300 שקלים בפעימה אחת וזה הכי צודק שיכול להיות וגם הצבעתי על מקורות המימון.

אילן גילאון: אמר שר האוצר, לא, אנחנו צריכים ללכת ולהתדיין.

אילן גילאון: התדיינו.

אילן גילאון: הגענו לפשרות שרובנו לא מרוצים מהן אבל הגענו לפשרות כי הבנו את המציאות הפוליטית, אני הבנתי את המציאות בה אני חי ואני חייב להיות אחראי לנכים ולא רק לארגונים.

אילן גילאון: לכן הדיון לדעתי יכול להיות משולב, אדוני היושב ראש, אבל הוא חייב בתוך המסגרת כאשר הסד שלנו הוא 4,2 וזה סד שיש לנו, הוא חייב להתמצות קודם כל בקצבת הנכות כפי שנקבעה ב-4,500 שקלים, 4,200 שקלים, 3,800 שקלים ובפעימות עליהן דיברנו, אם אפשר יהיה לצמצם אותן.

יואב קיש: כל מה שאתה אומר, זה נכון, חד וחלק, לא מתווכח.

יואב קיש: אני גם בעד.

יואב קיש: אני רק אומר שאם נמזג, זה יהיה תהליך יותר פשוט ואני אומר לך שספציפית לגבי השר"ם יש תקצוב שהוגדר שייעשה ביחד.

יואב קיש: התחייבות של האוצר.

אלי אלאלוף: קארין, את לא משנה את עמדתך?

קארין אלהרר: אדוני היושב ראש, אני לא מעוניינת להקשות.

קארין אלהרר: אני רוצה להבהיר - אני מבקשת שהיועצת המשפטית תבהיר את זה – מה זה יכול לגרוע מהצעת החוק, אם אני ממזגת אותה.

<נעה בן שבת: המיזוג לא יכול לגרוע מהצעת החוק אבל היא בעצם ממצה את הצעת החוק שלה.

<נעה בן שבת: זאת אומרת, מה שיוחלט כאן לגבי הצעת החוק הכללית, הוא מיצוי של מה שאת הצעת בהצעת החוק שלך.

<נעה בן שבת: זאת אומרת, בסופו של דבר היא תבלע את שלוש הצעות החוק.

שולי מועלם-רפאלי: כן, אבל היא אמורה בסוף להביא לידי ביטוי את כל הדברים שעלו בשלוש הצעות החוק.

<נעה בן שבת: ברגע שאני מסתכלת במתווה, אני לא רואה הצמדה של השר"ם.

יואב קיש: לא יהיה תקצוב נפרד.

יואב קיש: אני דאגתי לתקצוב.

קארין אלהרר: אני רוצה לומר את הדבר הבא.

קארין אלהרר: תראו, הצעת החוק של אילן גילאון היא הצעה יקרה ללבי, חשובה, אני תומכת בה.

קארין אלהרר: אני חושבת שההצעה לטייס אוטומטי בקצבת השר"ם היא עולם אחר.

קארין אלהרר: זה לא אותו הדבר.

קארין אלהרר: אני מצטערת.

קארין אלהרר: כל מי שמעסיק עובד סיעודי יודע שזה לא אותו הדבר.

קארין אלהרר: זה כסף אחר.

קארין אלהרר: קופה אחרת.

קארין אלהרר: לכן אני לא יודעת מה היו ההסכמות, לא הייתי בחדר.

קארין אלהרר: בסדר, יואב, אני אומרת את האמת.

קארין אלהרר: דרך אגב, כשהגשת את ההצעה שלך - - -

יואב קיש: אבל את העברת את ההצעה שלך על בסיס ההסכמות שהגיעו אתי.

יואב קיש: לא על משהו אחר.

יואב קיש: כולל התחייבות שלך גם במליאה לזה.

יואב קיש: נצמדת להצעה שלי.

קארין אלהרר: אמרתי שאני מתחייבת - - -

יואב קיש: תעשי מה שאת רוצה.

יואב קיש: מה את רוצה שאני אגיד לך?

אלי אלאלוף: ברשותכם, אני מסכם.

אלי אלאלוף: אני מביא להצבעה איחוד שלושת ההצעות

קארין אלהרר: לי אין זכות הצבעה.

אלי אלאלוף: מי בעד איחוד שלושת ההצעות?

אלי אלאלוף: מי נגד?

אלי אלאלוף: בעד – רוב

אלי אלאלוף: ההצעה לאחד את שלושת הצעות החוק נתקבלה.

אלי אלאלוף: אושר.

אלי אלאלוף: יש מיזוג.

אלי אלאלוף: ועדת הכנסת תאשר את המיזוג של הצעות החוק.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: אני רוצה להמשיך.

אלי אלאלוף: אנחנו ממשיכים את הדיון שלא הספקנו לקיים בשבוע שעבר.

אלי אלאלוף: אני רוצה לפתוח ולומר שאני לא בא להאשים אף אחד.

אלי אלאלוף: אני לא רוצה להאשים.

אלי אלאלוף: אני רק ממליץ שנקיים דיון מסודר על מנת לקדם את הקצבאות של הנכים.

אלי אלאלוף: זאת המטרה המרכזית של הדיון הזה.

אלי אלאלוף: אבל תדעו שיש מסגרות.

אלי אלאלוף: יש נקודות בסיסיות.

אלי אלאלוף: יש לנו אישור לתקצב, בלי ויכוח עם האוצר ועם משרד הרווחה, ל-4,2 מיליארד שקלים.

אלי אלאלוף: יש לנו אפשרות לעשות עד ארבע פעימות כאשר כל שנה תהיה תוספת של מיליארד שקלים לשנה הקודמת.

אלי אלאלוף: זאת אומרת, תבינו שזה הולך בהדרגתיות ומקבלים על זה.

אלי אלאלוף: יש הצמדה מקובלת לשכר הממוצע במשק.

<קריאה: שכר המינימום.

אלי אלאלוף: השכר הממוצע במשק.

<קריאה: הגבוה ביניהם.

אלי אלאלוף: הגבוה ביניהם.

אלי אלאלוף: אנחנו גם מסכימים בעיקרון – שמענו דעות אבל זה גם לדיון.

אלי אלאלוף: כל מה שאני אומר מעכשיו, אפשר לקיים דיון.

אלי אלאלוף: הנושא של ילד נכה במשפחה, תוספת תקציבית, תהיה תוספת לילדים במשפחות כאלה.

אלי אלאלוף: יש לנו נושא לדיון שעלה ולא היה ידוע מספיק מראש וזה הנושא של הקשישים, הנכים שהפכו לקשישים, והאם אנחנו מצמידים או לא מצמידים את הקצבה שלהם ומתקנים אותה.

יואב קיש: יש נושא של לקשישים שהפכו לנכים.

אילן גילאון: הנה הסיבה שמסבכת את הדיון.

אילן גילאון: בכלל לא הייתה צריכה להיות שאלה כזאת.

אלי אלאלוף: יש לנו את הנושא של הדיסריגרד שחייבים להתייחס גם אליו ברצינות כי זה באמת חשוב מאוד ושנדע שזה גם עלול להוריד מהתקציב לקצבה הישירה לנכה.

אלי אלאלוף: לאור כל הדברים האלה, אני מבקש פעם ראשונה מחברי הכנסת לוותר על זכות הדיבור ולהתחיל עם נציגות הנכים.

אילן גילאון: מקובל.

אלי אלאלוף: ברשותכם, אלכס, אתה רוצה לומר משהו?

<אלכס פרידמן: במסגרת הדיונים עם משרד האוצר.

<אלכס פרידמן: ..

<אלכס פרידמן: כדי לפתור את בעיית הנכים.

<אלכס פרידמן: אותו דבר לגבי ה-דיסריגרד.

<אלכס פרידמן: לגבי הדברים של אילן.

<אלכס פרידמן: המאבק החל לפני שלוש שנים....

<אלכס פרידמן: נכה לא חצי בן אדם ביחס לשכר המינימום.

<אלכס פרידמן: כאן המקום לטפל גם בילדים וגם בקשישים, בכל הבעיות שקיימות בקרב ציבור הנכים.

<אלכס פרידמן: לצערי השמיכה קצרה, התוספת במסגרת ההסדר לא מביאה... בשלב הזה.

<אלכס פרידמן: .. ולכן אני כן מבקש למקד את הדיון הזה בקצבת הנכות הכללית וכמה שפחות פעימות ולאפשר לציבור הנכים שכן מסוגלים לעבוד, לצאת לעבוד בלי להקטין את הקצבה שלהם.

<אלכס פרידמן: יש הרבה בעיות שקיימות.

<אלכס פרידמן: תודה רבה לכם.

<אבנר עורקבי: יושב ראש אהב"ה, ארגון הנכים המיוחד בישראל.

<אבנר עורקבי: אנחנו קצת בהלם.

<אבנר עורקבי: הנכים קצת בהלם.

<אבנר עורקבי: כל המתווה הזה היה מיועד גם לתוספת לילדים נכים.

<אבנר עורקבי: אם העלו את שכר המינימום ואם אנחנו מדברים על שכר מינימום, היכן הילדים?

<אבנר עורקבי: אתם חושבים שהילדים נמצאים בצד?

<אבנר עורקבי: לא.

<אבנר עורקבי: הילדים יהיו בפרונט.

<אבנר עורקבי: ימים יגידו.

<אבנר עורקבי: דבר נוסף.

<אבנר עורקבי: אם אתם באים ואומרים לי כאן, כנסת נכבדה באה ואומרת לי שאין להם תקציב.

<אבנר עורקבי: תקשיבו לי, אני כאן בכנסת קצת יותר ממכם, למעלה משלושים שנים, מסתובב במסדרונות של הכנסת, יושב בכל הוועדות, גם בוועדת הכספים וגם בוועדות נוספות.

<אבנר עורקבי: מגלגלים כספים, מיליארדים על גבי מיליארדים שאתם מעבירים בוועדת הכספים, עודפים, ממשרד למשרד.

<אבנר עורקבי: בפעם האחרונה שהייתי בוועדה, 23 מיליארד שקלים.

<אבנר עורקבי: זאת בושה וחרפה לבוא ולהגיד לנכים, תשמעו, אנחנו לא יכולים, אין לנו מספיק.

<אבנר עורקבי: מה, אנחנו לא אג'נדה אצלכם?

<אבנר עורקבי: הנכים הם לא אג'נדה אצלכם?

<אבנר עורקבי: הילדים הנכים הם לא אג'נדה אצלכם?

<אבנר עורקבי: השר"ם הוא לא אג'נדה אצלכם?

<אבנר עורקבי: לבוא לתת לנו היום, זה מה שתיקחו, זה מה שהמדינה יכולה לתת.

<אבנר עורקבי: רגע, שנייה, הנכים נתנו למדינה תקופה ארוכה.

<אבנר עורקבי: הקפיאו להם את הנכות.

<אבנר עורקבי: אז איפה אתם נמצאים?

<אבנר עורקבי: מה, אנחנו השתתפנו בתקציב של המדינה כמה שנים טובות.

<אבנר עורקבי: אז עכשיו אתם רוצים לפצות אותנו על השנים שוויתרנו?

<אבנר עורקבי: זה התקציב?

<אבנר עורקבי: זאת המטרה?

<אבנר עורקבי: לא.

<אבנר עורקבי: הנכים ימשיכו להיאבק כי הם חושבים שהם צריכים להיות בני אדם.

<אבנר עורקבי: הנה ההוכחה.

<אבנר עורקבי: המאבק ממשיך.

<אבנר עורקבי: המאבק לא עוצר.

<אבנר עורקבי: צריך לתת לפחות, אם לא את השכר הממוצע במשק, קצבת נכות כללית בגובה שכר מינימום.

<אבנר עורקבי: אם אתם אומרים שאין לכם כסף ואתם ממש מצומצמים וקשה מאוד, סליחה, אני אומר לכם, אני הייתי בוועדות, אני ראיתי את המעבר של הכספים, של 23 מיליארד שקלים בפעם האחרונה.

<אבנר עורקבי: איך אפשר לבוא ולהגיד שאין כסף?

<אבנר עורקבי: איך אפשר לעשות אותנו לתחתית הבאר?

<אבנר עורקבי: מה זה 350 שקלים שאתה נותן לנכה?

<אבנר עורקבי: במה זה יעזור לו?

<אבנר עורקבי: בעוד קופסת תרופות?

<אבנר עורקבי: בעוד פיסה של טיפולים רפואיים?

<אבנר עורקבי: איפה הילדים הנכים כאן?

<אבנר עורקבי: זרקתם את הילדים הנכים.

אלי אלאלוף: קודם כל, יש היום קצבה לילדים הנכים.

<אבנר עורקבי: אדוני היושב ראש, למרות שאני לא מדבר בדרך כלל, אני נותן לך לדבר.

<אבנר עורקבי: אני נכנס חופשי.

<אבנר עורקבי: אתה מכיר אותו טוב, אבל כרגע נתתי לכולם לדבר ואני בכלל לא מתבטא.

<אבנר עורקבי: אני טוען בפניך, הטענה שלי האמיתית היא מה עם הילדים.

<אבנר עורקבי: הילדים הם העתיד שלנו.

<אבנר עורקבי: אתה מכיר את סטיבן הוקינג?

<אבנר עורקבי: פיזיקאי.

<אבנר עורקבי: הוא היה ילד.

<אבנר עורקבי: ילד עם כפית של זהב.

<אבנר עורקבי: כל הילדים הנכים צריכים לגדול ולהיות כפית של זהב?

<אבנר עורקבי: למה הם לא מקבלים?

<אבנר עורקבי: מה עם השר"ם?

<אבנר עורקבי: אני מבקש לא לתת לזה לעבור אלא כמו שאילן אמר.

<אבנר עורקבי: אני רוצה 5,300 שקלים.

<אבנר עורקבי: המציאות, חביבי, אין מציאות.

<אבנר עורקבי: יש 5,300 שקלים.

<אבנר עורקבי: אין מציאות.

<אבנר עורקבי: שמת הצעת חוק ל-5,300 שקלים, תן 5,300 שקלים.

<אבנר עורקבי: נראה אותך.

קארין אלהרר: רגע, הוא פותח את פנקס הצ'קים.

קארין אלהרר: נו, די, אבנר.

<אבנר עורקבי: לא, לא די אבנר.

<אבנר עורקבי: אל תגידי די אבנר.

<אבנר עורקבי: לא.

<אבנר עורקבי: לא.

<אבנר עורקבי: אני לא פוליטיקאי.

<אבנר עורקבי: אני אומר לך מה צריך להיות כאן.

<אבנר עורקבי: אם צריך כאן לילדים, תנו לילדים.

<אבנר עורקבי: אני לא רוצה לומר מה את אמרת לי בשקט בקשר לילדים.

קארין אלהרר: מזל שבאת להגיד.

קארין אלהרר: הוא לא ידע עד שבאת.

<אבנר עורקבי: לא, בטח הוא ידע אבל אני רוצה שזה יהיה.

אלי אלאלוף: תודה.

<רחמים קייסי: ארגון הנכים פתח תקווה.

<רחמים קייסי: אני מברך על הכול אבל אני מתנגד לפעימות.

<רחמים קייסי: אני מוכן להתפשר על כך שזה יהיה גג שתי פעימות וגם זה הרבה.

<ג'ברין תיסיר: אגודת הישגים.

<ג'ברין תיסיר: יש לי אולי מלים אחרות.

<ג'ברין תיסיר: פעם צעקנו שרוצים לחם, רוצים חיטה, והיום אנחנו צועקים שרוצים חשמל, רוצים מים, רוצים לבוש.

<ג'ברין תיסיר: 5,300 שקלים, סכום לא מספיק לא לכל אלה אלא גם לתרופות.

<ג'ברין תיסיר: עוד נקודה.

<ג'ברין תיסיר: נכה שפעם היה נכה והפך לקשיש, הלוואי שהוא יבריא.

<ג'ברין תיסיר: הלוואי.

<ג'ברין תיסיר: למה אתם מוציאים אותו מהכלל?

<ג'ברין תיסיר: כי הוא צורך יותר כסף?

<ג'ברין תיסיר: כי הוא יצטרך יותר עזרה?

<אייל כהן: הארגון לקידום זכויות נכים בישראל, הנכים הופכים לפנתרים.

<אייל כהן: אני לא נכה הרבה זמן.

<אייל כהן: כל החיים שלי עבדתי, את המסים שילמתי באלפי שקלים לחודש כי הרווחתי לטוב.

<אייל כהן: לא שילמתי בפעימות.

<אייל כהן: כל חודש, כמו שעון.

<אייל כהן: אנחנו לא פרות חולבות שברגע שגמרו לחלוב אותנו, זרקו אותנו לשדה כדי שנמות שם בשקט.

<אייל כהן: אם המדינה קבעה ש-5,300 שקלים זה סכום סביר לאדם בריא לחיות, על אחת כמה וכמה לגבי הנכה שההוצאות שלו הרבה יותר גבוהות.

<אייל כהן: אם רוצים ללכת בפעימות, שתי פעימות מקסימום, זה סביר.

<אייל כהן: אני מבטיח לכם שהמחאה לא תיפסק.

<אייל כהן: לא תיפסק.

<אייל כהן: אם אתם מתכוננים לזרוק אותנו לכלבים, המחאה לא תיפסק.

<אייל כהן: אני מבטיח את זה.

אלי אלאלוף: אני באופן אישי מאוד מעריך את המחאה שלכם אבל גם תשמרו על עצמכם.

אלי אלאלוף: אתם לוקחים סיכונים.

אלי אלאלוף: אל תיקחו סיכונים.

<אייל כהן: אני אומר לך משהו פשוט.

<אייל כהן: לי הרופא נתן לפני שנה מקסימום ארבע שנים.

<אייל כהן: מקסימום.

<אייל כהן: הרבה אין לי מה להפסיד.

<אייל כהן: לפחות אני יודע שהנכים אחרי לא יישארו רעבים.

<אייל כהן: לי באופן אישי אין מה להפסיד.

אילן גילאון: אתה תחיה.

אילן גילאון: אנחנו מקווים.

<אייל כהן: הלוואי.

<אייל כהן: אני אומר לך מה שהרופא אמר לי.

<אייל כהן: אני לא יודע מה הלאה.

אילן גילאון: תחליף את הרופא.

אלי אלאלוף: נאחל לך רק טוב.

<קריאה: הרופא לא קובע.

<קריאה: ה' קובע.

<תרצה רוזנצוויג: עמותת יחדיו, יד ביד, טירת הכרמל.

<תרצה רוזנצוויג: אני אימא לנכה שהיום הוא בן 45.

<תרצה רוזנצוויג: זה נכה, לא מאה אחוזים אלא אלף אחוזים.

<תרצה רוזנצוויג: הראש עובד.

<תרצה רוזנצוויג: הוא באוניברסיטת חיפה תואר שני.

<תרצה רוזנצוויג: אני מטפלת בו ויש לו מטפל זר.

<תרצה רוזנצוויג: הקצבה שאתם נותנים, 5,400 שקלים, זה לא מספיק.

<תרצה רוזנצוויג: מה שיתנו, מה שתיתנו בארבע פעימות.

<תרצה רוזנצוויג: הבן שלי אומר שאם היו לוקחים אותו ומכניסים אותו להוסטל, כמה המדינה הייתה משלמת?

<תרצה רוזנצוויג: מישהו יודע?

<תרצה רוזנצוויג: עשרים אלף שקלים?

אילן גילאון: 22 אלף שקלים.

<תרצה רוזנצוויג: בלי התרומות שמתקבלות מחוץ לארץ ועוד בעלי ההוסטלים העידו שהנכים מוזנחים כי אין להם תקציב לתת להם ולכן הם נראים כך.

<תרצה רוזנצוויג: מה אנחנו מבקשים?

<תרצה רוזנצוויג: בפעימה אחת.

<תרצה רוזנצוויג: הנכים לאט לאט מתים מהמחלות, אנחנו רוצים לראות את הכסף בפעימה אחת.

<תרצה רוזנצוויג: דבר שני, שירותים מיוחדים.

<תרצה רוזנצוויג: יש לנו אישור לשני עובדים.

<תרצה רוזנצוויג: יש לי עובד אחד, בעלי היה עובד שני, החזיר את הציוד שלו ועלה למעלה.

<תרצה רוזנצוויג: נשארתי אני העובדת השנייה.

<תרצה רוזנצוויג: יש לי בעיות די רציניות בחוט השדרה ויד והיום אני צריכה לחפש עובד זר.

<תרצה רוזנצוויג: איך לממן עובד זר.

<תרצה רוזנצוויג: חבר'ה, איך מממנים עובד זר לנכה די קשה?

<תרצה רוזנצוויג: אני נותנת לכם קלפים.

<תרצה רוזנצוויג: או שתפתחו הוסטלים ותכניסו את כל הנכים במדינה לשם אבל הכסף שם לא יספיק לכם ואז באמת תפשטו את הרגל, או שתתנו סכום מתאים כדי שנחיה בכבוד.

<תרצה רוזנצוויג: אנחנו אמנם נכים אבל לא שקופים.

<תרצה רוזנצוויג: תודה רבה ויום טוב.

אלי אלאלוף: תודה לך.

<איתן עמרם: יושב ראש הוועדה לקידום זכויות אנשים עם מוגבלויות בלשכת עורכי הדין ויושב ראש עמותת מכון עמרם.

<איתן עמרם: אני מרגיש שיש כאן איזשהו משחק מכור.

<איתן עמרם: אם אתם רוצים לשבת ולדבר אתנו, אתם לא יכולים לבוא ולהציג אקסיומות.

<איתן עמרם: מבחינתנו 4,2 הוא לא מספר מקודש וגם לא ה-1 בינואר 2018 שגם הוא לא מספר מקודש.

<איתן עמרם: מי שרוצה לדעת, אני מניח את דעתכם שה-1 לינואר 2018 אכן מבחינתנו יהיה תאריך בו נקבל רטרואקטיבית.

<איתן עמרם: לגבי המספר 4,2.

<איתן עמרם: המספר הזה הוא מספר שנקבע על ידי האוצר ואני אומר שמי שבמשך 16 שנים גזל את כבשת הרש של ציבור אנשים עם מוגבלות, שישכיל וימצא את המקורות כדי להחזיר את הכספים האלה.

<איתן עמרם: אנחנו לא צריכים לעשות לו את החשבונות ויש לו מספיק את הדרכים לעשות זאת.

<איתן עמרם: אתם צריכים להבין שיש לנו מספרים מקודשים.

<איתן עמרם: גם לנו.

<איתן עמרם: אם אתם רוצים להגיע אתנו להסכמות, אתם צריכים לשמוע אותנו ולא לסנדל כאן באיזושהי דרך – ואני מכבד את היושב ראש ואת הוועדה – ולבוא ולומר, תשמעו, מאחדים.

<איתן עמרם: אם זה לא יפעל לגבי האינטרסים שלנו, אין לכם כאן פרטנר.

<איתן עמרם: הפרטנר שלכם כאן עומד יציב, נלחם על העמדות שלו ולא לחינם אנחנו נמצאים כאן.

<איתן עמרם: כשרוצים לנהל שיח, צריך דיאלוג.

<איתן עמרם: לכן אני אומר שאתם צריכים להבין שעיני הציבור ועיני הנכים נשואות אליכם.

<איתן עמרם: אם לא תשכילו לפתור דבר כזה, אני כבר לא יודע מה יקרה לגבי דברים יותר קשים.

<איתן עמרם: מה לגבי השנים האבודות?

<איתן עמרם: השנים האבודות שגזלתם מאתנו במשך 16 שנים, כשהורדתם את הקצבה שלנו.

<איתן עמרם: מי שידע לקחת, שידע להחזיר.

<איתן עמרם: תודה.

אלי אלאלוף: תודה לך.

<רונית צרפתי: מטה מאבק הנכים.

<נעמי מורביה: סליחה, אני יושבת ראש מטה מאבק הנכים.

<נעמי מורביה: אני לא מכירה אותך.

<רונית צרפתי: אני מדברת בשם מטה הפעולה של הנכים.

<נעמי מורביה: כי את אמרת מטה מאבק הנכים.

אלי אלאלוף: תציגי את עצמך בבקשה.

<רונית צרפתי: מטה הפעולה של הנכים.

<רונית צרפתי: אני לא מכירה כאן את כל הארגונים האלה וכל מה שנעשה כאן.

<רונית צרפתי: אני רק יכולה לדבר מדם לבי ולהגיד שאני חליתי בשנתיים האחרונות ונכנסתי לתוך מאבק ואני פשוט המומה.

<רונית צרפתי: כל יום מחדש אני רואה דברים.

<רונית צרפתי: אני לא רוצה לדבר על דברים שהם לא קשורים כרגע אבל מה שחשוב הוא שאנחנו מחורפים את נפשנו בכבישים, אנחנו רואים אנשים שהלב שלהם כבר שותת דם.

<רונית צרפתי: לא יתכן שב-2002 – הקצבה היום הייתה אמורה להיות 4,000 שקלים, אמרו שזה זמני, שר האוצר דאז בנימין נתניהו אמר שזה זמני.

<רונית צרפתי: הרי כל שר אוצר שנכנס לתפקיד, הדבר הראשון שהוא עושה, זה לא דבר אחד אלא שלושה דברים, הוא פוגע בנכים, בילדים ובקשישים כי הוא יודע שאף אחד לא יתנגד.

<רונית צרפתי: זה הרי הכי קל.

<רונית צרפתי: הוא רוצה שתהיה צמיחה כלכלית, אז בואו נפגע באנשים שהכי קל לפגוע בהם כי הם הרי לא יתנגדו, הם חולים, הם לא מרגישים טוב, אין להם זכות דיבור.

<רונית צרפתי: זה לא יתכן.

<רונית צרפתי: הקצבה היום הייתה אמורה לעמוד על 4,000 שקלים.

<רונית צרפתי: הוא אמר שזה זמני ב-2002.

<רונית צרפתי: מאז עברו כמעט 17 שנים.

<רונית צרפתי: לא יכול להיות שאנשים כאן יחיו על לחם צר ומים לחץ.

<רונית צרפתי: אנחנו שומעים סיפורים קורעי שלב מהבוקר עד הערב.

<רונית צרפתי: לא יתכן שאתם תדברו אתנו על מציאות פוליטית כשיש את ההצעה של אילן גילאון שחתמו עליה 42 חברי כנסת - - -

<קריאה: שישים חברי כנסת.

<רונית צרפתי: שהיא עברה בקריאה טרומית והיום אתם מדברים אתנו על מציאות פוליטית.

<רונית צרפתי: העוני הזה בסוף יתפוצץ לכולנו בפנים.

<רונית צרפתי: אתם לא מבינים איזה סבל אנשים עוברים.

<רונית צרפתי: אני יכולה עכשיו לדבר אתכם עשר שעות ולספר לכם סיפורים קורעי לב.

<רונית צרפתי: יש כסף, יש תקציבים, זאת מדיניות של דווקא, זה מי יגזור את הקופון.

<רונית צרפתי: אני בטוחה שיש לכם לב.

<רונית צרפתי: אנחנו לא מדברים על צדקה, אנחנו לא מנסים להתמסכן, אנחנו מדברים על כבוד האדם, על חירותו, על גופו וממונו.

<רונית צרפתי: אם אתם החלטתם ש-5,300 שקלים הם שכר המינימום במדינת ישראל, אז אני אקח לדוגמה אותי שעבדתי עד לא מזמן והרווחתי סכומים נאים.

<רונית צרפתי: ברגע שחליתי – לא היה לי מספיק שכל לעזוב את העבודה ולנצל את אובדן כושר העבודה שהיה לי שם – מרוב שהייתי תמימה, אמרתי, בסדר, התפטרתי, אמרתי תודה רבה רבותיי, נהניתי מאוד ואני עכשיו הולכת לשכם את חיי ולטפל בעצמי.

<רונית צרפתי: לא תיארתי לעצמי לאיזה סיפור אני נכנסת ולאיזו סאגה.

<רונית צרפתי: אני היום מקבלת 2,342 שקלים.

<רונית צרפתי: אני רוצה שתבינו שאנחנו לא ממציאים כאן מספרים וזה לא גחמות.

<רונית צרפתי: יש חוק.

<רונית צרפתי: אתם קבעתם שיש חוק במדינת ישראל לגבי שכר המינימום.

<רונית צרפתי: אם אתם לא מסוגלים לעמוד בזה, תורידו את שכר המינימום ל-2,342 שקלים כך שכולנו נהיה שוויוניים.

<רונית צרפתי: מה עשינו?

<רונית צרפתי: אנחנו רק חלינו.

<רונית צרפתי: לא פשענו, לא גנבנו, לא רצחנו.

<רונית צרפתי: במקום שתתנו לנו כוס תה ותחבקו אותנו, אנשים כאן בועטים בנו.

<רונית צרפתי: אנחנו לא מקבלים מתווה ואנחנו לא רוצים לדבר על ועדות קישוט.

<רונית צרפתי: הדבר הזה נמשך ונמשך.

<רונית צרפתי: אני אומרת לכם, באמת, אתם צריכים להבין שלא מדובר כאן על צדקה.

<רונית צרפתי: אתם צריכים להבין.

<רונית צרפתי: הנה למשל ההצעה של אילן גילאון, היא מונחת כאן ולמה לעשות מיזוג?

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: יש עוד חברים שרוצים לדבר.

<טליה דוד: לשכת עורכי הדין.

<טליה דוד: אני רוצה לדבר על שתי נקודות חשובות, לפחות בעיני וגם בעיני מרבית הנכים.

<טליה דוד: בעיני הוועדה הזו, כמו שאמרתי במקרים קודמים, צריכה לצאת עם בשורה לציבור.

<טליה דוד: הוועדה הזו חייבת, לדעתי, מבחינת המנדט שלה, לצאת עם בשורה לציבור האנשים עם מוגבלות ויותר מכך, לצאת עם בשורה לציבור האנשים ללא המוגבלות.

<טליה דוד: הבשורה צריכה להיות לשחרר את הנכים מהתלות בין קצבת הנכות לאפשרות לעבוד.

<טליה דוד: המדינה חייבת, על מנת לשקם את הנכים באופן רציני ואמיתי וכן, לאפשר להם לעבוד עד שכר מינימום בלי שמלתעות הביטוח הלאומי, בלי שחרדת הקצבאות והוועדות הרפואיות, הצלמים וכל הדברים האחרים הלא מכובדים, יהיו בגפינו ובעורפינו יום יום ושעה שעה.

<טליה דוד: אדוני, אני מבטיחה לאדוני באופן חד משמעי שביום שהתלות הזו הלא הגיונית והלא מביאה אותנו לאף מקום תשתחרר, אתה תראה שנכים יעבדו גם בשכר של אלף שקלים, גם באלפיים שקלים וגם ב-3,000 שקלים וגם ב-4,000 שקלים, עד 5,300 שקלים ולא יפחדו.

<טליה דוד: יותר מכך, מעסיקים ישמחו לקבל אותם ולא לפחד כי הם עוברים על החוק כי השכר נמוך.

<טליה דוד: כל אחד ישמח לקחת כל עבודה שהיא.

אלי אלאלוף: שלום לאבי ניסנקורן, יושב ראש ההסתדרות.

אלי אלאלוף: תודה שהגעת.

<טליה דוד: הדבר השני שאני חייבת להודות שכעורכת דין מקומם אותי.

<טליה דוד: למיטב ידיעתי וניסיון חיי, כאשר באים לסוג, לפחות נראה פתוח, משא ומתן או לשמוע את הצד השני, באים נקי.

<טליה דוד: אז נכון שאדוני וכל חברי הכנסת הנכבדים יכולים לומר שלא מתנהל משא ומתן, אנחנו האוטוריטה, אנחנו קובעים, יש בחירות ואנחנו נעשה מה שאנחנו מבינים אבל לא זאת המטרה של אדוני וזאת לא המטרה של כל חברי הכנסת שנמצאים כאן.

<טליה דוד: המטרה היא להביא את כולנו לשולחן אחיד שנדבר אותה שפה, שנדבר על אותם צרכים, על אותם יעדים כי אחרת מה עשינו בכל המאבקים האלה?

<טליה דוד: לכן, אם באים לדיון כזה, אדוני, והמתווה הוא כבר המסגרת שנקבעה ביום הזה, אני לא רוצה לתאר אותו, והכול כלול בו, ואי אפשר לשנות את המסגרת, אי אפשר לשנות את הדיסריגרד, אי אפשר להעלות את קצבת הנכות ואי אפשר לשנות את הפעימות – אז חברי הכנסת יחליטו בלעדינו כי אין משמעות למה שאנחנו אומרים.

אלי אלאלוף: זה לא מה שנאמר.

<טליה דוד: אדוני אמר – לפחות כך אני הבנתי ואדוני יתקן אותי – שיש ארבעה עקרונות שאין בילתם כאשר האחד הוא 4,200.

אלי אלאלוף: שיוצאים לדרך אתם.

אלי אלאלוף: את מעדיפה בלי שום עיקרון?

<טליה דוד: סוג של אין בילתם.

<טליה דוד: הם נגררים.

<טליה דוד: 4,200 שקלים, ארבע פעימות, עד 4,000 קצבת הנכות - - -

אלי אלאלוף: לא אמרנו את זה.

<טליה דוד: והדיסריגרד.

<טליה דוד: יש כאן עוד אנשים אדוני, אני לא הייתי לבד.

אלי אלאלוף: אני לא אומר שאת לא אומרת נכון, אבל.

אילן גילאון: זה נכון.

אילן גילאון: אלה הפשרות שהיו בדרך.

אילן גילאון: את צודקת.

<טליה דוד: אני חושבת שלבוא לדיון כזה ולשים לנו שרשראות על הרגליים - - -

אילן גילאון: זה לא פתיחת המשא ומתן מחדש, חברים.

אלי אלאלוף: זה הגיע לשלב של חקיקה.

אלי אלאלוף: אנחנו לא בשלב של משא ומתן.

אלי אלאלוף: כל מי שדיבר, דיבר מדם ליבו ודיבר מהלב עם תיאור מציאות קשה.

אלי אלאלוף: אף אחד כאן לא מופתע, לצערי.

אלי אלאלוף: כל מי שאמר מה שאמר עד עכשיו, אם היה מותר לי, הייתי מצטער מכל המצב הזה ואתם יודעים את זה.

אלי אלאלוף: לא רק אני.

אלי אלאלוף: אני בטוח שכל חברי הכנסת הגיעו לדיון הזה על חשבון דיונים אחרים כי זה הדיון הכי קשה, ותבינו את זה.

אלי אלאלוף: לא נצא היום מכאן עם הצבעה.

אלי אלאלוף: ההצבעה היחידה להיום נסתיימה.

אלי אלאלוף: אנחנו נצא מכאן עם מטען של הגדרות, של הערות, של התייחסויות שלכם ונלך לעשות עבודה כדי להביא את החוק הטוב ביותר שאפשר להביא בשלב זה.

<טליה דוד: אני רק מבקשת משפט אחד.

<טליה דוד: מבחינתי לפחות קצבת הנכות חייבת להיות בגובה שכר המינימום.

<טליה דוד: המשפט השני הוא שאני מבקשת לשחרר את קצבאות הנכות מהאפשרות לעבוד עד 5,300 שקלים.

<שמחה בניטה: שלום.

<שמחה בניטה: תודה רבה, כבוד היושב ראש.

<שמחה בניטה: אני מתחברת לגישה של חברתי טליה.

<שמחה בניטה: גם אני באתי לכאן בתחושה שבעצם הכול גמור ואין מה לעשות.

<שמחה בניטה: אני בכל אופן בטיפת יכולתי הקטנה באתי לתרום ואולי בכל אופן לשנות.

<שמחה בניטה: כרגע אנחנו שומעים על כל כך הרבה עודפי הכנסות, ואולי גם שר האוצר יפתח את לבו ויוסיף.

<שמחה בניטה: העניין של שכר המינימום הוא בכלל לא לוויכוח.

<שמחה בניטה: זאת הקצבה המינימלית למחיה של אדם.

<שמחה בניטה: הנושא השני שהוא בנפשנו הוא הנושא של השר"ם.

<שמחה בניטה: אם נותנים 350 שקלים לפי הפעימות עליהן אתם מדברים ושכר המינימום עולה ל-5,300 שקלים, ואת זה אנחנו צריכים לתת לעובד הזר כי אנחנו חייבים להעלות לו את משכורתו, אנחנו בעצם קיבלנו ארבעים שקלים.

<שמחה בניטה: אתה מבין שלא נתת כלום.

<שמחה בניטה: ארבעים שקלים, לשם כך שמונה חודשים נכים נשכבים על הכבישים?

<שמחה בניטה: אני גם מתייחסת לפעימות.

<שמחה בניטה: אתה יודע כמה נכים כאן לא יחיו עד הפעימה הרביעית?

<שמחה בניטה: אני אומרת לך, יש לך אנשים שבפעימה הראשונה והשנייה לא חיים.

<שמחה בניטה: אני מוכנה לעשות לך רשימה של קבוצת נכים שנפטרו מאז התחילו ההפגנות.

<שמחה בניטה: זה ידוע שאנשים שבגופם חלשים, גם בפנים הם חלשים.

<שמחה בניטה: יש לתת את הדעת על כך.

<שמחה בניטה: בן אדם נותן סכום מסוים עם לב רחב אבל מה זה ארבע פעימות?

<שמחה בניטה: על כל פעימה 350 שקלים, זה לא ידביק את הקצב שזה צריך להדביק מ-2,342 שקלים להגיע ל-5,300 שקלים.

<שמחה בניטה: בנוסף לזה יש הרבה מאוד נלווים שאני חושבת שהאוצר היה צריך לקחת על עצמו.

<שמחה בניטה: נכה מעסיק עובד זר, זה לא רק שהוא משלם לו את המשכורת החודשית אלא יש לזה הרבה מאוד נלווים כמו פיצויי פיטורים, חופשה שנתית, דמי הבראה, פנסיה, כלכלה, יום חופש, שבתות, חגים שלהם.

<שמחה בניטה: אני אומרת לך שזה עולה יותר מהמשכורת החודשית שאתה משלם לו.

<שמחה בניטה: מישהו צריך לתת את הדעת על זה.

<שמחה בניטה: הפילו את הנושא של עובדים זרים על נכים, על אנשים שלא מייצרים כסף ואומרים להם, הנה, קחו את העובד, תסתדרו עם מה שיש לכם.

<שמחה בניטה: נכה לא אוכל כדי לתת לעובד שלו כדי שלא יברח.

<שמחה בניטה: אני חושבת שעל זה חייבים לתת את הדעת.

<שמחה בניטה: דבר נוסף.

<שמחה בניטה: אין מה לעשות, לנכים צריך להתייחס גם במגבלה ודירוג החלוקה חייב להיעשות לפי 188 אחוזים, 112 אחוזים וחמישים אחוזים, בדיוק לפי המגבלות.

<שמחה בניטה: את זה אתם חייבים להכניס למערכת ולתת מענה.

<שמחה בניטה: כן, אם צריך עוד מיליארד שקלים, אז יכניסו את היד לכיס וייתנו עוד מיליארד שקלים.

<שמחה בניטה: בהסכמים קואליציוניים מכניסים את היד לכיס ומוציאים מיליארדי שקלים.

<שמחה בניטה: דבר נוסף שלנו התברר, ויכול להיות שאנחנו טועים, אבל זה מה שהיה בפעם הראשונה עת הבאנו 300 מיליון שקלים לפני שנתיים.

<שמחה בניטה: הבאנו אז 300 מיליון בהפגנה, ביבי נתן לנו 300 מיליון שקלים לפני הבחירות.

<שמחה בניטה: מה קרה עם ה-300 מיליון?

<שמחה בניטה: נלחמנו להגדלת השר"ם של הנכים המונשמים שהם חייבים שני עובדים.

<שמחה בניטה: נכה מונשם לא יכול להיות מטופל, להשתחרר מבית חולים, אם אין לו שני מטפלים.

<שמחה בניטה: במקום ה-300 מיליון שקלים, מאה מיליון שקלים הלכו לאחד שעובד בהסתדרות, בהבטחה שהוא יסדר עבודה, לא יודעת מה.

<שמחה בניטה: סליחה, ההסתדרות רוצה להפעיל אנשים?

<שמחה בניטה: כמו הכנסת.

<שמחה בניטה: מה, הכנסת שמפעילה כאן מוגבלים, היא הלכה ולקחה מקצבת ביטוח לאומי?

<שמחה בניטה: מהקצבאות שלנו כדי לממן את המוגבלים?

<שמחה בניטה: יש כאן איזשהו טעם לפגם.

<אבי ניסנקורן: אני מוחה על זה.

<אבי ניסנקורן: אלה שטויות.

<אבי ניסנקורן: תסלחו לי.

<שמחה בניטה: אלה לא שטויות.

<אבי ניסנקורן: ההסתדרות לא לקחה שקל מהמוגבלים.

<אבי ניסנקורן: רק נתנה.

<אבי ניסנקורן: בואי, עם כל הכבוד, לא נוכל לשמוע כזה דבר כאן.

<אבי ניסנקורן: מה זה הדבר הזה?

<שמחה בניטה: לא מוגבלים.

<אבי ניסנקורן: אנשים עם מוגבלות.

<אבי ניסנקורן: גם לי יש ילד עם מוגבלות.

<אבי ניסנקורן: אי אפשר לבוא ולדבר, תסלחי לי, עם כל הכבוד לך, וסתם להשמיץ.

<שמחה בניטה: אדוני היושב ראש, יושבת מאחוריך מנהלת מחלקת גמלאות ואני הייתי שמחה מאוד אם תיתן לה לדבר.

אלי אלאלוף: אחר כך נעשה סיבוב של אנשי המקצוע.

<שמחה בניטה: ושייאמר לאן הולך הכסף.

<שמחה בניטה: לא יכול להיות שאנחנו נילחם ויעשו סיבוב על הגב של הנכים.

אילן גילאון: זה בטח לא הולך להסתדרות.

<שמחה בניטה: הלוואי.

<שמחה בניטה: שיגידו את זה.

אלי אלאלוף: אני מבקש להתחשב בזמן.

אלי אלאלוף: גם אחרים רוצים להתייחס.

<שמחה בניטה: אני מאוד מקווה שתעמוד מאחורי ההבטחה שלך שמה שיצא מכאן, יצא על דעת הנכים.

<שמחה בניטה: חשוב לך מאוד שהנכים יצאו מרוצים.

<שמחה בניטה: לא צריך להתמכר לאף החלטה שהייתה לפני כן, שום הסדר, שום מתווה, אלא להיות עקביים, להבין שהנכים כאן יצאו למאבק על נפשם ועל חייהם ולהתייחס לזה קצת יותר בכבוד.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

<דורון יהודה: יושב ראש ארגון נכי הפוליו וחבר בפורום ארגוני הנכים.

<דורון יהודה: אני הייתי אומר שאנחנו צריכים בכלל להסתכל על המבט של הנכים בצורה קצת שונה מכפי ששמעתי עד היום.

<דורון יהודה: הנכים צריכים לחיות משכר ממוצע במשק ולא משכר מינימום, ומדוע?

<דורון יהודה: כי לנכים יש הוצאות שלאף בן אדם אין אותן.

<דורון יהודה: לכן כאשר אנחנו באים ומסתכלים על הנכה, אנחנו צריכים להסתכל עליו מלמעלה בטופ ולא מהבסיס התחתון שמוריד אותו כך שגם אם הם יקבלו את זה, עדיין הם בעוני.

<דורון יהודה: עדיין הם במצוקות.

<דורון יהודה: אבל אתם אומרים שאין תקציב וקשה, ואני מבין את הכול.

<דורון יהודה: לכן אני אומר שהבשורה שצריכה לצאת מכאן היום היא שכר מינימום שיקבלו הנכים, 5,300 שקלים ולא פחות מהסכום הזה.

<דורון יהודה: לא צריך להגיד פחות כי כמו שאמרו חבריי, מי שעצר את התקציב ולא הגדיל את הקצבאות, היה ביבי נתניהו עת היה שר האוצר.

<דורון יהודה: אני יצאתי נגד הנושא הזה להפגנה.

<דורון יהודה: יתר חבריי לא הצטרפו אלי אבל אני יצאתי להפגנה ואמרתי שמה שמתחילים ואומרים שזה רק לשנה, זה יהיה לכל הזמן וזה מה שבאמת קרה.

<דורון יהודה: קרה מה שאמרתי אז.

<קריאה: לא אמרת את זה בחיים.

<דורון יהודה: אני לא רוצה לומר שהייתה הסכמה של מטה המאבק.

<דורון יהודה: אז אל תוציא ממני דברים שלא רציתי לומר.

<קריאה: אתה משקר כל הזמן.

אילן גילאון: תפסיקו את הדיאלוג ביניכם.

<קריאה: זה לא לעניין.

אלי אלאלוף: אני מבקש בלי הערות אישיות.

<קריאה: סליחה.

<דורון יהודה: בשנת 2000, עת הייתה ההפגנה הגדולה, הייתה הפגנה מוצלחת מאוד ואז ביבי ביקש מאותו ארגון שעשה את המאבק הזה ואמר להם, חבר'ה, אני רוצה להקפיא לשנתיים ונתנו לו את ההסכמה וההסכמה התקבלה ומאז אנחנו סובלים בגללה.

<דורון יהודה: אני אומר שמה שהיום רוצים להגדיל, זה את הסכום שהיה חייב להיות עם ההגדלה.

<דורון יהודה: אל תשכחו שהנכים צורכים מזון אותו דבר כמו כל בן אדם והכול עלה.

<דורון יהודה: הם צורכים מים, חשמל, כל הדברים הם צורכים יותר מאשר צורך אדם רגיל.

<דורון יהודה: אם אנחנו מסתכלים על כל ההוצאות של הנכים, אנחנו רואים שהם לא יכולים להתקיים.

<דורון יהודה: אתם מדברים היום על מיליון ו-800 אלף אנשים שנמצאים בקו העוני.

<דורון יהודה: ילדים ובוגרים.

<דורון יהודה: ביניהם יש הרבה ילדים של הנכים שמתחילים לחיות בקו העוני כי אלה הסכומים שאתם מקציבים להם.

<דורון יהודה: לכן, בואו נעשה פעם אחת חשיבה אמיתית.

<דורון יהודה: צריך להעלות את השכר לנכים היום ל-5,300 שקלים ולא שקל אחד פחות, להשוות אותם לעובדים בדרגה הנמוכה.

<דורון יהודה: מה שקורה זה שאתם היום העליתם את שכר המינימום בארבע פעימות.

<דורון יהודה: בעוד חודש תהיה הפעם הרביעית.

<דורון יהודה: הנכים לא קיבלו את התוספות האלה.

<דורון יהודה: מצד שני, הם צריכים לשלם לעובדים שלהם את זה ולא שואלים אותם אם כן או לא כי אתם בבית הזה חוקקתם חוקים לפיהם אתם מחייבים אותנו לשלם ואין לי איך לשלם אבל אני חייב לשלם כי אתם חוקקתם חוקי עבודה שחלים על העובדים הזרים.

<דורון יהודה: אני צריך לתת לעובד את הכסף מהיכן שאין לי.

<דורון יהודה: אתם רוצים עכשיו גם להגיד שאתם נותנים לנו 300 שקלים, 300-400 שקלים בפעימה הראשונה, ואתם כבר לקחתם לנו 900 שקלים בהגדלה של שכר המינימום.

<דורון יהודה: לקחתם לנו 900 שקלים שלא קיבלנו עליהם כיסוי.

<דורון יהודה: פעם אחת קיבלנו כיסוי כי אבי ניסנקורן העמיד את זה במצב שאמר שאם לא יהיה, הוא משבית את המשק.

<דורון יהודה: פעם ראשונה היה טוב אבל מה קרה לשלוש הפעימות הבאות?

<דורון יהודה: אתם תגדילו בעוד 900 שקלים ועדיין לא הגדלתם כלום.

<דורון יהודה: לא הגדלתם.

<דורון יהודה: פשוט עבודה בעיניים.

<דורון יהודה: ישראבלוף.

<דורון יהודה: הם נשארים באותה קצבה כי אתם לא מעלים.

אילן גילאון: הפתרון יהיה כשהנכים יפסיקו להיות מעסיקים.

<דורון יהודה: עזוב עכשיו פתרון.

<דורון יהודה: אנחנו עכשיו מדברים על מה שקיים היום ולא על מה שאתה מתכנן.

<דורון יהודה: אנחנו מדברים על כך שהנכים היום, מה שלא תיתן להם, עדיין אתה לקחת יותר ואתה לא נותן להם פתרון.

<דורון יהודה: אם אתה תוריד ותעשה פעימות, אתה גומר את הנכה לגמרי.

<דורון יהודה: אני מלווה את הנכים לבית הדין לעבודה כשהעובד נוטש אותו ועוזב והוא הולך עם קו לעובד ותובע את הנכה במאות אלפי שקלים.

<דורון יהודה: נכים מוכרים את הבתים שלהם.

אילן גילאון: אנחנו לא זקוקים לשכנועים.

<דורון יהודה: הנכים מוכרים את הבתים.

<דורון יהודה: באים למשרד השיכון ואומרים להם לחכות ועכשיו יקבלו עזרה בשכירות ובעוד שנה-שנתיים ייתנו להם דירה.

אלי אלאלוף: יש לי הערה.

אלי אלאלוף: אני חייב הערה מרכזית.

אלי אלאלוף: אני חושב שקצת מתחילים להתבלבל.

אלי אלאלוף: כאן אנחנו דנים לא על מצב הנכים בארץ שהוא קשה.

<דורון יהודה: זה קשור אחד בשני.

אלי אלאלוף: שמת לב שאני לא הפרעתי לך.

אלי אלאלוף: תן לי.

<דורון יהודה: עוד לא סיימתי את דבריי.

אלי אלאלוף: אני רוצה שתתחשב באחרים.

<דורון יהודה: אני אגע עכשיו בנקודות נוספות.

אלי אלאלוף: אני רוצה להזכיר לכולם.

אלי אלאלוף: אני מכיר את יהודה מספיק טוב.

<קריאה: באוזן אחת הוא לא שומע.

אלי אלאלוף: תאמינו לי שהוא שומע.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לכם.

אלי אלאלוף: התכנסנו כאן לתיקון הקצבאות בלבד.

אלי אלאלוף: זאת לא ועדת חקירה על כל הבעיות של הנכים.

אלי אלאלוף: יש מקום לזה אבל כרגע אל תבקשו מאתנו לתקן את העולם.

אלי אלאלוף: תישארו בנושא של הקצבאות.

קארין אלהרר: אדוני היושב ראש, הערה.

קארין אלהרר: זה נכון שהדיונים בוועדה כאן כנראה לא יתקנו את המצב כולו.

קארין אלהרר: מצד שני, כשאנחנו מקיימים דיון בהצעות ממוזגות, כשאנחנו שמים באותה מסגרת גם את העלאת קצבת הנכות וגם את העלאת קצבת השר"ם, יש צדק בדברים האלה.

קארין אלהרר: תראו, אני בעד.

קארין אלהרר: אמרתי.

קארין אלהרר: אני רוצה להעלות את קצבת הנכות הכללית ואני חושבת שזה דבר חשוב.

קארין אלהרר: לא פחות חשוב מכך מצבם של אנשים עם מוגבלויות שצריכים להעסיק עובד זר.

קארין אלהרר: יש צדק גדול בעובדה – ואני מקבלת פניות, אני מכירה את המצב הזה – שאנשים עם מוגבלות מוצאים את עצמם מדי יום עושים חשבון, אני עובר על החוק, אני יודע שאני עובר על החוק, אבל אחרי שתובעים אותם בבית הדין לעבודה, מי יממן את זה?

קארין אלהרר: מי אחראי לחגיגה הזאת?

קארין אלהרר: הדבר הזה אמור לקבל מענה, אדוני היושב ראש, בהצעה שקשורה בעדכון קצבת השר"ם.

קארין אלהרר: לכן אני חושבת, אדוני היושב ראש, שלא נכון לעשות מיזוג של הדבר הזה.

קארין אלהרר: אני אבקש רביזיה על ההצבעה הזאת.

<דורון יהודה: הדבר הנוסף שאני אומר.

<דורון יהודה: במתווה שהוצע לא נגעו בנכים שעברו את גיל 62 ו-67.

<דורון יהודה: לכן אני אומר שהנכים האלה חיים עם אותו סכום וצריך להגדיל להם באותה מידה שאתה מגדיל לנכים הצעירים יותר.

<דורון יהודה: אתה חייב להגדיל את זה גם לנכים הבוגרים יותר כי אצלם נושא התרופות וכל הדברים האחרים, הוא הרבה יותר גדול.

<דורון יהודה: קצבה של 2,300 שקלים לבוגר ולצעיר, לשניהם צריכים להעלות באותה מידה.

<דורון יהודה: אני רוצה שיעלו את השכר הזה לשכר מינימום מלא, 5,300 שקלים.

<דורון יהודה: זה הסכום שצריך לתת לנכים.

<דורון יהודה: בנוסף לכך, אני מתנגד לחלוטין לעניין שיחלקו את זה לארבע פעימות.

<דורון יהודה: חייבים לתת את זה בפעימה אחת, מקסימום, אם לא תהיה ברירה, בשתי פעימות אבל לא יותר כדי שזה ייכנס במסגרת התקציב של 2018-2019 ושזה ייכנס לספר התקציב.

<דורון יהודה: כרגע דנים ב-450 מיליארד שקלים, תקציב המדינה.

<דורון יהודה: אני מבקש שזה ייכנס למסגרת.

<דורון יהודה: גם שם ניתן להפעיל קצת לחץ ולהגדיל את הסכום.

<דורון יהודה: זה לא טאבו.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: יש עוד אנשים כאן.

<דורון יהודה: משפט נוסף.

<דורון יהודה: יש לאפשר לנכים לצאת לעבודה מבלי שאתה תוריד להם כל פעם ותגיד להם עד לכאן ועד לכאן.

<דורון יהודה: תן להם ללכת לעבודה.

אלי אלאלוף: אין שום דבר אישי.

אלי אלאלוף: לא אני מוריד ולא אני מעלה.

אלי אלאלוף: זאת הכנסת.

<דורון יהודה: אתה היושב ראש.

אלי אלאלוף: בסדר.

אלי אלאלוף: אני לא מעלה ולא מוריד.

אלי אלאלוף: אני אתך.

<קריאה: זאת הממשלה.

אלי אלאלוף: אל תהפכו את זה לדיון אישי.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד, חברים.

אלי אלאלוף: יש כאן כמה חברי כנסת שמבקשים את רשות הדיבור בגלל לחץ הזמן.

אלי אלאלוף: ברשותכם, היות וכל אחד לקח את הזמן שרצה, אני מבקש מכם.

אילן גילאון: דווקא זה מעניין.

אלי אלאלוף: אני מעדיף אבל יש לחץ של חברי הכנסת.

<קריאה: שיישארו וישמעו את כולנו.

אלי אלאלוף: לי אין בעיה.

<קריאה: יש נכים שעוד לא נשמעו.

אלי אלאלוף: אנחנו כאן עד 13:45.

אלי אלאלוף: יש לנו זמן.

אלי אלאלוף: חברים, תהיו סבלנים.

<אלכסנדר סיגלוב: אני מארגון כנף.

<אלכסנדר סיגלוב: חברים שלי אמרו דברים נכונים.

<אלכסנדר סיגלוב: אתה אדוני היושב ראש אמרת שאף אחד לא מופתע מהדברים האלה.

<אלכסנדר סיגלוב: אני רוצה להסביר למה אנשים צריכים לתמוך בנו.

<אלכסנדר סיגלוב: אני בחיים השחורים לא ראיתי שאני אהפוך לנכה ופתאום בשנייה אחת הפכתי לנכה.

<אלכסנדר סיגלוב: מי שתומך בנו היום, צריך לחשוב שאולי הוא תומך בעצמו בעתיד.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

<שרון גור: יושבת ראש עמותת אסף.

<שרון גור: לדעתי בציבור יש התייחסות צינית ועוינת לנכים ולמאבק.

<שרון גור: אני שמחה שיש הירתמות נפלאה כזאת שבכל זאת מישהו ראה את המצוקה שלנו והגיע הזמן שנתקן את הדברים.

<שרון גור: הערה קטנה.

<שרון גור: יש קושי משמעותי לקבל קצבאות נכות.

<שרון גור: זה נראה כאילו כל מי שיושב כאן אלה נכים שנורא קל לקבל קצבאות נכות אבל נכים עוברים ויה דולורוזה כדי לקבל את קצבאות הנכות.

<שרון גור: הרבה מהחולים מדירים את רגליהם מהמוסד הזה בגלל הקשיים שמערים ביטוח לאומי על הנכים.

<שרון גור: ועדות על גבי ועדות, קושי משמעותי ובסוף מקבלים קצבאות מאוד נמוכות.

<שרון גור: יש אוכלוסיות בציבור שהמקסימום, הרף לקבל קצבה, הוא מאוד נמוך, נגיד ארבעים אחוזים, מה שלא מאפשר לקבל את הקצבה המלאה.

<שרון גור: לפי הנתונים עשרים אחוזים מקבלים פחות מהקצבה המלאה, כלומר, שברירי קצבה כאשר היום הסכום עומד על משהו כמו 1,400 שקלים ועם זה בטח שאי אפשר להתקיים למרות שבאמת הנכות שלהם היא קשה ומשמעותית והם לא יוצאים לעבודה.

<שרון גור: אני מניחה שזאת נגזרת מהסכום הבסיסי אבל אם 1,400 שקלים זה קצת יותר מחצי מ-2,300, אז אי אפשר שזה יהיה פחות משכר מינימום כדי לאפשר איזושהי התנהלות מינימלית בחיים האלה וצריך לבדוק מה קורה עם אנשים שמקבלים פחות אחוזי נכות יחסית נמוכים ובכל זאת הם צריכים למצוא איזושהי דרך להשתלב בחברה וזה מאוד קשה.

<שרון גור: המון אנשים לא מגיעים לוועדות בגלל הקושי שביטוח לאומי מערים עליהם.

אלי אלאלוף: הבנו.

אלי אלאלוף: זה היה ברור.

אלי אלאלוף: תודה.

<גיל גולדרייך: ארגון אחווה, ארגון רב תחומי לאנשים עם מוגבלויות.

<גיל גולדרייך: אני לא רוצה להאריך אבל אני הייתי רוצה ברשותך אדוני היושב ראש לדבר על נושא הדיסריגרד, על הנושא שאני חושב שאנחנו קצת מפספסים אותו.

<גיל גולדרייך: זה בהחלט נושא שהוא כן בסמכות הוועדה, הוא נושא שלא אמור להשפיע תקציבית.

<גיל גולדרייך: נכון להיום, לפי דיווחי המוסד לביטוח לאומי, סך הכול רק 5,000 נכים עוברים את הדיסריגרד של היום, שזה כ-2,800 שקלים.

<גיל גולדרייך: אני חושב שלא יקרה שום דבר אם יאפשרו לתת כאן מרווח.

<גיל גולדרייך: לא מדובר כאן בעומס תקציבי ולאפשר את הדיסריגרד לשכר הממוצע במשק.

<גיל גולדרייך: לא צריך לעשות אותו כשכר מינימום.

<גיל גולדרייך: לא יקרה שום דבר.

<גיל גולדרייך: אפשר לבדוק את זה עם משרד האוצר.

<גיל גולדרייך: אני חושב שזה באמת לא עומס תקציבי.

<גיל גולדרייך: הנקודה הנוספת שאני רוצה לדבר עליה.

<גיל גולדרייך: אני מצטרף לדעתם של כל חבריי בנוגע לפעימות.

<גיל גולדרייך: אותו מתווה שהושג בזמנו, שהוא אמנם שנוי במחלוקת, אבל אני חייב להגיד שבאותה תקופה בה הושג המתווה, עוד לא היה ידוע על עודפי התקציב המדהימים שיש היום במדינה.

<גיל גולדרייך: אני חושב שהמספר 4,2 מיליארד שקלים הוא לא מספר מקודש.

<גיל גולדרייך: אפשר בהחלט, אתם חברי הכנסת, תפעילו קצת לחץ על משרד האוצר.

<גיל גולדרייך: אני לא בטוח שנצא עם מלוא תאוותנו בידינו, אבל בהחלט זה לא מספר מקודש ובהחלט אפשר לתת קצבאות בגובה של שכר מינימום.

<גיל גולדרייך: הנקודה שהיא מאוד מאוד חשובה - וכאן אני כרגע לא נכנס לנקודה, האם מדובר בפעימה אחת או בשתי פעימות - היא שהכול חייב להיכנס למסגרת החקיקה ולמסגרת התקציב.

<גיל גולדרייך: אנחנו כארגוני נכים, ובנושא הזה אני חושב שיש תמימות דעים מקיר לקיר בקרב כל ארגוני הנכים, לא מאמינים בפעימות שלא ייכנסו לחקיקה מכיוון שהבטחות, שבענו מהן.

<גיל גולדרייך: אנחנו מאמינים רק בחקיקה.

<גיל גולדרייך: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה לך.

<נתנאל מיכאלי: אני מדבר בשם המטה הארגוני לחיים ברווחה ובכבוד.

<נתנאל מיכאלי: רציתי לדבר על שני נושאים.

<נתנאל מיכאלי: הנושא האחד הוא הדיסריגרד, בהמשך למה שאמר גיל, והשני הוא נושא הסכום הסופי.

<נתנאל מיכאלי: לגבי הדיסריגרד, אני אחדש כאן לאנשים שלא יודעים, זה לא אמור לעלות שקל אחד למדינה ואני גם אסביר למה.

<נתנאל מיכאלי: אם אתה מבטל את הדיסריגרד לגמרי, אתה מבטל את זה לאנשים שגם כך מקבלים קצבאות.

<נתנאל מיכאלי: זאת אומרת, אם הם לא יעבדו, הם יקבלו קצבה מלאה.

<נתנאל מיכאלי: זה אומר שהם חלק מהתקציב.

<נתנאל מיכאלי: זה אומר שהתקציב לא יצא והם כבר קיבלו את הכסף שלהם.

<נתנאל מיכאלי: בעצם העובדה שהם יקבלו כסף ממקור שכר אחר, לא מעלה למדינה בשקל אחד את העלות לגבי הנכה.

<נתנאל מיכאלי: לכן אני דורש ומבקש לבטל את הדיסריגרד לגמרי.

<נתנאל מיכאלי: אני נכה שעובד וויתרתי על עבודה שהשכר שלה קרוב ל-12 אלף שקלים בגלל הדיסריגרד.

<נתנאל מיכאלי: לדעתי זה לא עולה שקל אחד והסברתי לכם למה.

<נתנאל מיכאלי: בנושא קצבאות הנכות.

<נתנאל מיכאלי: לא יכול להיות שאפשר לחיות מ-2,100 שקלים או מ-2,400 שקלים או מ-3,200 שקלים או מ-4,000 שקלים או מ-4,050 שקלים.

<נתנאל מיכאלי: המינימום הוא 5,300 שקלים שזה השכר המינימלי למחיה ולא לפי מה שאני קבעתי אלא לפי מה שהמדינה קבעה.

<נתנאל מיכאלי: לדעתי זה הסכום שניתן להגיע אליו גם אם תהיה עוד פעימה אחת של עוד חצי שנה למשל.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

<עמיחי תמיר: ארגון הנכים.

<עמיחי תמיר: מכניסים כאן יותר מדי דברים למשוואה מאוד צרה אבל בנושא השר"ם אני מתחבר לחלוטין לעמדתה של חברת הכנסת קארין אלהרר.

<עמיחי תמיר: זו קצבה ייעודית וצריך לדון בהצעת החוק בנפרד כמו שזה היה במקור.

<עמיחי תמיר: לגבי הדיסריגרד, צריך לאפשר לאנשים לעבוד ללא מגבלה.

<עמיחי תמיר: את חוק לרון צריך לתקן בצורה יסודית ולא לזרוק מספרים חסרי אחריות.

<עמיחי תמיר: אני אתמקד בנושא לשמו הגעתי והוא קצבת הנכות.

<עמיחי תמיר: יש הצעת חוק פשוטה של אילן גילאון, קארין אלהרר, דב חנין ויעל גרמן ואותה צריך להעביר הלאה מכיוון שהיא עברה בקריאה טרומית.

<עמיחי תמיר: אין לנו שום תיקון בשלב זה ואני מקווה שהוועדה תאשר את זה.

<עמיחי תמיר: כל דבר אחר, אנחנו נתנגד לו ונמשיך להיאבק כדי שהנכים במדינת ישראל יוכלו לחיות בכבוד.

<עמיחי תמיר: תודה.

<זאב קראוטהמר: פעיל המשמר החברתי אבל היום הגעתי לכאן כנציג נכי ומתמודדי הנפש.

<זאב קראוטהמר: רציתי לציין את העובדה שהקיפוח של מתמודדי ונכי הנפש מתחיל החל מוועדות הביטוח הלאומי, שם אנחנו מוכרים עם אחוזי נכות רפואיים.

<זאב קראוטהמר: משם זה ממשיך בדיור בקהילה שאנחנו משלמים עבורו מהקצבאות שלנו.

<זאב קראוטהמר: זה ממשיך גם במסגרות של מפעלים מוגנים שהשכר הממוצע שאתם קוראים לו דמי שיקום, מגיע ל-300 שקלים בממוצע כל חודש.

<זאב קראוטהמר: אין תנאי עובד-מעביד, אין תנאים סוציאליים ואני בגיל 32 נאלץ לחיות בבית של ההורים שלי, ואבא שלי חולה סרטן, אימא שלי חולת אסטמה ואני בזמן שאני צריך לטפל בעצמי, אני גם צריך לטפל בהם.

<זאב קראוטהמר: עד היום תשע פעמים ניסיתי להתאבד.

<זאב קראוטהמר: גם בתקופה האחרונה נכנסתי לדיכאון קשה מאוד בגלל המצב של ההורים שלי.

אלי אלאלוף: באיזה ישוב אתה גר?

<זאב קראוטהמר: אני מנהריה.

<זאב קראוטהמר: אני יצאתי ב-4:30 בבוקר כדי להגיע לכאן כי היה חשוב לי לייצג את נכי הנפש שאף אחד לא מייצג אותם כאן.

<זאב קראוטהמר: אף אחד.

<זאב קראוטהמר: יכולים להגיד לי שיש כאן אנשים שמייצגים אותם, אבל אף אחד באמת לא משמיע את הקול שלהם.

<זאב קראוטהמר: אני הגעתי לכאן כי חשוב לי להשמיע את הקול שלהם כי אתם לא רואים אותם.

<זאב קראוטהמר: אלה הנכים השקופים שלא נמצאים על כיסאות גלגלים אבל המצב שלהם לא פחות קשה משל שאר הנכים.

<זאב קראוטהמר: בהעברת המתווה הזה אתם רק מנציחים את העוני ואת הקיפוח של נכי ומתמודדי הנפש כי זה לא מאפשר לנו קיום בכבוד כי אנחנו עדיין חיים בהלוואות.

<זאב קראוטהמר: אני בעצמי חייב חמישים אלף שקלים למרות שאני גר אצל ההורים שלי כי אין לי את האפשרות לצאת לחיים עצמאיים גם אם אני ארצה.

<זאב קראוטהמר: מבחינתי רק קצבת שכר מינימום, זה מה שיאפשר לי ולשאר נכי ומתמודדי הנפש לצאת לחיים עצמאיים.

<זאב קראוטהמר: כשאתם מעבירים את המתווה הזה, אתם רק מנציחים את המשך הקיפוח והעוני של נכי ומתמודדי הנפש.

<קריאה: כל הכבוד.

אלי אלאלוף: תודה רבה לך.

אלי אלאלוף: באמת, תודה שבאת.

<אבי אורן: מאותו עניין לאותו עניין.

<אבי אורן: אני עובד סוציאלי ואני מייצג את עמותת לשמ"ה, עמותה לשילוב מתמודדים.

<אבי אורן: אני עובד סוציאלי ומתמודד עם מגבלה פסיכיאטרית.

<אבי אורן: אני שייך לעמותת לשמ"ה, שילוב מתמודדים עם מגבלה פסיכיאטרית.

<אבי אורן: אני מזדהה עם כל מילה ומילה שאמר קודמי.

<אבי אורן: לנו, המתמודדים עם מגבלה פסיכיאטרית, אין שר"ם ואין ניידות ואין עובדים זרים.

<אבי אורן: בדרך כלל אנחנו מבלים את ימינו, רבים מאתנו, בבית הורינו או במוסדות או במקומות בהם העצמאות נלקחת מאתנו ולא מבחירה.

<אבי אורן: אני חייב להגיד שאולי חלק מהדברים שאני אומר כאן לא יהיו פופולריים.

<אבי אורן: אני הייתי חלק מהמתווה של ה-28 בספטמבר.

<אבי אורן: הבטן שלי, כמו של רבים מחבריי, התהפכה עת הסכמנו למתווה הזה.

<אבי אורן: אבל כמו שאני מצפה מנבחרי ציבור לכבד מתווים, אני מצפה מאתנו האנשים עם מוגבלות – ואני רואה את עצמי חלק מקהילה של אנשים עם מוגבלות – לכבד מתווים, לכבד פשרות ולכבד מלים שאומרים בחדר ולכבד אותן גם אחרי שיוצאים מהחדר.

<אבי אורן: גם אם יש לי מחשבות שניות וגם אם יש לי חרטות, אבל הגענו לאיזשהו הסכם.

<קריאה: אף אחד לא חתם על זה.

<אבי אורן: אמרתי שהדברים לא יהיו פופולריים.

<אבי אורן: אני אומר את דבריי שלי.

<קריאה: אל תגיד.

<קריאה: בגדת בכולם.

אילן גילאון: כל אחד יגיד מה שהוא רוצה.

<קריאה: בכולם בגדת.

אלי אלאלוף: חברים, תאפשרו לכל אחד להתבטא.

<אבי אורן: אני מבין מה שחברי הכנסת אומרים, שיש כאן איזשהו מתווה והאירוע הזה של היום הוא איזשהו תוצאה של משא ומתן.

<אבי אורן: זה לא אומר שכל ענייני הנכים נפתרו.

<אבי אורן: ממש ממש לא.

<אבי אורן: יש כאן את הנושא של הדיור.

<אבי אורן: 760 שקלים סיוע בשכר דירה במציאות של היום, לא מאפשר לאף אחד חיים עצמאיים.

<אבי אורן: על הדבר הזה לא דיברנו.

<אבי אורן: יש עוד הרבה נושאים.

<אבי אורן: יש את הנושא של השר"ם ויש את הנושא של הניידות.

<אבי אורן: יש הרבה נושאים שלא דיברנו עליהם אבל התכנסנו לדבר על קצבת הנכות.

<אבי אורן: אי אפשר לחיות מ-2,400 שקלים.

<אבי אורן: אי אפשר.

<אבי אורן: הלכנו למתווה שהוא כואב.

<קריאה: ב-4,000 שקלים אתה יכול לחיות?

<אבי אורן: שלושה עקרונות היו במתווה הזה.

<אבי אורן: או ארבעה עקרונות והם היו מבחינתי חידוש.

<אבי אורן: הראשון, האוניברסליות שלו.

<אבי אורן: בפעם הראשונה המתמודדים עם מגבלה פסיכיאטרית, כמו האוטיסטים, כמו לקויי שמיעה, קיבלו את אותה העלאה בקצבת הנכות.

<אבי אורן: זה אף פעם לא היה.

<אבי אורן: כל הזמן חשבתם שר"ם, ניידות.

<אבי אורן: בפעם הראשונה יש כאן העלאה של 1,300 שקלים בקצבת הנכות.

<אבי אורן: העיקרון השני, עיקרון ההצמדה לשכר הממוצע הוא כל כך חשוב.

<אבי אורן: הוא פריצת דרך.

<אבי אורן: העיקרון השלישי שאני מבחינתי רציתי לוותר באותו רגע הוא הנושא של הדיסריגרד שמונע בעיקר ממתמודדים עם מגבלה פסיכיאטרית אפילו את הסיכוי להשתלב בשוק העבודה והוא קריטי.

<אבי אורן: הוא קרדינלי.

<אבי אורן: הוא חייב להגיע ל-5,300 שקלים כדי לבטל את המחסום הפסיכולוגי.

<אבי אורן: העיקרון הרביעי הוא הנושא של הכול כחבילה.

<אבי אורן: אי אפשר להבטיח לנו פעימה אחת ונראה מה יהיה בעוד שנה ובעוד שנתיים.

<אבי אורן: אנחנו הסכמנו בחדר, ואני חושב שמר ניסנקורן יודע את זה, על חבילה קשה מבחינתנו, לא נעימה מבחינתנו, של שלוש שנים, להגיע ל-4,000-4,200 שקלים.

<אבי אורן: הסכמנו על זה בהצעת חוק.

<אבי אורן: זאת הצעת החוק ולא להכניס עכשיו כל מיני דברים אחרים כמו שר"ם ואני לא יודע מה עוד.

<אבי אורן: שר"ם הוא חשוב ואני מוכן להיאבק למען השר"ם אבל זה לא קשור.

<קריאה: אל תיאבק.

<קריאה: תקלקל עוד יותר.

<קריאה: שב בצד בשקט.

אלי אלאלוף: מה שאתה עושה, זה לא פייר.

<אבי אורן: הדבר האחרון שאני רוצה לומר.

<אבי אורן: אני יודע, ואני אומר עוד פעם, זה לא היה קל לנו הלילה הזה, לאף אחד, לא לנעמי, לא לאלכס, לא ליהודה ולא למישהו אחר, אבל בסוף הערב חמישה אנשים תמכו במתווה הזה ואיש אחד התנגד ועל זה הלכנו.

<אבי אורן: אם אנחנו רואים את עצמנו כציבור, בואו נלך עם ההסכמה הזאת.

<ריבי צוק: ארגון עוצמה, עמותה של משפחות של נפגעי נפש.

<ריבי צוק: אני אדבר בנקודות.

<ריבי צוק: אני רוצה לומר שאנחנו תומכים במתווה שהוסדר ובלבד שהוא יעבור כמקשה אחת מיידית.

<ריבי צוק: תזכיר החוק לצערי לא מגלם אף אחד מהעקרונות שהם עקרונות היסוד שלו.

<ריבי צוק: כלומר, תזכיר החוק שפורסם על ידי משרד המשפטים, אין בו יותר מפעימה אחת, אין בו הצמדה לשכר הממוצע במשק.

אלי אלאלוף: הוא לא על השולחן.

<ריבי צוק: בסדר.

<ריבי צוק: זה מאוד חשוב שקודם מדברים ובמסמכים רואים עולם אחר.

<ריבי צוק: אם כל הדברים האלה מתקיימים, אנחנו חושבים שגם הנכים צריכים לגלות את האחריות והממשלה צריכה לגלות את האחריות לעמוד מאחורי המילה ולהתחיל להניע את העגלה הזאת.

<ריבי צוק: יש נושא אחד שאני חייבת להעלות אותו שקשור לעולם של בריאות הנפש.

<ריבי צוק: הדיור בבריאות הנפש ואחריו עולם השיקום בבריאות הנפש קורסים.

<ריבי צוק: עולם השיקום בבריאות הנפש בנוי על כך שאנשים צריכים לגור באיזשהו מקום ואז הם מקבלים לפי חוק שיקום נכי נפש בקהילה שירותי תמיכה וליווי של אנשי מקצוע.

<ריבי צוק: אין מימון של הדיור.

<ריבי צוק: היזם שמפעיל את ההוסטל, אומרים לו לקחת את ההשתתפות של משרד השיכון.

<ריבי צוק: הילדים שלנו שגרים אצלנו בבתים, אומרים להם שישכרו דירה.

<ריבי צוק: סכום ההשתתפות של משרד השיכון בשכר דירה למי שאינו רתוק לכיסא גלגלים עומד על 770 שקלים.

<ריבי צוק: ב-770 שקלים אי אפשר לשכור חדר ובטוח שלא דירה.

<ריבי צוק: הנכים שהם רתוקים לכיסאות גלגלים והם חסרי דיור, זכאים לדיור ציבורי ובהיעדרו של דיור ציבורי במדינת ישראל, להשתתפות בשכר דירה בסכום של 3,900 שקלים.

<קריאה: מה?

<קריאה: סליחה.

<קריאה: לא.

<קריאה: מאיפה הבאת את הסכום הזה?

<ריבי צוק: על פי הדברים של משרד השיכון.

<ריבי צוק: לא חשוב.

<ריבי צוק: מי שאינו רתוק לכיסא גלגלים, ודאי שמה שהוא זכאי לו, הוא 770 שקלים.

אלי אלאלוף: זה קשור לקצבה?

<קריאה: לא.

אלי אלאלוף: בואו נתמקד.

אלי אלאלוף: חברים, עם כל הכבוד, כל הדברים שאת אומרת הם קשים ונכונים אבל כרגע תתמקדי בנושא.

<ריבי צוק: כבודו, אם החוק הזה יעבור כמו שסוכם, אנחנו על זה ניאבק בנפרד.

אלי אלאלוף: אני מודיע מראש שכל מי רוצה להיאבק, שלא יחכה עד לסיום הצעת החוק.

אלי אלאלוף: הצעת החוק היחידה היא זאת שתצא מכאן, מהשולחן הזה בנוכחותכם אבל באחריות חברי הכנסת.

אלי אלאלוף: אני רק מזכיר, מי שרוצה, זה היופי של המדינה והדמוקרטיה, אתם יכולים להיאבק גם היום.

אלי אלאלוף: אל תציגו את זה בצורה של איום.

אלי אלאלוף: זה לא איום.

אלי אלאלוף: זאת זכותכם להיאבק.

<ריבי צוק: עוד מילה אחת בעניין.

<ריבי צוק: דוח ועדת זליכה, ההמלצה היחידה המהותית - - -

אלי אלאלוף: הוא לא קיים.

קארין אלהרר: איפה הדוח?

<קריאה: אפילו פרוטוקול לא היה.

<קריאה: אין דוח.

<ריבי צוק: יש דוח.

<ריבי צוק: אני יכולה להגיד שבעמוד 12 - - -

אלי אלאלוף: יש דוח אבל הוא לא קיים.

<ריבי צוק: בעמוד 12 ו-13, ההמלצה היחידה שלא זכתה להמשך דיון היא נושא הדיור הזה.

אלי אלאלוף: כרגע אנחנו לא דנים בזה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אני מזכיר שיש לנו עוד שלושה נציגים.

<מלכי איציק: אלו"ט.

<מלכי איציק: אני מייצגת את אוכלוסיית האוטיסטים שכרגע רבים מהם נמצאים במוסדות כי הם לא יכולים לגור בקהילה.

<מלכי איציק: אני חושבת שאנחנו מצטרפים למתווה אבל אני רוצה לדעת שבמתווה הזה – כי לא יכולתי לקרוא את זה – אין אותיות קטנות כמו אחוז נכות רפואית או ששמעתי את השר שדיבר על קצבת ניידות.

<מלכי איציק: האוטיסטים, גם הסיעודיים ביותר, שמקבלים 188 אחוזים שירותים מיוחדים, הם מקבלים רק 65 אחוזים קצבת נכות רפואית כי אלה הם הכללים או שהם לא מקבלים ניידות.

<מלכי איציק: אני רוצה לדעת שאנחנו נמצאים שם, שהאוכלוסייה הזאת נמצאת ולא איכשהו פתאום לא תהיה באיזשהו סף קודם שנוצר כאשר האחוזים לא תמיד תואמים לכל הלקויות בצורה שווה.

אלי אלאלוף: אני רק אומר שלא יפצלו שום נזקק.

<מלכי איציק: אני לא יכולה לדעת.

<מלכי איציק: אני יודעת שלפעמים הקריטריון הוא למשל תשעים אחוזים רפואי.

<מלכי איציק: השר דיבר ואמר קריטריון של מי שיש לו קצבת ניידות אבל אין לנו קצבת ניידות שהם צריכים אותה.

<מלכי איציק: זה מלכוד.

<מלכי איציק: הייתי רוצה לדעת שאנחנו נמצאים שם.

<מלכי איציק: זאת אוכלוסייה שזקוקה לזה מאוד.

אלי אלאלוף: ודאי.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני מאוד רוצה להאריך בדבריי אבל אני אשתדל לקצר.

אילן גילאון: קח את הזמן שלך.

אילן גילאון: אנחנו כאן.

אלי אלאלוף: הוא רק מאיים.

אלי אלאלוף: הוא אף פעם לא עושה את זה.

אלי אלאלוף: תמיד הוא מדבר לעניין.

<נתי ביאליסטוק כהן: אדוני, אנחנו הצטרפנו למאבק על קצבת הנכות משום שהיה מאוד פשוט וברור, הוא עסק בקצבת הנכות שהיא המכנה המשותף של כל האנשים שיושבים כאן בחדר.

<נתי ביאליסטוק כהן: ברגע שיוצאים ממנה, כמו שאמרה חברת הכנסת אלהרר, אם אנחנו אורזים באותו דיון גם את השר"ם, אנחנו מתחילים את הויכוחים והדבר הכי גרוע הוא שאנחנו מתחילים לדבר על ההבדל בין קצבת הנכות לבין קצבת השר"ם.

<נתי ביאליסטוק כהן: זה מה שנעשה כל יום.

<נתי ביאליסטוק כהן: קצבת הנכות, זה נורא ברור.

<נתי ביאליסטוק כהן: היא תחליף לשכר לאנשים שמפאת נכותם אינם מסוגלים לצאת לעבודה.

<נתי ביאליסטוק כהן: לכן היה כל כך ברור וכל כך פשוט להילחם על שכר המינימום.

<נתי ביאליסטוק כהן: עדיין אני מאמין שזה צודק.

<נתי ביאליסטוק כהן: השר"ם, לא אמור לממן את המחיה הבסיסית והמחיה הבסיסית זה חשבונות החשמל, חשבונות הטלפון, הפנאי.

<נתי ביאליסטוק כהן: אדוני, כן, לאדם עם מוגבלות מותר לצאת לקולנוע פעם בחודש ומותר לאדם עם מוגבלות גם לצאת לחופשה מעת לעת, אם הוא מצליח לחסוך.

<נתי ביאליסטוק כהן: זאת קצבת הנכות.

<נתי ביאליסטוק כהן: השר"ם אלה הם אותם סכומים שניתנים לאנשים על מנת לסייע להם במה שהם לא יכולים.

<נתי ביאליסטוק כהן: זה הפיצוי על המוגבלות לצורך העניין וזה צריך להיות כתוספת מכיוון שזאת הוצאה מהכיס.

<נתי ביאליסטוק כהן: כאשר מחברים את שני הסכומים האלה ביחד, פתאום כל האנשים סביב השולחן נהיים מיליונרים למרות שהכספים האלה הם רק צנרת.

<נתי ביאליסטוק כהן: צריך לקחת את זה בחשבון כשמנהלים את הדיון הזה.

<נתי ביאליסטוק כהן: לפני ספטמבר בארלוזורוב ישבנו, לפני הלילה, כחמישים ארגונים והסמכנו קבוצה שתייצג אותנו במשא ומתן.

<נתי ביאליסטוק כהן: במקום שבו אני גדלתי, אם הם הגיעו לאיזושהי הסכמה, אני צריך לכוף את ראשי ולהתיישר.

<נתי ביאליסטוק כהן: אחרי שאמרתי את זה, אני רוצה ואני מאמין שחברי הכנסת שיקיימו את הדיון לגופו של עניין ויבינו את הסיטואציה, זאת הסמכות שלכם וזאת הריבונות שלכם לעשות את השינויים המתאימים.

<נתי ביאליסטוק כהן: בכל הכבוד, גם לי יש הערות להסכם ואני רוצה להשמיע אותן כאן למרות מה שאמרתי במשפט קודם משום שאתם בסופו של דבר, האחריות היא שלכם.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני ראיתי את חברי הכנסת וראיתי את ועדות הכנסת משנות מציאות.

<נתי ביאליסטוק כהן: זה המקום היחיד בו אנחנו באמת נותנים לצורך העניין את יהבנו שיעשה שינוי.

<נתי ביאליסטוק כהן: כאשר באוצר אומרים לפרוס לפעימות, זה לא כי תקציב המדינה לא מסוגל לשאת בזה עכשיו אלא מה שאתה לא משלם היום, אתה פשוט לא מוציא ואולי גם לא תצטרך לשלם אותו מחר כי אתה יודע, או שהפריץ ימות או שהסוס ימות.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני לא יודע מי, אבל בסופו של דבר גם הממשלה עשויה להתפזר, הכנסת עשויה להתפזר, הדיון יתחיל מחדש, אז בוא ננסה לדחות כל דבר לאחר כך.

<נתי ביאליסטוק כהן: תקציב המדינה של היום, אדוני, אני עת הייתי נער אוצר, המצאתי את התרגיל הזה.

<נתי ביאליסטוק כהן: תקציב המדינה של היום יודע לשאת בכל מה שהוסכם ובעוד דברים שלא הוסכם עליהם בפעימה אחת וזה בלי להרגיש.

<נתי ביאליסטוק כהן: ככה.

<נתי ביאליסטוק כהן: מכיוון שאם רשות המסים מודיעה לחברות הגדולות במשק שאספו מהן כבר יותר מדי, קחו מסים לשנה הבאה, סימן שתקציב המדינה היום יודע לשאת בזה.

<נתי ביאליסטוק כהן: ומה יקרה בסוף 2018?

<נתי ביאליסטוק כהן: מה יקרה בתקציב הבא?

<נתי ביאליסטוק כהן: איזושהי המצאה חדשה שאז כן יהיה כסף?

<נתי ביאליסטוק כהן: רבותיי, כל העניין הוא לדחות, לשלם היום פחות.

<נתי ביאליסטוק כהן: נקודה.

<נתי ביאליסטוק כהן: אולי אחר כך גם לא נצטרך לשלם בכלל.

<נתי ביאליסטוק כהן: הדבר הזה מלווה, לצערי, ברגע שהפרופסורים נכנסו לתמונה והאפולוגטיקה שמקוממת אותי מאוד, הנושא של בואו לא נעלה את הקצבאות כי זה לא מעודד אנשים לצאת לעבודה.

<נתי ביאליסטוק כהן: רבותיי, זה אולי נכון כשאתה מדבר על אדם שלא נתקל בבעיה, שמצליח למצוא עבודה וזה קל לו, שאין לו מגבלה.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני לא מכיר אף אדם עם מוגבלות, אצלי בקהילה אף אדם עם עיוורון, שיש לו את הכלים, לא רוצה לשבת בבית ולא לעבוד ולקבל יותר קצבאות מכיוון שלעבודה וליציאה לעבודה יש ערך.

<נתי ביאליסטוק כהן: המשמעות של לשבת בבית ולחיות מקצבאות היא משמעות של לחיות בבדידות, מנותק מהחברה ולדרדר את המצב.

<נתי ביאליסטוק כהן: האנשים עם מוגבלות, אנשים עם עיוורון, רוצים לצאת לעבוד, אז שלא יספרו לי סיפורים.

אילן גילאון: מה שלא מעודד אנשים לצאת לעבודה זה אובדן הקצבה ולא קבלתה.

<נתי ביאליסטוק כהן: זה אובדן הקצבה וזאת החברה שלא מקלה.

<נתי ביאליסטוק כהן: כאשר נחיה בחברה אוטופית שבאמת תעסיק אנשים עם מוגבלות ולא תעמוד מולם עם דעות קדומות ולא תנסה להסליל אותם לתפקידים מסוימים, אתה יודע מה?

<נתי ביאליסטוק כהן: אני אשנה את הדיון.

<נתי ביאליסטוק כהן: אבל היום אנחנו מדברים על אנשים עם מסוגלות, עם יכולת ועם רצון שנאלצים להישאר בבית.

<נתי ביאליסטוק כהן: שאף אחד לא יספר לי שזה בגלל הקצבאות.

<נתי ביאליסטוק כהן: זה לא בגלל הקצבאות.

<נתי ביאליסטוק כהן: תנו להם יותר קצבאות, אל תתנו להם סיכון מכיוון שאנשים עם מוגבלות, בגלל העוולות בניסיון למציאת עבודה במשך השנים גרמו להם לא להאמין אפילו בעצמם לפעמים, אבל בטח לא להאמין בחברה, שאם הם יפוטרו, המפעל ייסגר או שהם יצטרכו לשנות דירה ולהחליף מקום עבודה, יקבל אותם מהר לעבודה.

<נתי ביאליסטוק כהן: לא, לא יקבלו אותם מהר לעבודה.

<נתי ביאליסטוק כהן: בשביל אדם עם מוגבלות, הפסקה בין עבודה לבין עבודה היא הפסקה של שנים, אם הוא בכלל יזכה בעבודה הבאה.

<נתי ביאליסטוק כהן: לכן האפולוגטיקה הזאת אתה בא משרד האוצר כדי לנסות ולספר לנו למה הוא צריך להעלות את הקצבאות, אני נורא מצטער, היא ממש שלא במקומה.

<נתי ביאליסטוק כהן: אדוני, אני לא סיימתי.

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: יש גבול.

<נתי ביאליסטוק כהן: אמרתי שאני רוצה לקצר.

<נתי ביאליסטוק כהן: הנושא של השר"ם, אם אנחנו כבר מדברים עליו.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני אומר שוב שהשר"ם לא היה חלק מהמאבק.

אלי אלאלוף: אני מוכן לתקן את עצמי מיד.

אלי אלאלוף: אין שר"ם.

אלי אלאלוף: לא דנים בשר"ם.

אלי אלאלוף: איפה תדונו בו?

אלי אלאלוף: מי ידון בו ומתי?

אלי אלאלוף: אתם לא רוצים, זה לא משרת את אוכלוסיית הנכים.

קארין אלהרר: זאת הצעה נפרדת.

אלי אלאלוף: אבל לא עכשיו.

אלי אלאלוף: זה לא יהיה בדיון הזה.

אלי אלאלוף: את רוצה שזה לא יהיה בדיון הזה?

אלי אלאלוף: אין לי בעיה אבל שתבינו שהשר"ם משרת את הנכים.

אלי אלאלוף: אני לא מבין למה אתם רוצים להוציא אותו.

<קריאה: אין בעיה, אבל זה לא אותו תקציב.

אלי אלאלוף: לא אמרתי שזה אותו תקציב.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני רוצה להסביר את עצמי.

קארין אלהרר: אם זה לא אותו תקציב, אני חוזרת בי.

<נתי ביאליסטוק כהן: בנושא של השר"ם, אני אומר שוב, זה לא היה חלק מהמאבק אליו יצאנו.

<נתי ביאליסטוק כהן: למה?

<נתי ביאליסטוק כהן: משום שכמו ששמעת סביב השולחן, כנראה גם יש הרבה מאוד אי הסכמות בין הארגונים והרבה מאוד ארגונים והרבה מאוד אוכלוסיות מרגישות את עצמן מקופחות שם.

<נתי ביאליסטוק כהן: ראשית, השר"ם בהחלט צריך להיות מתאים לתכליתו.

<נתי ביאליסטוק כהן: אם אדם שצריך לקבל שני עובדים ביממה והוא מקבל 188 אחוזים כאשר המשמעות של 188 אחוזים, אני לא יודע, 188 אחוזים ממה, מהשכר שהם צריכים לקבל?

<נתי ביאליסטוק כהן: לא.

<נתי ביאליסטוק כהן: זה 188 אחוזים מאיזשהו שכר בסיסי שלא משקף כלום.

<קריאה: 6,000 שקלים.

<קריאה: 5,400 שקלים.

<קריאה: 4,300 שקלים.

<נתי ביאליסטוק כהן: רבותיי, זה לא משקף כלום בנוגע לצרכים.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני אומר לך אדוני שהאוכלוסייה של האנשים עם עיוורון שנים קופחה ואפילו לא הייתה מסוגלת לקבל אותו.

<נתי ביאליסטוק כהן: תוקן העוול הזה.

<נתי ביאליסטוק כהן: לכן אני אומר שאם אנחנו עוסקים כאן בנושא הזה, צריך גם לפתוח את שאלת המבחנים מכיוון שיש כאן אנשים שלא מסוגלים לתפקד בבית שלהם בלי סיוע אבל המבחנים לא מאפשרים להם לקבל שקל, ואם כן מאפשרים להם לקבל שקל, זה לא יותר מחמישים אחוזים.

<נתי ביאליסטוק כהן: בשלב הזה סיימתי את דבריי.

אלי אלאלוף: תודה.

<נעמי מורביה: אני מבקשת קודם כל להודות לאדוני על הסבלנות, על הרצון ועל ההשתדלות כדי שבכל זאת נוכל לדבר במסגרת מכובדת וכל אחד יוכל לומר את דברו.

<נעמי מורביה: אני לא אחזור על כל מה שאמרו כולם כי אני מניחה שמהלעיסה זה כבר יוצא, אבל העקרונות.

<נעמי מורביה: מה שהתקבל ב-28 בספטמבר, צריך לעמוד בזה, צריך לתקן את נושא הפעימות.

<נעמי מורביה: משיחה שהייתה לי עם מר כחלון, אני יודעת שאפשר לצמצם לשתי פעימות ורצוי לעשות זאת.

<נעמי מורביה: אנחנו חייבים להתחשב בפסיקת בג"ץ מ-2009 במקרה של שושנה לוי.

<נעמי מורביה: מטה מאבק הנכים היה ידיד בית המשפט ולכן זה מוכר לי היטב.

<נעמי מורביה: אין צורך לחזור לבג"ץ על משהו שהוא כבר דן בו.

<נעמי מורביה: הוא אמר מפורשות שכל מי שעובר עם קצבת הנכות לקצבת זקנה, כל הזכויות שלו נשמרות ולכן הוא עובר עם השר"ם שלו ועם הניידות שלו.

<נעמי מורביה: אם השר"ם עלה, גם השר"ם עולה למי שנמצא כבר בקצבת זקנה.

<נעמי מורביה: אותו כנ"ל לגבי הניידות ואותו כנ"ל לגבי קצבת הנכות ומה שאתם קוראים לו השלמת הכנסה.

<נעמי מורביה: זה למעשה הקח"ן.

<נעמי מורביה: אין שום צורך, זה נמצא כבר, ולימור תתקן אותי אם אני טועה, בתוך המוסד לביטוח לאומי וזה ישנו.

<נעמי מורביה: לימור מהנהנת בראשה.

<נעמי מורביה: לא צריך תקציב נפרד בשביל זה.

<נעמי מורביה: זה קיים.

<נעמי מורביה: אנשים שעברו, נשים בגיל 62 וגברים בגיל 67, אם תהיה העלאה, אנחנו זכאים לה על פי כל דין כולל בג"ץ.

<נעמי מורביה: לא צריך לעשות עוד פעם בג"ץ ולבזבז את זמנו של בית המשפט.

<נעמי מורביה: חבל.

<נעמי מורביה: מה שאנחנו מאוד דאגנו, ואני מודה לאבי אורן על המלים היפות שהוא אמר כי זאת לא חכמה להגיע להסכמות ואחרי כן מכל מיני נסיבות לחזור מהן.

<נעמי מורביה: דבר אחד נוסף שאמרנו והוא חשוב.

<נעמי מורביה: בהסכמות ב-28 בספטמבר במסגרת 4,2 מיליארד שקלים, נכנסו בדקה האחרונה – עת חבר הכנסת דוד ביטן הכניס בתוך שיחה עם ראש הממשלה.

<נעמי מורביה: מדובר על עוד חמישים מיליון שקלים לילדים.

<נעמי מורביה: היה מדובר על 300 מיליון לאנשים שעוברים עם קצבת הנכות שלהם לקצבת זקנה, החל מה-1 בינואר 2018 כדי שלא ייווצר מצב שהם - - -

אלי אלאלוף: תיקון קטן.

אלי אלאלוף: העלות המשוערת היום לטובת ילד נכה, היא 150 מיליון שקלים.

<נעמי מורביה: נכון.

<נעמי מורביה: חמישים מיליון שקלים בפעימה הראשונה.

<נעמי מורביה: על זה היה מדובר.

<נעמי מורביה: חמישים מיליון שקלים כבר בפעימה הראשונה.

<נעמי מורביה: אני יודעת, גילוי נאות ומר אבי ניסנקורן יאשר את הדברים, כבר היום, לפני שהייתה הפגישה, ישבנו במשרד, דיברנו על הדברים האלה, דיברנו על הנקודות שהן חיוניות ואבי ניסנקורן יאשר את זה.

<נעמי מורביה: הילדים והקשישים בראש מעייניי ולא מסיבות אינטרסנטיות אלא מסיבות של צדק.

<נעמי מורביה: כך זה צריך להיות.

<נעמי מורביה: ילד נכה הוא ילד נכה.

<נעמי מורביה: נכון שהיום הנכות נגזרת מאי כושר השתכרות, אבל ברור שלילד אין אי כושר השתכרות, אז קוראים לזה קצבת ילד נכה.

<נעמי מורביה: אבל עדיין ההורים מממנים את כל הטיפולים ואת כל מה שמסביב ולפעמים, כן, צריך להביא עובד זר כדי שאחד מההורים לפחות יצא לעבוד ויוכל לפרנס את המשפחה.

<נעמי מורביה: ההוצאות הן ענקיות.

<נעמי מורביה: אני מבקשת באמת להסתמך על הנקודות שהסכמנו עליהן ולנסות לצמצם לשתי פעימות.

<נעמי מורביה: זה באמת ניתן, זה אפשרי, זה במסגרת האפשרויות וזה לא חלום.

אלי אלאלוף: תודה.

<משה רוטמן: אדוני היושב ראש, חברי כנסת נכבדים.

<משה רוטמן: אני משמש כמנכ"ל עמותת בית חם לילדי SMA מונשמים.

<משה רוטמן: איבדתי את הבת לפני 15 שנים בתאונה והבן נותר משותק ומונשם ועוד שלל נכויות.

<משה רוטמן: בעל כורחי הצטרפתי לאותו מועדון מפוקפק ומתסכל שנקרא מועדון הנכים בישראל.

<משה רוטמן: לפני עשור גם איבדתי את פרנסתי כי הפכתי להיות מטפל ואת אחרי 24 שנות עבודה.

<משה רוטמן: אני מניח שמעל שלוש שנים ב-15 השנים האחרונות ישבתי בפרוזדורים של בתי חולים ולא בבית.

<משה רוטמן: בזמנו, יחד עם שותפי לדרך, ירון לוי ועוד פעילים, גיבשנו הצעת חוק להעלאת קצבאות הנכות והשוואתן לשכר המינימום, יחד עם חברת הכנסת בוקר.

<משה רוטמן: הצעת החוק הזאת נועדה לתת מענה הולם לצרכים השונים של הנכים הגבוהים משמעותית מאלו של אדם רגיל כאשר היום הפער בין הקצבה שנשחקה לשכר המינימום הוא הלך והתרחב.

<משה רוטמן: על פי הצעת החוק הזו, החתמנו 82 חברי כנסת מכלל סיעות הבית אך היא עוכבה שש פעמים בוועדת שרים על ידי שר האוצר וראש הממשלה.

<משה רוטמן: גם חבר הכנסת אילן גילאון הציע הצעה מקבילה שזכתה לעבור בקריאה טרומית בסיוע חבר מהקואליציה.

<משה רוטמן: כעת לא ברור לי כיצד הכנסת מסרסת את יוזמת החוק הזאת ומעקרת חלקים מהותיים ובנוסף לכך עוד מוסיפה ארבע פעימות ארוכות טווח.

<משה רוטמן: בהצעת החוק של חברת הכנסת בוקר קיים סעיף שמתייחס לחוק משנת 2008 שחל על כל השכירים במשק ובתקופה האחרונה גם הורחבה חקיקה לגבי עצמאים.

<משה רוטמן: במסגרת החוק נקבע כי במסגרת ההפרשות לפנסיה עבור העובד - - -

אלי אלאלוף: חבר'ה, זה לא הזמן לתת פרשנות להצעת חוק שלא הגיעה לשולחן הזה.

<משה רוטמן: אבל יש כאן

<משה רוטמן: מוטיב שהוא מאוד חשוב כי הכיסוי הביטוחי יהיה על ידי חברת הביטוח, של המעסיק, יחסוך מיליארדי שקלים בטווח הארוך כי האחריות עוברת לשם.

<משה רוטמן: גם כסף שצריך להיכנס, אני לא מדבר על מה שיש שם שמסתירים, צריכים כן לדבר עליו.

<משה רוטמן: לא יצטרכו לפנות בעתיד לביטוח הלאומי בעניין הזה אלא יהיו להם חברות ביטוח.

<משה רוטמן: אל תשכח אדוני ששמונים אחוזים מהנכים עבדו ושילמו ביטוח לאומי, כך שמצד אחד משרד האוצר חסם את הצעת החוק עם עלויות נמוכות יחסית ומצד שני הוא לא נותן את המענה הנדרש, גם לא בעוד ארבע שנים מהיום.

<משה רוטמן: אני חש שזו יריקה בפרצוף שלי ושל בני ושל כל התרומה שלנו למדינה וזה עושק של כספים שהפרשנו כל חודש כעובדים.

<משה רוטמן: מעבר לכך, נקודה נוספת שחשוב להדגיש.

<משה רוטמן: הצעות אלו נועדו לטפל בקצבה בסיסית ובקח"ן לה זכאים כלל הנכים אך קיימים פערים נוספים בין המענה הנדרש עבור הצרכים השונים - - -

אלי אלאלוף: אתה לא יכול לתת לנו כאן הרצאה שלמה.

<משה רוטמן: ברשותך, אני אתן ארבע שורות אחרונות.

<משה רוטמן: לא אגע באחד התחומים.

<משה רוטמן: רבע מיליון נכים הם לא טיפשים ועוד מיליון וחצי בני משפחות, הם לא טיפשים.

<משה רוטמן: אנחנו נדע מה לעשות כי לנכות אין ימין ואין שמאל.

<משה רוטמן: הנכות בוחרת בנו ואנחנו לא בוחרים בה.

<משה רוטמן: כל פעם שאתם הולכים לישון, תדעו לכם, הייתי מנהל גדול, התעוררתי ליד קבר ואני מאז נלחם על חיי ילד שהוא משותק ומונשם ואין לי שקל אחד לפנסיה כי את הכול הוצאתי.

<משה רוטמן: המדינה מובילה אותנו, כל הממשלות מובילות אותנו למגזר שלישי ולמקומות שהיום יש לכם כולכם הזדמנות למחוק את העוול ולעשות, ויש מאין.

<משה רוטמן: כולנו יודעים שיש מאין.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

<סימונה עמר: עמותת טוהר לב.

<סימונה עמר: אני גם אימא לילדה בת שבע עם נכויות קשות.

<סימונה עמר: רציתי לומר שאני קודם כל מודה לנעמי ולאחרים שכן הכניסו את הילדים שבהתחלה לא היו כלולים.

<סימונה עמר: לכל הגורמים שפנינו אמרו לנו מגיל 18 ואמרנו שעד גיל 18, איפה נהיה אנחנו ההורים.

<סימונה עמר: רצינו גם לדעת איזה ילדים נכנסו.

<סימונה עמר: זה מתחלק בין הילדים הפחות קשים והקשים.

<סימונה עמר: תלות הילדים, היא 1,900 שקלים ולהביא היום עובד זר בסכום הזה, אין לאף הורה אפשרות והמשפחה מתפרקת.

<סימונה עמר: אני אישית מעלה את הבת שלי 32 מדרגות, מעלה ומורידה אותה כל יום על הגב שלי ואין לי איך להביא עובד זר.

<סימונה עמר: נכון שאמרו לנו עד גיל 18, אבל מה אתנו ההורים?

<סימונה עמר: לי אין אפשרות לצאת לעבוד.

<סימונה עמר: אני כאן ובעלי עכשיו הלך לראות מה עם הילדה בגן.

<סימונה עמר: אני כאן וגם הוא לא עובד.

<סימונה עמר: אני כאימא מתחננת שלא יתנו את הסכום בארבע פעימות כי גם אנחנו קורסים.

<סימונה עמר: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: מומו, בבקשה.

<מומו אלנקווה: חברים וחברות, אנחנו נמשיך להתלונן ולספר כמה קשה לנו וכמה צר לנו וכמה אנחנו לא יכולים אבל אני מייחל ליום שכולם יהיו ביחד או שנקים ארגון יציג ואז קולנו יישמע ולא נבוא לכאן לחרטט ולספר ולתת לאנשים להרגיש רע.

<מומו אלנקווה: אני חושב שזה יום ששומע אותנו כל עם ישראל וזה היום שצריך להכריז על הקמת ארגון יציג שכל הכוח יתרכז למקום אחד כי חברי הכנסת, עם כל הכבוד לכם, כואב להם.

<מומו אלנקווה: אני מכיר אותם מקרוב.

<מומו אלנקווה: כואב.

<מומו אלנקווה: הסיפורים, אף אחד לא אדיש להם.

<מומו אלנקווה: אבל כמה אפשר?

<מומו אלנקווה: אנחנו עשרים שנים עולים במעלה ההר ונופלים למטה, עולים ונופלים למטה.

<מומו אלנקווה: מתי תשכילו להבין שיש לנו כוח אדיר.

<מומו אלנקווה: אנחנו 250 אלף עם בני משפחה ועוד המון נכים שיצטרפו אלינו.

<מומו אלנקווה: אנחנו חייבים להיות כוח משפיע במדינה ולא לבקש חסדים.

<מומו אלנקווה: לא, אל תבקשו חסדים.

<מומו אלנקווה: הכסף כאן.

<מומו אלנקווה: בלי הצגות.

<מומו אלנקווה: הכסף נמצא כאן.

<מומו אלנקווה: בואו ניקח אותו, בואו נשב.

<מומו אלנקווה: תשכילו להבין.

<מומו אלנקווה: אנחנו כולנו מבוגרים, מה נשאר לנו כאן?

<מומו אלנקווה: יש אחריות לגבי הדור הצעיר.

<מומו אלנקווה: יכולתי להצטרף למאבק ולהוביל אנשים ולהביא, לא, העדפתי להיות בחוץ ולתמוך בכם.

<מומו אלנקווה: אני קורא לכם, לכולם, אחיי ואחיותיי, ציבור הנכים, בואו מהיום נקבע פגישה בלי יושב ראש, בלי מנכ"ל, בלי כל השטויות.

<מומו אלנקווה: קבוצה לוחמת לכיוון ארגון יציג.

<מומו אלנקווה: היה ניסיון לעשות, השר קיבל רגליים קרות וברח מזה.

<מומו אלנקווה: בואו ניתן כוח למי שיוביל את זה.

<מומו אלנקווה: ארגון יציג הוא הפתרון לנכים.

<מומו אלנקווה: תודה.

<משה בר: יושב ראש עמותת לנו יד לחירש, נכים למען נכים.

<משה בר: אני קודם כל רוצה לברך את היושב ראש ואת חברי הכנסת שהקדישו זמן, את יושב ראש ההסתדרות שגם הוא היה אתנו ושמע אותנו ופעל, ואת כל נציגי הנכים.

<משה בר: רציתי לדבר על הגמלאים אבל שמעתי שיש פתרון.

<משה בר: אני רק מבקש, אל תזרקו אותנו לעת זקנה.

<משה בר: אני החודש יצאתי לגמלאות ואני חושב שאני אקבל את כל מה שמגיע לי, לפי מה ששמעתי.

<משה בר: יש עוד גמלאים יותר ותיקים שגם יקבלו.

<משה בר: חלק מהם עבדו כל השנים, שילמו ביטוח לאומי, שילמו הכול ולא יתכן שכאשר הם יגיעו לגמלה, אז ההוצאות שלהם הרבה יותר גדולות, ייזרקו.

<משה בר: תודה רבה לכולם.

אלי אלאלוף: ברשותכם, נתחיל עם אבי ניסנקורן ואחר כך חברי הכנסת לפי סדר כניסתם.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לכם סוד גלוי.

אלי אלאלוף: אני לא חבר הסתדרות.

<קריאה: גם אנחנו לא.

אלי אלאלוף: אבל המאמצים של יושב ראש ההסתדרות למען תיקון חברתי, בעיני בשנים האחרונות שאני מלווה, אני מאוד מאוד נרגש מהתפקוד שלך.

אלי אלאלוף: אני אומר את זה כי אני גם שומע ביקורת.

אלי אלאלוף: כל מנהיג יודע שהוא חוטף גם ביקורת אבל שתהיה מבוססת על אמת ובכבוד.

אלי אלאלוף: אני אומר את זה מפני שאני הכרת את אבי ניסנקורן רק מאז אני כאן ואני עוד לא נפגשתי אתו ויצאתי מאוכזב מהמאבקים.

אלי אלאלוף: קחו את זה בחשבון, כל מי שמתכנן מיד להתחיל בהתקפות ובנזיפות.

אלי אלאלוף: עד עכשיו אני מודה לכם על הדיון הזה כי פעם ראשונה שאני מנהל ישיבה ולא ראיתי חבר כנסת שקם ויצא באמצע, קם, דיבר והלך.

אלי אלאלוף: אני מודה לכם על זה שנתנו את הכבוד שמגיע לנכים.

אלי אלאלוף: אורן שהוא הילד שלנו, גם אם לפעמים הוא משתולל, זה שהוא יושב כאן.

אלי אלאלוף: אני מודה גם לחברי הכנסת שיושבים כאן בשקט.

אלי אלאלוף: זאת פשוט דוגמה של דיון יחד עם אוכלוסייה שבאמת אתם סובלים.

אלי אלאלוף: אף אחד מאתנו לא יודע להיכנס לסבל שלכם אבל הדיון היום מוכיח שאפשר לקיים דיון ענייני ונקיים אותו עד שנגיע לפתרון שבחלקו יהיה מקובל ובחלקו יהיה בוויכוח, אבל נגיע לזה.

אלי אלאלוף: תודה.

<אבי ניסנקורן: איך שאני רואה את זה, הנושא של האנשים עם מוגבלות הוא נושא שמוזנח כבר הרבה מאוד שנים.

<אבי ניסנקורן: אנחנו יכולים להמשיך לקיים דיונים ולהמשיך להזניח אותו עוד הרבה שנים.

<אבי ניסנקורן: אנחנו צריכים להכיר מציאות ולקבל החלטות.

<אבי ניסנקורן: הכי קל לא לקבל החלטות.

<אבי ניסנקורן: אני לא מדבר כאן על צדק כי צדק ברור שיש.

<אבי ניסנקורן: כל מי שדיבר כאן אמר דברים צודקים.

<אבי ניסנקורן: כל מי שדיבר.

<אבי ניסנקורן: חלק מהדברים, אני מתחבר אליהם גם ברמה האישית כי גם לי יש ילד עם אוטיזם וחלק מהדברים שנאמרו כאן, יש בהם הרבה מאוד צדק.

<אבי ניסנקורן: כל אחד, יש לו את שק הצרות שלו וכל אחד בא עם המטען שלו וכל אחד מייצג אוכלוסייה ובסופו של דבר אין ספק שהרבה מהדברים שנאמרו כאן, הם צודקים.

<אבי ניסנקורן: מצד שני, צריך לקבל החלטות.

<אבי ניסנקורן: אפשר להחליט או הכול או כלום אבל זאת לא הדרך שלי.

<אבי ניסנקורן: זאת הדרך שבדרך כלל אתה נשאר עם כלום.

<אבי ניסנקורן: אפשר להחליט שחותכים.

<אבי ניסנקורן: זה לא יהיה תיקון מיטבי וזה לא אומר שלא צריך עדיין תיקונים עתידיים אבל זה אומר שאנחנו עושים שינוי חברתי ואנחנו עושים שינוי אמיתי.

<אבי ניסנקורן: זאת הגישה שלי.

<אבי ניסנקורן: באותה גישה, כשאני באתי ואמרתי לפני שלוש שנים שצריך להגדיל את שכר המינימום, ובפעימות, כי אין ברירה, היו הרבה שיצאו נגדי ואמרו מה פתאום בפעימות.

<אבי ניסנקורן: אבל הגענו וזה קרה.

<אבי ניסנקורן: אנחנו צריכים להכיר במציאות.

<אבי ניסנקורן: היום כל העלות התקציבית של הנכות הכללית היא בין שמונה לתשעה מיליארד שקלים.

<אבי ניסנקורן: באים ואומרים שיש הקצאה של עוד 4.2 מיליארד שקלים לבסיס הנושא של הנכות הכללית.

<אבי ניסנקורן: זאת אומרת, להוסיף כמעט חמישים אחוזים מהעלות הכללית.

<אבי ניסנקורן: זה דבר שצריך לקחת אותו.

<אבי ניסנקורן: אנחנו לא יודעים מה יקרה בעוד חודשיים במדינה הזאת, עוד שלושה חודשים, עוד ארבעה חודשים, אף אחד לא יודע מה יקרה עוד חודש במדינה כאוטית ואנחנו צריכים לנצל את ההזדמנות וקודם כל לקחת.

<אבי ניסנקורן: היום ה-11 בדצמבר ואנחנו מדברים על משהו שמבחינתי, בסיכום שהיה צריך להתממש כבר בקצבת ינואר.

<אבי ניסנקורן: זאת אומרת, אנחנו מדברים על משהו שצריך לקרות החודש.

<אבי ניסנקורן: החקיקה צריכה להיות מושלמת החודש.

<אבי ניסנקורן: אם אנחנו נשב ונתווכח, אנחנו יכולים להגיע למצב שלא תהיה חקיקה.

<אבי ניסנקורן: אני חושב שלכן צו השעה מחייב לקבל החלטות.

<אבי ניסנקורן: יש כמה עקרונות בסיסיים.

<אבי ניסנקורן: העיקרון הבסיסי הראשון הוא שאנחנו מדברים על מקשה אחת.

<אבי ניסנקורן: אני לא מאמין בפעימה אחת ונדבר בעוד חצי שנה, נדבר בעוד שנה, נדבר בעוד שנתיים.

<אבי ניסנקורן: אנחנו נישאר עם פעימה אחת.

<אבי ניסנקורן: לכן באנו ואמרנו שאם מדובר על 4.2 מיליארד שקלים, זה צריך להיות בחקיקה כבר עכשיו כדי שנראה את ה-4.2 מיליארד שקלים בחקיקה כבר עכשיו ולא נתווכח על זה בעוד שנה ובעוד שנתיים כי אחרת, נגיד את האמת, אנחנו יכולים להישאר עם הפעימה הראשונה, וגם אם נגדיל אותה – נישאר עם פעימה אחת.

<אבי ניסנקורן: לא הייתה התחייבות באותו ערב שתהיה מקשה אחת בסך כל 4.2 וצריך לקיים את זה.

<אבי ניסנקורן: הדבר השני, חלוקת הפעימות.

<אבי ניסנקורן: בואו נגיד קודם כל שאני לא מודד דברים בפעימות.

<אבי ניסנקורן: אני מודד דברים בזמן.

<אבי ניסנקורן: אנחנו מדברים על שלוש שנים כי אנחנו אומרים מינואר עד ינואר 2021, זה שלוש שנים.

<אבי ניסנקורן: בואו נדבר בזמן ולא בפעימות.

<אבי ניסנקורן: אני שומע בשבועות האחרונים ממשרד האוצר ניסיון לרדד את הפעימות ולהגדיל את הפעימה האחרונה.

<אבי ניסנקורן: המאבק שלנו צריך להיות שהפעימות, הפעימה הראשונה תהיה כפי שסוכם בפחות מיליארד ו-350, ושתי הפעימות, השנייה והשלישית, יהיו כפי שהוגן על ידי וכפי שדובר וכפי שאני הבנתי שגם שר האוצר אומר, שאלה יהיו פעימות שהן פעימות שוויוניות, שתיים, שלוש וארבע, ולא להשאיר את הכול לפעימה האחרונה.

<אבי ניסנקורן: זה הדבר השני שצריך לעמוד ולראות שהוא מתקיים.

<אבי ניסנקורן: הדבר השלישי, שיטת ההצמדה.

<אבי ניסנקורן: המצב שאנחנו נמצאים בו, במידה רבה נובע מכך שאין שיטת הצמדה.

<אבי ניסנקורן: אם לא תהיה שיטת הצמדה, בעוד כמה שנים נהיה בדיוק באותו מצב בו אנחנו היום.

<אבי ניסנקורן: אם תהיה שיטת הצמדה, נוכל בעוד כמה שנים לדרוש עוד תיקון ולדעת שאנחנו נמצאים כבר בנקודת מוצא חדשה ובנקודת המוצא אנחנו מתקדמים עוד שלב.

<אבי ניסנקורן: שיטת ההצמדה היא נכונה והיא גם מייצרת מצב נכון ומצב של השוויון החברתי.

<אבי ניסנקורן: כאשר כולם תקועים, גם הנכים תקועים.

<אבי ניסנקורן: כאשר כולם מתקדמים, גם הנכים מתקדמים.

<אבי ניסנקורן: זה חייב להיות שם כי אחרת נהיה עוד פעם ברגרסיה בעוד כמה שנים.

<אבי ניסנקורן: לכן שיטת ההצמדה הנכונה היא שכר ממוצע במשק וזה הוסכם.

<אבי ניסנקורן: זה הוסכם גם על ידי שר האוצר וגם על ידי שמחון שהיה נציג ראש הממשלה.

<אבי ניסנקורן: אני שומע ניסיונות של פקידי האוצר, לא של שר האוצר, לסגת מזה.

<אבי ניסנקורן: אסור לתת לזה יד.

<אבי ניסנקורן: שיטת ההצמדה חייבת להיות שכר הממוצע במשק.

<אבי ניסנקורן: הדבר הנוסף הוא אופן החלוקה הפנימית.

<אבי ניסנקורן: אני חייב להגיד את דעתי ולומר שאופן החלוקה הפנימית הוא לא קדוש.

<אבי ניסנקורן: אנחנו סגרנו באותו ערב אופן חלוקה מסוים.

<אבי ניסנקורן: יכולה הוועדה לומר שהיא חושבת שצריך לעשות הדגש ימינה והדגש שמאלה ולעשות שינויים מסוימים אבל אני רוצה להזכיר לכולם - - -

קארין אלהרר: מה הייתה החלוקה הפנימית?

<אבי ניסנקורן: החלוקה הפנימית הייתה 4,050, הגדלת הקצבה לרוב הנכים ולמקבלי השר"ם עוד כ-500 שקלים.

<אבי ניסנקורן: לא, יותר מ-500 שקלים.

<אבי ניסנקורן: השר"ם הקשה.

<אבי ניסנקורן: עוד סכום – אני לא זוכר עכשיו את הסכום המדויק – של עוד 500-600 שקלים.

<אבי ניסנקורן: זאת אומרת, זה מגיע לכ-4,600-4,800 שקלים במקרה הקיצון.

<אבי ניסנקורן: מה שעשינו באמת, אנחנו לא הסכמנו למבחני הכנסה מה שרצה משרד ראש הממשלה להכניס, כי מבחני הכנסה היו לוקחים את ציבור הנכים והיו באמת קורעים אותו לגזרים במאבקים פנימיים.

<אבי ניסנקורן: הלכנו על אוניברסליות.

<אבי ניסנקורן: היו שני מבחנים, מבחן רפואי ומבחן אי כושר עבודה.

<אבי ניסנקורן: אלה המבחנים שהיום מובילים.

<אבי ניסנקורן: יכול להיות שיש היום במבחנים האלה עיוותים, כמו שנאמר כאן, אלה עיוותים שבעתיד נצטרך לבחון אותם ולתקן אותם, אבל כרגע צריך להעביר חקיקה מהירה.

<אבי ניסנקורן: עיקר הכסף הושם בקצבה כי זה בסוף היה יעד המאבק המרכזי וזה יעד המאבק המאחד את כל הציבורים.

אלי אלאלוף: יש סעיף אחד שהוצאנו בבדיקות שלנו, כל נושא של הכשרה מקצועית.

<אבי ניסנקורן: דרך אגב, זאת לא הייתה דרישה שלנו, הכשרה מקצועית.

<אבי ניסנקורן: זאת הייתה דרישה של מי שישב כאן.

<אבי ניסנקורן: זאת דרישה שמפנה 75 מיליון שקלים לטובת מטרות אחרות.

<אבי ניסנקורן: אנחנו צריכים להתקדם, נכון שבתוך ה-4.2 מיליארד שקלים, בהערכה התקציבית שעשינו באותו לילה, נכנסו בעלי המוגבלות הקיימים שיהיו גמלאים, נכנסו בתחשיב, ולא נכנסו בתחשיב בעלי הנכות הקיימים שהם כבר גמלאים.

<אבי ניסנקורן: שמנו 300 מיליון שקלים לבעלי הנכות הקיימים שיהיו גמלאים.

אילן גילאון: זה דבר שלא הבנתי.

אילן גילאון: אולי תתעכב על זה.

<אבי ניסנקורן: זה דבר שצריך להגיד אותו בצורה אמיתית.

אילן גילאון: מה זה הגמלאים האלה?

<אבי ניסנקורן: ההצעה מטפלת בכל ה-250 אלף נכים בעלי מוגבלות שהם עדיין לא גמלאים.

קארין אלהרר: עד גיל זקנה.

<אבי ניסנקורן: היא גם מטפלת בנושא של כניסה עתידית של אותם בעלי מוגבלות למצב של נכות.

<אבי ניסנקורן: זאת אומרת, אם נניח הגענו לפעימה של 4,050 שקלים ומחר אתה יוצא לגמלאות, אתה מקבל 4,050 שקלים ולא את קצבת הזקנה בסך 2,300 שקלים.

<קריאה: ומי שהיה?

<אבי ניסנקורן: מי שהיה, הנושא התקציבי לא כלל את זה.

<קריאה: הוא צריך לסבול.

<אבי ניסנקורן: חבר'ה, אני כאן.

<אבי ניסנקורן: כל החיים אני עושה אותו הדבר.

<אבי ניסנקורן: אני אומר את האמת ואני מתמודד עם המציאות.

<אבי ניסנקורן: אני לא בורח מדברים ואני חושב שבדרך אחרת לא משיגים כלום.

<אבי ניסנקורן: צריך להגיד את האמת ולא להגיד משהו שהוא לא נכון.

<אבי ניסנקורן: לא נכלל בתקציב תקצוב של גמלאים קיימים, הגדלה של עוד אלף שקלים או 1,200 שקלים.

<אבי ניסנקורן: לא נכלל בתקציב.

<אבי ניסנקורן: המשמעות התקציבית, אם זה נכלל, כל אחד יכול לחשב אותה.

נורית קורן: כמה גמלאים כאלה יש?

<אבי ניסנקורן: כשבעים אלף.

<אבי ניסנקורן: הבנו את זה באותו לילה.

<אבי ניסנקורן: אני רוצה לסכם.

<אבי ניסנקורן: אני חושב שיש כאן כמה יעדים – אני אומר את דעתי – בסיסיים.

<אבי ניסנקורן: האחד, לראות את גודל הרגע.

<אבי ניסנקורן: 4,2 מיליארד שקלים בבסיס, זה הרבה כסף.

<אבי ניסנקורן: צריך לראות את גודל הרגע.

<אבי ניסנקורן: יש כאן תהליך שהוא תהליך מאוד מאוד משמעותי.

<אבי ניסנקורן: דרך אגב, אני חייב להגיד, אף שר אוצר קודם לא עשה את זה.

<אבי ניסנקורן: צריך גם להגיד את מה שמגיע לשר האוצר בנושא הזה.

<אבי ניסנקורן: הדבר השני, צריך להבין שבלי הצמדה לשכר במשק, מבחינתי לא עשינו הרבה.

<אבי ניסנקורן: חייבים לעשות את ההצמדה.

<אבי ניסנקורן: זה סוכם ואסור לתת לאף אחד לפורר את זה כי זה סוכם וזה בפנים.

<אבי ניסנקורן: אפשר להגיד בתקופת הביניים הגבוהה מבין השתיים, אבל השיטה כשיטה סוכמה.

<אבי ניסנקורן: הדבר השלישי הוא לסיים את המהלך הזה כמקשה אחת והחודש.

<אבי ניסנקורן: לסיים את זה כי אחרת אנחנו נמשיך לדבר אבל זה לא יצא.

<קריאה: מה אתה עושה עם הגמלאים?

<אבי ניסנקורן: דרך אגב, אני הבאתי את המקסימום שיכולתי להביא.

<אבי ניסנקורן: אני אשמח אם יביאו יותר.

<אבי ניסנקורן: אני קבלן של מה שאני מסוגל להביא ומה שהצלחתי להביא, אני הבאתי.

<אבי ניסנקורן: אני לא יודע להביא יותר מ-4,2 מיליארד שקלים.

אלי אלאלוף: אנחנו נברר את זה.

נורית קורן: למה ה-75 מיליון שקלים?

נורית קורן: לאילו מטרות?

<אבי ניסנקורן: רגע.

<אבי ניסנקורן: אני אסביר לכם איך חושבו ה-4.2 מיליארד שקלים.

אלי אלאלוף: אבי, ברשותך, תסיים.

<אבי ניסנקורן: זאת בעצם הסיטואציה.

אלי אלאלוף: תודה על ההסברים המאוד מובנים.

<אבי ניסנקורן: הכי חשוב זה להתקדם.

<קריאה: הוא התעלם המשאלה.

נורית קורן: אדוני היושב ראש, למה ה-75 מיליון שקלים?

נורית קורן: לאילו מטרות?

אלי אלאלוף: מרדכי יוגב, בבקשה.

מרדכי יוגב: אדוני היושב ראש, ראשית, אני מודה לך על הדיון ואני מודה לכולם.

מרדכי יוגב: אני מתפעל מהדיון ואני מודה שאני לא נמצא בנושא מספיק אבל מאז אני בוועדת העבודה והרווחה אני מטה חלק מהנושאים שלי גם לנושאים הללו.

מרדכי יוגב: הייתי עסוק, ועדיין עסוק, גם בנושאים רבים אחרים.

מרדכי יוגב: אני כאן ולא בוועדות המקבילות – יש ישיבת ועדת חוץ וביטחון, חינוך ועוד שתי ועדות שאני צריך להשתתף בישיבות שלהן כמחליף – משום החשיבות שאני חש ורואה.

מרדכי יוגב: אני מסתכל על אילן ומסכים אתך.

מרדכי יוגב: גם כאשר הקואליציה לא הצביעה אז, כאבתי בלבי.

מרדכי יוגב: אני גם מסכים כאן עם האנשים ואני לא אומר את זה למטרות פופוליזם ואכן שכר המינימום הוא שכר שאתו צריך להתקיים, בוודאי גם נכה על ההוצאות שיש לו וההוצאות גדלות.

מרדכי יוגב: כואב לי ושוב, אני אומר את זה לא בשביל הפופוליזם.

מרדכי יוגב: אני אומר גם לחבריי מהקואליציה שאנחנו שומעים דווקא היום על הורדות מס על מוצרי מותרות כגון משחקי וידאו, כגון טלוויזיות או צעצועים ודברים אחרים, ואני חושב שסדר העדיפויות צריך להיות אחר.

<קריאה: נכון מאוד.

מרדכי יוגב: אם יש עודפי תקציב, יש מקומות נוספים.

מרדכי יוגב: אני חשוף יותר לצורכי ביטחון ואני חשוף היום לצרכים רפואיים בצפון ולצרכי הנכים.

מרדכי יוגב: אני חושב שזה בסיס שעומד לפני כל הדברים הללו.

מרדכי יוגב: אני רוצה לומר רק שני דברים.

מרדכי יוגב: האחד, וזה הובע כאן על ידי כולם, שיציאה של אדם עם מוגבלות לעבודה רק צריכה להיות דבר מעודד והיה כאן מי שאמר שהיא לא עולה למדינה דבר.

מרדכי יוגב: בזה אנחנו צריכים באמת להיות חדים ושזה לא ישפיע על קצבת הנכות המינימלית של אותו אדם.

מרדכי יוגב: כשם שיש עוד דברים שהם בגדר הכרח, ושום דבר לא משפיע עליהם.

מרדכי יוגב: יש הרבה פרטים שאפשר לרדת אליהם אבל אני אסתפק בשניים.

מרדכי יוגב: צריך לרדת יותר לעומק של הדברים כפי שאתה עושה ועושים אחרים.

מרדכי יוגב: הדבר השני שאני חושב הוא שחובתנו לקצר את הפעימות.

מרדכי יוגב: אלה הם שני הדברים שאני רוצה להתרכז בהם, האחד, שבשום פנים ואופן לא תיפגע קצבת הנכות עקב יציאה לעבודה והשני, לקצר את הפעימות אם אנחנו מודעים לבעיה ואם אנחנו שומעים כאן על המקרים.

מרדכי יוגב: לא צריך לחכות לכך שהדבר ייגע בנו אלא לראות את הבעיה ואת הצרה של אחרים.

מרדכי יוגב: לקצר את משך הפעימות הללו.

מרדכי יוגב: אם יש עודפי תקציב, הרי לשם הם צריכים להיות מופנים.

מרדכי יוגב: לא לראות את זה בארבע פעימות בארבע שנים אלא מקסימום בתקציבי 2018-2019 ואולי את זה הוועדה הזאת יכולה להביא.

מרדכי יוגב: תודה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב ראש, יש כמה נקודות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הייתי רוצה להגיע לכך שהקצבה תהיה בגובה שכר מינימום ותהיה בפעימה אחת, אבל היות ואנחנו מבינים איך הנושא הזה מתנהל ויש סיכומים, אני לא אגע יותר בעניין של המתווה אלא אני אעיר כמה הערות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההערה הראשונה אומרת שפעם אחת לתמיד בכנסת צריכים להכיר שקצבת נכות היא מחויבות של המדינה כלפי אזרחיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בלי שום קשר אם הוא עבד או לא עבד, מה גובה המשכורת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא צריך להוריד לו, לא צריך לעזוב מקום עבודה כי יפגעו לו בקצבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שלא תהיה ההכנסה, הקצבה צריכה להיות אותה קצבה בלי שום קשר כמה הנכה מרוויח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שהגיע הזמן שכבר בחוק הזה נכניס את הסעיף הזה וניתן את האפשרות לעודד את האנשים לצאת לעבודה כי אני לא רוצה שאותו אדם יהיה במצב כלכלי קשה וגם בדידות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה שהוא יהיה בתוך האוכלוסייה, בתוך החברה ושיוכל לעבוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התקציב של 4.2 מיליארד שקלים הוא לא משהו קדוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שצריך לבדוק תוך כדי חקיקה, לבדוק עם האוצר כי יש לנו הכנסות יתר ואם יש לנו את הכסף הזה, לצמצם גם את הפעימות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכסף קיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו יודעים שיש עודפי גבייה ואם אנחנו נסתכל על מספר הפעימות, אנחנו נוכל לתכנן את התקציב הלאה, אם לא יכניסו את זה לבנק ויחכו כי הם יחלקו את זה לפי הסכמים קואליציוניים וכדי לרצות את זה ולרצות את האחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו יודעים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב ראש, אחד הנכים כאן פגש אותי והעלה בפני נקודה שאני ממש הזדעזעתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם נכה צריך לשלם מס כשהוא קונה אביזרים שהוא צריך אותם והם נחוצים לחיים היום יומיים שלו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכיסא גלגלים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למיטה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא צריך לשלם מס?

עבד אל חכים חאג' יחיא: באמת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה המדינה מרוויחה מהמס הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא לא צריך להיות אוטומטי מוחזר?

אילן גילאון: השאלה היא האם צריך להיות מס על כיסא גלגלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בדיוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זאת הנקודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם צריכים לשלם מסים?

אילן גילאון: לא אם הנכה צריך לשלם אלא אם צריך להיות מס על האביזרים האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא צריך להיות מיסוי על זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שאנחנו צריכים להעלות את זה.

אלי אלאלוף: רשמתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העניין של השר"ם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא אכנס לקצבת השר"ם אבל אם שכר המינימום עולה ומעסיקים עובדים, למה לא צריך לשפות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לא משפים אותם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה משלם יותר, ואתה משלם או מהקצבה שאתה מקבל שהיא לא מספיקה או שאתה מבקש את העזרה מהמשפחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא רוצה להגיד שנכנסים להלוואות וכמה הבנקים יכולים לתת הלוואות ואז ללכת לשוק האפור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא רוצה להיכנס לזה אבל אני חושב שמי שהמשפחה שלו תעזור לו, הוא מושך את המשפחה שלו למטה ואולי אל מתחת לקו העוני כי אנחנו יודעים מה מצב העוני במדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שכאן יש הזדמנות ובוא ננצל אותה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת אורן חזן, ידידי.

אורן אסף חזן: תודה רבה אדוני היושב ראש.

אורן אסף חזן: אני ישבתי כאן בשקט לא כי אין לי מה להגיד.

אורן אסף חזן: יש לי הרבה מה להגיד.

אורן אסף חזן: אבל בשעה שאני יושב ושומע אותם מספרים את החוויות הקשות, ומה הם בסך הכול מבקשים?

אורן אסף חזן: לקבל זכויות שוות, לקבל את מה שמגיע, ואני גם נזכר איך כל יום שאני יורד מהכנסת, יש עדיין אוהל מחאה ואנשים עם מוגבלות קשה, נכים קשים, יושבים שם על המדרכה ורק מחכים שמישהו ישמע את הקריאה שלהם.

אורן אסף חזן: אי אפשר גם להתעלם מהתמונות הקשות שראינו רק בשבוע שעבר וראינו גם הבוקר.

אורן אסף חזן: רציתי להסביר לאחד מצלמי העיתונות שלא ינסה לשפוט אף אחד, הוא לא נמצא במקומו.

אורן אסף חזן: אני שואל את עצמי מי שם את החומה, את הבלוק כדי לעצור את כולנו מלשים סוף לסאגה הזאת.

אורן אסף חזן: פעם אחת אומרים לי שיש כסף ואנחנו לא יכולים לתת אותו כיוון שיש תקרת הוצא.

אורן אסף חזן: תקרת ההוצאה מגבילה אותנו ולכן עכשיו אנחנו יכולים לתת בפעימה אחת רק 1.3 מיליארד שקלים.

אורן אסף חזן: אמרתי, תקרת ההוצאה היא לא גזרה משמים, אפשר לשנות את החוק ולהגדיל את תקרת ההוצאה.

אורן אסף חזן: אם באמת רוצים לעשות את זה ואם באמת רוצים לעזור, תעלו.

אורן אסף חזן: פעם שנייה אומרים לי שאנחנו חייבים לחלק את זה, אמר כאן ניסנקורן, בשנים, לא בפעימות, נקרא לזה איך שנקרא לזה, אני קורא לזה בלוף כי אף אחד לא יכול להבטיח לאף אחד ממי שיושב כאן ולמי שצופה בנו בבית שהתהליך הזה באמת יגיע לסופו, בין אם הממשלה תשרוד ובין אם הממשלה לא תשרוד.

אורן אסף חזן: מציאות במדינת ישראל עולה על כל דמיון ואצלנו המציאות משתנה כל רגע.

אורן אסף חזן: לכן אני לא מצליח להבין, אם יש כסף ויש רצון, אולי חסרה רק חמלה, למה לא פותרים את זה בפעם אחת?

אורן אסף חזן: בסוף הקופה קיימת ויודעים לתכנן אותה נכון.

אורן אסף חזן: דבר נוסף.

אורן אסף חזן: אם אתם כבר לא רוצים לתת כסף, כי אין לא יכול אלא יש לא רוצה וזאת עובדה.

אורן אסף חזן: כולנו מכירים את המשפט הזה.

אורן אסף חזן: אז בואו לפחות ניתן שווה כסף.

אורן אסף חזן: אני הגשתי מספר הצעות חוק.

אורן אסף חזן: הייתי שמח לקבל את תמיכת הממשלה ואם לא, אז אולי בשיתוף פעולה עם חברי כנסת מהאופוזיציה ומהקואליציה שלא יעשו חשבון לוועדת הכספים, נצליח לקדם אותם.

אורן אסף חזן: פעם אחת, מי שרוצה לעבוד ויכול, לתת לו לעבוד.

אורן אסף חזן: לא להגביל אותו, לא להגיד שאם אתה יוצא לעבודה, אנחנו נגביל אותך, אנחנו נוריד לך, אנחנו נקזז לך.

אורן אסף חזן: זה דבר לא נורמלי.

אורן אסף חזן: כי כשבן אדם רוצה לצאת לעבוד, הוא לא עושה את זה רק בשביל הכסף.

אורן אסף חזן: הוא קודם כל עושה את זה בשביל להרגיש נורמלי.

אורן אסף חזן: הוא קודם כל עושה את זה כדי להרגיש שייך, להרגיש חלק מכולם.

אורן אסף חזן: תחשבו איזו מציאות מטורפת.

אורן אסף חזן: אני ברוך השם הולך על הרגליים, הכול בסדר, אבל יצא לי המון פעמים בחיים שלי, רק לא מזמן, לפני חודש, להיות מרותק למיטה מספר ימים, וזה טירוף.

אורן אסף חזן: אי אפשר להסביר את הדבר.

אורן אסף חזן: מגיע לבית חולים כשהריאות שלך לא עובדות או בעיה כזו או אחרת קורית – אני מדבר עלי – ואין חבל שמחזיק אותך ואתה מרותק למיטה, ארבע קירות, אתה מדבר ואולי בורא עולם מקשיב.

אורן אסף חזן: אולי.

אורן אסף חזן: הוא עסוק בכולנו ולא רק בי.

אורן אסף חזן: זה טירוף.

אורן אסף חזן: כשבן אדם רוצה, תנו לו את הכוח.

אורן אסף חזן: אני חושב שצריך להיות כאן בדיוק להפך.

אורן אסף חזן: לעודד אנשים, לא להפוך את זה למסכנות.

אורן אסף חזן: אנחנו לא יכולים לחבק מסכנות.

אורן אסף חזן: אנשים כאן הם לא מסכנים.

אורן אסף חזן: אסור לעזור להם מתוך רחמים.

אורן אסף חזן: זה בדיוק ההפך.

אורן אסף חזן: דבר נוסף.

אורן אסף חזן: אמרנו לא כסף, שווה ערך לכסף.

אורן אסף חזן: זה לא סוד שיש מי שצריך להשתמש יותר במים.

אורן אסף חזן: זה לא סוד.

אורן אסף חזן: לא נפרט למה, כולם מבינים.

אורן אסף חזן: תורידו את המחיר על המים.

<קריאה: חשמל.

אורן אסף חזן: לא יכול להיות מצב שבו אם כולנו משלמים על איקס קוב מחיר שווה וכל מי שחורג, המחיר קופץ בעשרות אחוזים.

אורן אסף חזן: אצל האנשים זה לא כמוצר צריכה בסיסי.

אורן אסף חזן: אנשים זקוקים למים האלה כחלק בלתי נפרד משגרת החיים שלהם.

אורן אסף חזן: חיות.

אורן אסף חזן: לכן הצעת החוק השנייה שהגשתי אומרת דבר פשוט.

אורן אסף חזן: תקרת הגובה של מחיר המים הנמוך יהיה קבוע לכל מי שהוא נכה מוכר.

אורן אסף חזן: דבר שלישי ארנונה.

אורן אסף חזן: אני יכול לפרט כאן עוד עשרות דרכים בהן אם אי אפשר להביא כסף, אפשר לתת שווי כסף.

אורן אסף חזן: הנה, צעקו חשמל ובאמת יש כאן עשרות דרכים.

אורן אסף חזן: הבלוף הזה שמצד אחד מחזיקים אותם קצר, כנראה שלמישהו יש אינטרס שהמאבק הזה מצד אחד ימשיך ולפרקים אני רואה איך יש כאן אינטרס להעלים אותו, ומצד שני גם לנסות להכניס לקופת המדינה על הגב שלהם וזה לא נורמטיבי.

אורן אסף חזן: או שנפסיק לשקר לעצמנו, ואני קורא לחברים שלי דווקא באופוזיציה וגם בקואליציה, אם הממשלה לא רוצה לעזור, לנו יש את הדרכים לפצות אותם.

אורן אסף חזן: כשהחוק שלך אילן הגיע להצבעה במליאה, שואלים אותי הרבה – ובזה אני מסיים – על מה אני מתחרט בחיים.

אורן אסף חזן: יש דבר אחד שאני יכול להגיד עליו שאני מתחרט בכנסת הזאת.

אורן אסף חזן: כשהחוק שלך הגיע להצבעה במליאה, אני לא ברחתי לשירותים, לא היה לי כאב בטן, לא התחבאתי, עמדתי במליאה וזכרתי שהבטחתי תמיד שאם האצבע שלי תהיה האצבע המכרעת בחוקים שהם לתועלת החברה, המשמעת הציבורית שלי תבוא לפני המשמעת הקואליציונית.

אורן אסף חזן: עמדתי שם וראיתי אם אני לא מצביע, החוק עובר.

אורן אסף חזן: אם אני הייתי מצביע נגד, היה שוויון והחוק לא היה עובר.

אורן אסף חזן: למרות שידעתי שגם אם החוק יעבור, בסוף יתקעו אותו.

אורן אסף חזן: אנחנו הרי מכירים עשרות חוקים שעברו בטרומית והממשלה מחליטה להקפיא אותם.

אורן אסף חזן: אני יכול לתת עשרות דוגמאות אישיות שלי של חוקים ואילן מכיר את זה מעצמו, הוא יום-יומיים לפני בבית הזה.

אורן אסף חזן: אבל הייתה לי מחויבות ולכן אני אומר שאם הממשלה לא רוצה, בואו נכריח אותה.

אורן אסף חזן: זה לא קל.

אורן אסף חזן: זה לא פשוט לעמוד מול ראש הסיעה שלך או אני מול ראש הסיעה שלי, במקרה הזה מול ראש הממשלה, ולהגיד לו שהוא טועה, חסרה חמלה, אנחנו נעזור לך.

אילן גילאון: לא, חמלה לא חסרה בשום מקום.

אילן גילאון: הגינות חסרה.

אורן אסף חזן: תכף נגיע גם להגינות.

<קריאה: צריך לקבל את ההחלטות הנכונות.

<קריאה: לא חמלה ולא כלום.

אורן אסף חזן: אני רואה את זה אחרת מכם.

אורן אסף חזן: לא הגינות, לא אומץ ולא נעלי בית.

אורן אסף חזן: יש אנשים שיושבים כאן, מדברים לטלוויזיה, עושים תמונה יפה, מקבלים כותרת ודקה אחרי בבית לא זוכרים עם מה כל אחד אחר מתמודד.

אורן אסף חזן: רחוק מהעין, רחוב מהלב.

אורן אסף חזן: כן, אני חושב שעל בסיס חמלה.

אורן אסף חזן: אני לא מפנה אצבע מאשימה לאף אחד אבל יש מציאות.

אורן אסף חזן: כולם רוצים לעזור אבל לא עוזרים בפועל.

אורן אסף חזן: אדוני היושב ראש, אני מסיים ומבקש ממך, בוא ננסה אנחנו לעשות תיקון אמיתי לאנשים שכל מה שהם מבקשים זה להרגיש חיים.

אורן אסף חזן: זה כל הסיפור.

אורן אסף חזן: זה בידיים שלנו.

אורן אסף חזן: שאלה אחת שמתבקשת, ה-75 מיליון שקלים, לאן.

אורן אסף חזן: תסלחו לי, אני חייב לרוץ לישיבת קואליציה.

אורן אסף חזן: אני אתכם.

<קריאה: תודה רבה לך.

<קריאה: אין יותר טוב ממה שאמרת.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: אני רוצה לדבר עכשיו כי אני רוצה לומר משהו אחד.

אילן גילאון: אני אתחיל מהסוף.

אילן גילאון: קודם כל, המטרה שלי היא שבינואר 2018 יזרום כסף לחשבונות.

אילן גילאון: זה דבר ראשון.

אילן גילאון: אני לגמרי עם אלה שאומרים יש מקורות לא רק שיש מקורות אלא הצבעתי על המקורות.

אילן גילאון: לשכנע את הממשלה, אני לא מתיימר כי אני שוב אומר את האמת ואני לא יכול לעשות חשבון בלי בעל הבית.

אילן גילאון: אם היה לי את הכוח הזה, וביום שיהיה לי אתה כוח הזה, אני לא אשקוט יום אחד כדי לממש את החוק שלי ככתבו וכלשונו.

אילן גילאון: אין לי את הכוח הזה.

אילן גילאון: אני לא רוצה שהוא יהיה מבוסס על חמלה של אף אחד.

אילן גילאון: המשמעות של חברה אנושית היא שאף אחד לא נושא את החבילה שלו לבד.

אילן גילאון: צדק מי שאמר כאן שאתם מצביעים גם על עצמכם בעתיד משום שלהיות אדם מוגבל זה לא סטטוס נרכש.

אילן גילאון: לא קונים את זה באוניברסיטה ולא לומדים את זה בשום מקום.

אילן גילאון: זה הסכם של ביטוח בין בני אדם שרוצים להיות חברה.

אילן גילאון: לכן הבסיס שאני קורא לו בסיס החרדה הקיומי, שכל אחד מאתנו כבני אדם מפחד ממנו, שלא יהיה לו קר בחורף ולא חם בקיץ, שיהיה לו אוכל במקרר ושיהיה לו מספיק לכל דבר, אלה הם הבסיסים של קיום בכבוד.

אילן גילאון: הכסף ישנו והכסף קיים ובמהלך הזמן היו צריכים להגיע לפשרות.

אילן גילאון: אני מודה שעשיתם דבר מדהים במהלך השנה הזאת מאז התגלגל העניין עם החוק שעבר בקריאה טרומית ולא קרה אתו בינתיים שום דבר.

אילן גילאון: התחיל מאבק שהוא היה מאבק שיותר לא ישאיר את המציאות ביבש.

אילן גילאון: אני לא מרוצה מהפשרה שעשינו אבל אני מוטרד מדבר אחד.

אילן גילאון: אני מוטרד מכך שאני רוצה היום, כאשר הברזל חם, אני רוצה להגיע למחויבות של הממשלה לאורך השנים.

אילן גילאון: אם ילכו על פעימה אחת, הלוואי כי זה מה שאני רוצה במקור.

אילן גילאון: אם ילכו על 5,30 שקלים, הלוואי.

אילן גילאון: אין בכוחי לשכנע אותם.

אילן גילאון: מצד שני אני לא רוצה שכל ההישג הזה ילך לטמיון.

אילן גילאון: אני מבקש מכם שתזכרו שבפעם האחרונה עלתה הקצבה בשבעים שקלים בלבד.

אילן גילאון: השאלה של הגמלאים בתוך הקבוצה הזאת מתייתרת מעצם העניין בו אני חשבתי שצריך להיות הסדר של הדיון.

אילן גילאון: הדיון היה צריך להיות דיון בקצבת הנכות.

אילן גילאון: חבר'ה, תאמינו לי, מי שהיה ביום הנכה הבינלאומי, הצגתי.

<קריאה: מה יהיה עם הקצבה?

אילן גילאון: מה שקורה לקצבה, זה מה שיקרה לה מעכשיו והלאה בכל הסדר.

אילן גילאון: אם הקצבה של 2,342 שקלים עלתה ל-4,000, 5,000, 8,000 שקלים, היא תחולק באותו אופן שהיא הייתה עד עכשיו.

<קריאה: לכולם.

אילן גילאון: לכולם.

אילן גילאון: למה רציתי שלא ניפול בפח הזה של הבוקסות?

אילן גילאון: מי הביא את הבוקסות האלה?

אילן גילאון: הפרופסורים, וכי למה?

אילן גילאון: כדי שלא נוכל לדון באופן נקי בקצבה.

אילן גילאון: אני מבין הכול.

אילן גילאון: אני רוצה לתת חוק חדש לביטוח לאומי, את הביטוח הלאומי לצרף למס הכנסה כמס אחד, אני רוצה לבטל את הוועדות הרפואיות ששייכות לביטוח הלאומי, אני רוצה שנכים לא יהיו יותר מעסיקים.

אילן גילאון: אני רוצה את כל הדברים האלה לבטל ולעשות הפרדה מוחלטת.

אילן גילאון: בצד אחד קצבה אתה מקבל כדי שתהיה לך מה שנקרא מקפצה מן המקום בו אתה נמצא.

אילן גילאון: מן הצד השני שלם על הכול מסים.

אילן גילאון: לא רוצה לראות את לרון, לא רוצה לראות מבחן הכנסה, לא רוצה.

אילן גילאון: אדם, ברגע שנקבע על ידי ועדה רפואית בלתי תלויה הסטטוס שלו, לאורך כל הזמן יקבל את קצבתו כדי שתהיה לו למקפצה.

אילן גילאון: מבחינתי שיהיה מיליונר.

אילן גילאון: יש לי גם כמה רעיונות לגבי מדרגות המס הגבוהות אבל נשמת אפו של החוק, ואני רוצה להסביר אותו, והוא יכול להיות מדרגה, הוא קודם כל האוניברסליות שלו ולא החמלה.

אילן גילאון: אל תתנו לי חמלה ואל תגידו לי אלה או אלה או אלה כי אלה דברים שמגיעים כחוק לכל אחד.

אילן גילאון: נשמת החוק של החוק הוא ההצמדה שלו.

אילן גילאון: אני חשבתי שצריך להיות לשכר המינימום כי אני לא יכול להתחייב שאני יכול להבטיח קצבה בגובה השכר הממוצע במשק, אבל אני מקבל את המנגנון הזה.

אילן גילאון: אין לי בעיה עם זה.

אילן גילאון: ברור לגמרי שאנחנו בסך הכול מתקנים עוול שנמשך מ-2003 ועד עכשיו, באותה עת ששר האוצר הצמיד את הקצבאות למדד יוקר המחיה.

אילן גילאון: את זה אנחנו מתקנים.

אילן גילאון: לכן אני אומר שגורם לאנשים לא לרצות לצאת לעבודה, זה לא כי הם מקבלים את הקצבה אלא כי הם מאבדים אותה.

אילן גילאון: אז עושה לעצמו שיקול, לשם מה לו בכלל לעשות את הדבר הזה ואתם מכירים את התוצאות.

אילן גילאון: אני מזהיר את כולנו.

אילן גילאון: מישהו הזכיר כאן את הנושא של נכות הנפש.

אילן גילאון: בעוד שלושים שנים כל אזרח שני יוגדר כאדם מוגבל ורוב הנכויות יהיו בתחום נכות הנפש.

אילן גילאון: אנחנו מפחדים נורא מנכות הנפש כי אין אדם אחד שלא נמצא על הספקטרום הזה של נכות הנפש.

אילן גילאון: זה הפחד.

אילן גילאון: לכן זאת החצר האחורית.

אילן גילאון: צריך לראות את הדברים נכוחה.

אילן גילאון: אני מציע כרגע להתמקד כל כולנו בתוך הקצבה הזאת ולנסות לשפר אותה ככל שאנחנו יכולים, ולפתור את הבעיה הגדולה בבוא העת.

אילן גילאון: שוב, אני מתחייב, אני נשבע, שכל עוד נשמה באפי, אני לא אשקוט לרגע אחד כדי להביא את החוק שלי למימוש שאני רציתי להביא אותו.

אילן גילאון: אם הייתי צריך לחשוב כרגע מה קרה לפני שנה כאן, איפה היו הדמויות הפועלות, כולל אנשים בתוך הקואליציה שעכשיו נמצאים אתנו ביחד באותו מאבק, כולל דוד ביטן שהוא באמת עשה מאמצים כבירים כדי לסכל את הצעת החוק, אני אומר שאני צריך להיות מרוצה מחצי הכוס המלאה.

אילן גילאון: אז מה אני צריך לעשות עכשיו?

אילן גילאון: לבכות על 1,300 השקלים שאני רוצה אותם?

אילן גילאון: וחברים, אני כל כך מבין את זה.

אילן גילאון: 1,300 שקלים זה הבדל בין עבדות לחרות.

אילן גילאון: אין לי בכלל סיבה לחשוב אחרת.

אילן גילאון: אבל לשמוח על כך שאנחנו במרחק מ-2,342 שקלים, היכן שאנחנו נמצאים היום, או שאנחנו רחוקים ב-1,300 שקלים, אפילו קצת פחות מהיכן שאנחנו אמורים וצריכים בצדק להימצא והכסף ישנו.

אילן גילאון: ככל שאנחנו מדברים, אדוני היושב ראש, אני כל הזמן מקבל מסרונים שאומרים לי איזה הנחות במסים שר האוצר נותן אבל להגיד לכם את האמת, הכסף היה עוד לפני שההנחות האלה קרו.

אילן גילאון: השאלה היא שאלה של סדר עדיפויות.

אילן גילאון: לכן אתה דברים האלה בסופו של דבר פותרים בצורה פוליטית.

אילן גילאון: סימפטיה, זה לא יעזור לנו.

אילן גילאון: לכן, בואו נתמקד בקצבה.

אילן גילאון: בואו נהיה מעשיים, בואו נזיז את העניין קדימה כדי שבינואר 2018, שלא כל תאוותנו תהיה בידינו, יזרום כסף לחשבונות וזאת תהיה מדרגה שממנה נוכל לקפוץ הלאה.

אילן גילאון: על ארבע פעימותיה, על שלוש פעימותיה, הלוואי שתי פעימות.

אילן גילאון: אני מקווה.

אילן גילאון: אני לא רואה את זה.

אילן גילאון: יהודה אמר שפגש את שר האוצר.

אילן גילאון: אדרבה ואדרבה.

אילן גילאון: תגיד לשר האוצר שאנחנו תומכים בו בכל פה.

<נתי ביאליסטוק כהן: הכוח היחיד שיש לכם בבית הזה, במדינה הזאת בכלל, זה בחקיקה והנה, יש לכם הצעת חוק.

<נתי ביאליסטוק כהן: תעשו את הכי טוב שאתם יודעים אבל תעשו את הכי טוב שאתם יודעים.

אילן גילאון: אני מצטער מאוד, החקיקה היא ברירת המחדל של חוסר ההגינות.

אילן גילאון: מי בא לנו בחמלה ועם דעה קדומה, בכלל, בשביל מה הייתה צריכה להיות הצעת חוק פרטית לנושא הזה?

אילן גילאון: תסבירו לי אתם.

אילן גילאון: למה?

אילן גילאון: הממשלה לא הבינה ולא ידעה שאנשים צריכים להתקיים?

אילן גילאון: חלוקת העושר הלאומי, במה היא נקבעת?

אילן גילאון: חקיקה היא תמיד ברירת מחדל שבאה כדי לקיים מלחמות.

אילן גילאון: תסתכלו איך אנחנו מפוזרים כאן.

אילן גילאון: אלה נכי נפש, אלה CP, אלה פוליו וכל הקבוצות האלה לוחמות אחת בשנייה במקום ללכת לאחידות בעניין הזה ולמאבק אחד.

אילן גילאון: תראו, איך שמתייחסים לנכים, זה תוצר של איך שמתייחסים בכלל בחברה שלנו לבני אדם.

אילן גילאון: קל וחומר לבני אדם שהם הרבה יותר אטיים מכל האנשים האחרים.

אילן גילאון: תבינו.

אילן גילאון: זאת הבעיה.

אילן גילאון: זאת המצוקה.

אילן גילאון: היכן עוברת התקרה, היכן עוברת הרצפה ומה בפער בין שני הדברים הללו.

אילן גילאון: לכן, עוני הוא חלוקה לא נכונה ולא הוגנת של עושר ואל תבלבלו לי את המוח עם חברתיות, חברתיות, חברתנות.

אילן גילאון: זה איננו מעניין.

אילן גילאון: אני לא רוצה הנחות בכלום.

אילן גילאון: אני רוצה לתכנן את הכול לקצבה אחת, תנו לי את הכסף הזה, אל תעשו לי טובות, אל תעשו לי הנחה במים, לא במגבת ולא בשום דבר.

אילן גילאון: אני רוצה שיהיה לי את הכסף לקנות את זה.

אילן גילאון: זאת הנקודה המרכזית.

אילן גילאון: כל זמן שאנחנו מתפשרים, שמעתי גם על חברה מסחרית שרוצה לעשות הנחות במגבות לאנשים נכים.

אילן גילאון: תודה רבה, אין צורך, בואו נקבע מהו הבסיס של כל אחד כדי שיוכל להתקיים בכבוד ומכאן נמשיך הלאה.

אילן גילאון: יש למדינה כסף יותר מתמיד, יו תר מכמה ממדינות ה-OECD.

אילן גילאון: ראיתי שכאן עושים הכול בסגנון צרפתי.

אילן גילאון: ובכן, בצרפת קצבת הנכות הבסיסית היא 6,400 שקלים בחודש.

<קריאה: זה החוק הצרפתי.

אילן גילאון: זה החוק הצרפתי אבל את זה לא לומדים מהצרפתים.

אילן גילאון: מה שלומדים מהצרפתים זה את הדברים האחרים.

אלי אלאלוף: שכר המינימום הוא פחות מאשר כאן.

אילן גילאון: שכר המינימום פחות מאשר כאן אבל קצבת הנכות היא יותר גבוהה.

אילן גילאון: אדוני היושב ראש, עד שנהיה אור לגויים, אני מוכן להתחלף עם הצרפתים.

אילן גילאון: אגב, גם אני בעד מדרגות מס שאני לא בטוח אם שר האוצר מוכן.

אילן גילאון: אותן מדרגות מס גרמו לדפרדייה לנטוש את פריז.

אילן גילאון: כן.

אלי אלאלוף: בנקודה זו אנחנו מתקרבים לסיום הישיבה.

אלי אלאלוף: באמת תודה.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לכם שהשיחות הכי מעניינות אני עושה עם אילן.

אילן גילאון: בצרפתית.

אלי אלאלוף: בצרפתית מרוקאית.

אלי אלאלוף: משכונה ג'.

אלי אלאלוף: הוא יודע גם ערבית מרוקאית יותר מאשר הרבה מרוקאים שמתיימרים להיות כאלה.

אלי אלאלוף: באמת, תודה.

אלי אלאלוף: ברשותכם, אני רוצה לומר מילה אחת לחברי הכנסת.

אלי אלאלוף: נמצאים כאן נציגי משרדים ממשלתיים – האוצר, הביטוח הלאומי, הרווחה – ואני לא רציתי לתת להם את רשות הדיבור כי אני חשבתי שזה נכון קודם כל לשמוע את הנוכחים וגם לתת תשובות ביחס להתלבטויות שלכם ולנתונים שאתם מחזיקים כדי שזה יהיה דיון ענייני, לא יהיו ויכוחים וכולי.

אלי אלאלוף: במפגש הבא יבואו עם תשובות.

אלי אלאלוף: יעברו על הפרוטוקול.

אלי אלאלוף: אנחנו גם נשב אתכם ונבקש שתבואו עם תשובות לכל ההתלבטויות.

אלי אלאלוף: אני רק שיחקתי במספר.

אלי אלאלוף: כל מי שאומר את המילה שכר מינימום, הוא רק צריך למצוא עכשיו שישה מיליארד שקלים בשנה, כל שנה.

אלי אלאלוף: אלה שישה מיליארד שקלים שמצטברים לעוד שישה מיליארד שקלים ולעוד שישה מיליארד שקלים כאשר מתחילים בשישה.

<קריאה: כל שנה.

אלי אלאלוף: כל שנה.

אלי אלאלוף: זה מדהים.

אלי אלאלוף: תחשבו על זה.

אלי אלאלוף: תודה לאל, והלוואי שזה יהיה כך, אבל תבינו שמי שמתכנן לטווח קצר, יש לו בעיות לטווח ארוך.

אלי אלאלוף: שיחשוב קצת.

אלי אלאלוף: תחשבו על זה.

אלי אלאלוף: לכן אני מבקש סליחה על שלא קיבלו רשות הדיבור הנציגים של המשרדים.

אלי אלאלוף: זו החלטה אישית שלי וזה בין הסמכויות הבלעדיות שיש לי ואני מנצל אותן, אני חושב לטובה.

אלי אלאלוף: הביטוח הלאומי, האוצר וכולי, יבואו עם התשובות לדיון הבא.

מיכל רוזין: חצי דקה.

מיכל רוזין: אני בריצה בין הרבה דיונים חשובים אבל היה חשוב לי לבוא לכאן ולהביע תמיכה במאבק שלכם.

מיכל רוזין: מה שההסתדרות עושה כאן הוא כמעט חסר תקדים, הוא ממש חשוב וחברי הכנסת כמו אילן גילאון שהובילו את זה ממש מהתחלה.

מיכל רוזין: במאבק הזה אני חיילת שלכם ומה שתצטרכו, אני לרשותכם.

מיכל רוזין: אלי, על הכבוד על הדיון היסודי בעניין.

מיכל רוזין: רק דבר אחד, אל תאמינו שאין כסף.

מיכל רוזין: בשנייה הוא נתן עכשיו מיליארד שקלים הכנסות של המדינה ממסים על דברים שעם כל הכבוד הם פחות חשובים מהנושא שלכם.

מיכל רוזין: צריך להמשיך להתעקש כמו שהתחלתם ולהגיע לתוצאה מיטיבה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: חברים, בדיון שהיה לנו במליאה ביום המיוחד לזכויות אנשים עם מוגבלויות, אמרתי שאל מול נקודות השפל שהכנסת הזו הגיעה אליהן בהתעסקות בחקיקה כמו חוק ההמלצות, חוק העמותות והחוק הצרפתי, יכול להיות שהחוק של אילן גילאון ועוד כמה מחברינו בכנסת הוא באמת נקודת האור של העשייה בכנסת בתחום החברתי.

יוסף ג'בארין: הדיון שלנו היום מזדמן עם שני אירועים שאולי כדאי לשים לב אליהם.

יוסף ג'בארין: האחד, כל השיח של שר האוצר על ההקלות במסים.

יוסף ג'בארין: זאת עוד הוכחה שיש כסף.

<קריאה: ולאורך זמן.

יוסף ג'בארין: והדבר השני, כשאנחנו קוראים את הדוח של עמותת לתת על עוני בישראל, זה הדוח האלטרנטיבי שרק מחמיר את אותה תמונה שראינו בדוח של המוסד לביטוח לאומי וחושבים על שניים וחצי מיליון אזרחים מתחת לקו העוני, זה פשוט בלתי נתפס.

יוסף ג'בארין: לקרוא עד כמה הקצבאות החברתיות יכולות לעזור בהצלת משפחות מהעוני, אז אנחנו יודעים עד כמה חשוב הדיון הזה ועד כמה חשוב לתת את המשקל הראוי לקצבאות שיהיו ראויות כדי באמת לעזור בעניין הזה.

יוסף ג'בארין: אולי מדברים בז'רגון הציוני על גאולת אדמה אבל אני רוצה להגיד לכם שגאולת אנשים מהעוני צריכה להיות העיקר.

יוסף ג'בארין: כבודו של האדם וכבודו של האזרח צריך להיות בראש סולם העדיפות שלנו.

יוסף ג'בארין: כסף יש.

יוסף ג'בארין: אני אמר לכם שעכשיו, אחרי המאבק המאוד מבורך שלכם, והוא מאוד מבורך, כל הכבוד, אני מוריד בפניכם את הכובע על כל המאמץ, בלי להתייחס איזה ארגון זה, כל המאמץ שנעשה בתקופה האחרונה – פתאום אתם רואים שיש כסף.

יוסף ג'בארין: כשיש מאבק, יש כסף.

יוסף ג'בארין: אם אתם יודעים שבתקציב האחרון אושרה הקלה במסים לחברות ישראליות ואני יודע שההקלה הזו הייתה שווה כמה מיליארדי שקלים לשנת 2017 ו-2018, אז למה הקלות במסים לחברות ולא קצבאות לאנשים שכל כך זקוקים להן?

יוסף ג'בארין: למה?

יוסף ג'בארין: איפה הקואליציה?

יוסף ג'בארין: איפה חברי הקואליציה כאן שיכולים לתת לנו את התשובה?

יוסף ג'בארין: זאת לא אותה ממשלה?

יוסף ג'בארין: זה לא אותו תקציב?

יוסף ג'בארין: מה סדר העדיפויות שלנו?

יוסף ג'בארין: בעלי ההון, בעלי החברות או אנשים שצריכים את הקצבאות הבסיסיות כדי לתקן עוול של עשרות שנים?

יוסף ג'בארין: לכן בהחלט זו שאלה של סדר עדיפויות ואני מקווה שבוועדה הזאת, גם בהנהגה שלך אדוני היושב ראש, נוכל באמת לקדם את הנושא הזה ולראות את השינוי כבר ב-2018 כפי שהובטח בכיוון של יישום מלא של הצעת החוק של אילן גילאון.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת נורית קורן.

נורית קורן: גם בקואליציה תומכים בהצעת החוק הזאת וגם בקואליציה פועלים כדי שאפשר יהיה לשנות את מצבם של אנשים שמקבלים קצבאות.

יוסף ג'בארין: טוב שבאופוזיציה מציעים את זה.

יוסף ג'בארין: תוכלו לתמוך.

נורית קורן: יש גם הצעות חוק.

נורית קורן: קארין הלכה, אבל זאת אחת ההצעות הראשונות שאני חתמתי עליה.

יוסף ג'בארין: קארין באופוזיציה.

נורית קורן: מה זה משנה?

נורית קורן: אנחנו תמכנו בזה.

נורית קורן: זה לא שלא תמכנו.

נורית קורן: עובדה שכן חתמנו על זה.

נורית קורן: חשוב מאוד להעלות את הקצבה.

נורית קורן: אני רוצה לומר כמה דברים.

נורית קורן: אני הבאתי את ראש הממשלה לכך שצריך להעלות את הקצבה ואני העמדתי בפניו כמה אפשרויות גם לסייע בדברים אחרים, בשווה כסף כמו שאמר חברי חבר הכנסת חזן קודם לכן.

נורית קורן: אחד הדברים שצריך להוסיף לרשימה, אדוני היושב ראש - אני רואה שאתה רושם – אלה מטפלות, עובדות משק בית שאנשים לוקחים, ואפשר גם לסייע בנושא הזה.

נורית קורן: כל הנושא של מטפלים במשך 24 שעות שגם צריך לטפל בו.

נורית קורן: אני חושבת שראש הממשלה בין והיו כאן כמה נציגים שהיו בישיבה עם ראש הממשלה והם ראו שראש הממשלה כן רוצה לטפל בנושא הזה ולהעלות את הקצבה.

נורית קורן: נכון, יש כאן עוד שרים, יש כאן עוד כסף.

נורית קורן: אני בעצמי לא מבינה למה עד עכשיו מאז הוחלט ששר האוצר הקצה את הכסף, למה עד עכשיו זה לא בא לידי ביטוי, איך זה יחולק, מה ייעשה בכסף הזה.

נורית קורן: אני לא יודעת.

נורית קורן: אולי מי מהנציגים כן מבין למה עד עכשיו זה לא חולק.

נורית קורן: זה לא נכון שלא רוצים בקואליציה ובממשלה לתת תוספת.

נורית קורן: כן רוצים וכן הקצו את הכסף.

נורית קורן: שמעתי את יושב ראש ההסתדרות שאמר שיש 75 מיליון שקלים למטרות אחרות.

נורית קורן: אני רוצה לדעת למה הכסף הזה הולך.

<נעמי מורביה: אני יכולה לומר לך.

<נעמי מורביה: יש לי כאן את המסמך הרשמי.

נורית קורן: אני אשמח לקבל את המסמך הרשמי.

נורית קורן: למה לא מפרסמים אותו?

אלי אלאלוף: רגע.

אלי אלאלוף: כל אחד קורא למסמך שלו רשמי.

אלי אלאלוף: המסמך הרשמי היחיד שיהיה, זה מה שיצא מהוועדה.

נורית קורן: תודה רבה אדוני.

אלי אלאלוף: כל זה, אלה המלצות של זה והמלצות של זה אבל המסמך הרשמי יצא מכאן.

נורית קורן: אדוני יושב ראש הוועדה, אתה זה שמוסמך להוציא את כל הדברים האלה ואנחנו נדע בדיוק מה הובטח ולאן הולך הכסף.

<נעמי מורביה: זה המתווה המוסכם לפתרון הקצבאות.

נורית קורן: תגידי לנו מה עושים עם ה-75 מיליון שקלים.

<נעמי מורביה: ה-75 מיליון.

<נעמי מורביה: יוקצה סך של 75 מיליון שקלים להעלאת שכר במפעלים המוגנים.

<נעמי מורביה: פעימות ראשונות עד שלישית, עשרים מיליון שקלים.

<נעמי מורביה: פעימה רביעית, 15 מיליון שקלים.

אלי אלאלוף: זה מה שהחבר ביקש ואני מודיע לך שלא יהיה.

נורית קורן: מה, להעלות את השכר המוגן?

אלי אלאלוף: כן.

אלי אלאלוף: כי זה לא הסעיף.

אלי אלאלוף: זאת לא קצבה.

אלי אלאלוף: אני קודם כל מתמקד בקצבה.

אלי אלאלוף: זה לא אומר שלא צריך להיאבק על זה.

אלי אלאלוף: אני מסכים אתך אבל לא מכאן.

אלי אלאלוף: אותו דבר לגבי השר"ם.

אלי אלאלוף: אני רוצה לשפר את השר"ם ולא על חשבון הקצבה.

<קריאה: זה הולך להסתדרות.

<קריאה: אל תדאג.

אלי אלאלוף: זה לא קשור.

אלי אלאלוף: בתפקידי הקודם הקמתי מפעלים.

נורית קורן: אני שאלתי לגבי ה-75 מיליון.

<קריאה: מה תעשו עם מפעלים מוגנים בהסתדרות?

<נעמי מורביה: מה זה קשור להסתדרות?

אלי אלאלוף: אני רוצה שיהיה ברור.

אלי אלאלוף: לא הייתה כוונה ואין כוונה להפריש כל סכום שהוא לשום גוף שלא קשור לקצבאות.

אלי אלאלוף: שיהיה ברור.

אלי אלאלוף: לא הייתה כוונה.

אלי אלאלוף: היו הרבה שמועות ורס"ר שמועתי כאן תפס דרגות מטופשות.

אלי אלאלוף: שיהיה ברור.

אלי אלאלוף: לכן אמרתי מה שאמרתי בנוכחות יושב ראש ההסתדרות וגם אגיד עוד פעם.

אלי אלאלוף: תגידו תודה גם למאמצים שלו.

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: אדוני היושב ראש, אני רוצה להציע שאם באמת אנחנו רוצים להעלות את הקצבה, צריך לקחת גם את הנושא של הגמלאים, גם לפתור את הסיפור הזה.

אלי אלאלוף: אנחנו נתמודד עם זה.

נורית קורן: כן.

נורית קורן: לפתור את זה.

נורית קורן: כמו שאמרו כאן, גם נושא הזה של מי שעובדים במפעלים מוגנים, אבל זה לא קשור עכשיו.

נורית קורן: גם זה צריך לשפר.

נורית קורן: חובה לטפל בזה.

אלי אלאלוף: זה לא קשור.

<נתי ביאליסטוק כהן: היה אמור להתקיים דיון בשבוע שעבר על הנושא הזה.

<נתי ביאליסטוק כהן: חבל שהוא לא מתקיים.

נורית קורן: יש עוד דבר אחד שאני לא כל כך יודעת בדיוק את הסידור שלו אבל לפעמים נמצאים באיזשהו דיור מוגן או במפעל מוגן והקצבה עוברת למי שמתפעל את זה.

נורית קורן: זאת בעיה מאוד מאוד קשה.

נורית קורן: זה לא כרגע וזה לא קשור לקצבה.

<קריאה: משאירים להם אלף שקלים בלבד.

נורית קורן: אני יודעת.

נורית קורן: זה לא קשור לקצבה אבל צריך לטפל גם בנושא הזה.

אלי אלאלוף: חברים, בואו לא נחליף את כל המדינה בבת אחת.

<נתי ביאליסטוק כהן: אדוני היושב ראש, אם זה כבר עלה.

<נתי ביאליסטוק כהן: מפעלים מוגנים.

<נתי ביאליסטוק כהן: רק כדי לסבר את האוזן.

<נתי ביאליסטוק כהן: אדם עיוור במפעל מוגן של עיוורים משתכר תשעה שקלים ו-82 אגורות לשעה.

אלי אלאלוף: תאמין לי שהחבר מנהריה הסביר לנו בצורה מצוינת ואני מכיר את המציאות.

<נתי ביאליסטוק כהן: זאת מציאות שאני לא יודע איך אנשים במדינת ישראל חיים בשקט וישנים בלילה כשהיא קורית.

אלי אלאלוף: חסרים לך נושאים שגורמים לך לחוסר שינה?

אלי אלאלוף: לצערנו אנחנו מדינה כזאת.

תודה.

אדוני היושב ראש, קודם כל אני באמת שמח ורוצה להודות גם לך יושב ראש הוועדה וגם לאילן גילאון.

אני רוצה גם לומר לחברינו גם בקואליציה וגם באופוזיציה, אולי אלה שפחות ותיקים מאילן, שיש דבר שנקרא האויב של הטוב הוא הטוב ביותר.

לפי מה שאנחנו רואים, הדבר הגרוע שקורה בכל התהליך הזה, זה הזמן שעובר וגם כשיש כבר כיוונים ויש כבר כסף, הוויכוחים הללו יכולים לקחת את זה למקומות אחרים.

אני חושב שלא יכול להיות מצב שבו אנשים שבאמת באים ושמו את עצמם על העניין הזה, כמו אילן וכמו אחרים, עכשיו תתחיל התחרות מי עוד יותר טוב ומי עוד יותר טוב ואין לדבר סוף.

זה לא יהיה נכון וזה יפגע בסופו של דבר באותה אוכלוסייה מוחלשת שהחובה שלנו היא לעזור לה.

אני אומר את זה מניסיון בהרבה מאוד דברים.

אם יתחילו להתפרס ולרוץ לכל הדברים, לא יתמקדו ולא יבואו עם משהו מושלם שכרגע מטפל בדבר המרכזי של הקצבאות, ויטפל גם אחר כך בנושאים אחרים.

אבל אם יבואו וכל אחד יתלהב, ותאמינו לי, יעשו עליכם הרבה סיבובים בעניין הזה כי כל אחד יגיד שפתאום מצאו עוד כסף ועוד כסף אבל אותם אנשים, תראו אותם, אותם חברי כנסת, ולפעמים אלה יכולים להיות גם אנחנו, גם אני הייתי באופוזיציה תקופה מסוימת בקדנציה הקודמת, יכולים לדבר על דבר אחד ואחר כך בוועדה אחרת על דבר שני שגם עולה כסף אבל אף אחד לא שואל אותנו מה אתה רוצה לפני מה.

לכן אני אומר שחבל על הזמן.

צריך לקדם את הנושא הזה, צריך לתת ליושב ראש הוועדה שהוא אדם שכל חייו – אני כראש רשות הכרתי אותו בקרן שכל מטרתה הייתה להרים אוכלוסיות מוחלשת, ויש את אילן שהוא אחד מהוותיקים ואחד מהאנשים הישרים שפיו וליבו שווים, בואו לא נתלהם.

אני אומר לכם את זה כעצה של חבר כנסת שנמצא הרבה שנים בפוליטיקה.

לכו קדימה.

נגמור עם זה בצורה טובה לטובת האוכלוסייה הזאת ונוכל להמשיך הלאה כי הזמן שעובר פועל לרעתנו.

אנחנו יודעים שיש דברים שעולים כל רגע בנושאים אחרים.

יש את נושא העוני ואנחנו רואים את הדירוג שלנו אל מול מדינות אירופה.

<קריאה: גם הנכים בעוני.

אני יודע.

אני אומר שבתוך העם יש אנשים שלוקים כפליים, גם גופנית וגם מנטלית.

הדברים הללו הם דברים שנמצאים לפתחנו כל הזמן.

אבל אם נתפרס ואם ננסה להגיע למקומות שיכול להיות שלא נגיע אליהם אלא רק נבזבז את הזמן, במקום השברירי הזה שנקרא כנסת, אף אחד לא יודע מה יקרה מחר.

לכן לדעתי צריך באמת להיכנס לדיון ענייני, לשמוע את משרדי הממשלה אחרי שהעירו את כל ההערות, להתגבש לאיזושהי נוסחה ולא שניכנס כאן למשחק של מי יותר טוב, מי יותר רחמן, כי כולנו רוצים לעזור.

יש בבניין קונצנזוס וצריך ללכת קדימה.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה על הסיכום.

אלי אלאלוף: אני רוצה לסכם.

אלי אלאלוף: אנחנו נתכנס לעבודה של צוותים עם המשרדים השונים ובינינו ונקיים התייעצויות עם חברי הכנסת ובין חברי הכנסת.

אלי אלאלוף: אני רוצה לציין שני דברים.

אלי אלאלוף: המחאה שלכם, זה מה שמביא את הדיון הזה למעשי.

אלי אלאלוף: ההצעה של אילן, זה מה שהביא יותר מכל דבר את הדיון הזה למשהו מעשי.

אלי אלאלוף: אנחנו לא מאיימים.

אלי אלאלוף: אני אף פעם לא נבהל מהעתיד אבל אני גם יודע להתחשב בסכנות שיש לעתיד.

אלי אלאלוף: כדאי שנתקדם.

אלי אלאלוף: לוח הזמנים שקבענו לעצמנו הוא לא מתוך פחד אלא מתוך ראיית המציאות.

אלי אלאלוף: אף אחד לא מכתיב לנו ואתם יודעים את זה.

אלי אלאלוף: אני כיושב ראש ועדה יכול לא לקיים דיונים אלא יכול לצאת לחופשה ולא לאפשר לאף אחד לקיים דיון.

אלי אלאלוף: אני רואה בצורך לקיים דיון אחד על השני ודחוף.

אלי אלאלוף: אתמול בערב, עד 10:00 בלילה עוד מישהו ניסה לשכנע ואמר, השתגעת, לשם מה לקיים דיון?

אלי אלאלוף: אתה תחטוף אש.

אלי אלאלוף: תסתכלו איזה אש חטפנו היום.

אלי אלאלוף: מדהים.

אלי אלאלוף: רק בהידברות אנחנו נתקדם גם בנושא הזה וגם בנושאים האחרים ויש לי דעה לא רחוקה מזה.

אלי אלאלוף: אבל כרגע אנחנו נתקדם וננסה להביא להחלטה מציאותית ומעשית מאוד.

אלי אלאלוף: תחשבו על זה.

אלי אלאלוף: תהיו במקומנו.

אלי אלאלוף: אנחנו חברי כנסת, זה אתם.

אלי אלאלוף: שיהיה ברור.

אלי אלאלוף: אנחנו לא באנו להגן על האינטרס העליון של הכלכלה של המדינה.

אלי אלאלוף: אותי זה לא מעניין.

אלי אלאלוף: אותי מעניינות האוכלוסיות שסובלות.

אלי אלאלוף: אותו דבר עם אילן ואני יכול להגיד על כל אחד מהחברים שנמצאים כאן.

אלי אלאלוף: לכן אנחנו ניאבק כדי לעשות.

אלי אלאלוף: מה שנוכל לשפר, תאמינו לי שנעשה את זה.

אלי אלאלוף: מה שנוכל בזכות יכולת השכנוע והקשרים שלנו, גם הפוליטיים, אנחנו נמשיך לעשות.

אלי אלאלוף: אבל בסוף נצטרך להביא להחלטה שהיא פשרה.

אלי אלאלוף: שיהיה ברור, זאת תהיה פשרה.

<קריאה: אנחנו נדע אותה עוד לפני?

אלי אלאלוף: אני מודיע לכם שאני בטוח שאתם תמשיכו להיאבק ואנחנו אתכם אבל ההחלטה צריכה ליפול עכשיו.

אלי אלאלוף: אחר כך תמשיכו.

אלי אלאלוף: הלוואי שנגיע ל-5,300 שקלים, הלוואי שנטפל בכל הנושאים שאתם מעלים כי הם כולם באמת רציניים ואנחנו חייבים להתמודד אתם.

אלי אלאלוף: אני אשקול עם החברים שלי איך אפשר כי כאן אתם מעלים נושא שהוא ועדה שלמה שצריכה להתעסק כמעט יום יום כדי לפתור את הבעיות שאתם מעלים.

אלי אלאלוף: באמת, אני למדתי היום מהחבר מנהריה דברים שאני מודה שלא הייתי עד כדי כך מודע להם.

אלי אלאלוף: אם כן, אנחנו צריכים לעשות את זה.

אלי אלאלוף: אני אתייעץ עם החברים.

אלי אלאלוף: אני אבוא אחרי התייעצות אתם וגם נביא הצעה שמקובלת עד כמה שאפשר על כולכם.

אלי אלאלוף: יש לי בקשה אחת אליכם, בקשה אחרונה.

אלי אלאלוף: תחיו ביחד.

אלי אלאלוף: אין ברירה.

אלי אלאלוף: אל תפגעו אחד בשני, חס ושלום.

אלי אלאלוף: תהיו ביחד.

אלי אלאלוף: הכוח שלכם הוא באיחוד שלכם.

אלי אלאלוף: תנסו לעמוד בזה.

אלי אלאלוף: אני אומר לכם, יש לכם נציגים בכנסת שהם מזדהים באופן מוחלט עם הצרכים שלכם.

אלי אלאלוף: אני מודה לכם.

אלי אלאלוף: הישיבה נעולה.