ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 644, 2017-11-29 09:30

אלי אלאלוף: בוקר טוב לכולם, היום ה-29 לנובמבר 2017, י"ד בכסלו תשע"ח.

אלי אלאלוף: אני מתכבד לפתוח את הישיבה המשותפת של ועדת הכלכלה, וועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אלי אלאלוף: אני שמח שאנחנו עושים ישיבות משותפות עם חברי, חבר הכנסת איתן.

אלי אלאלוף: הנושא הוא קשה: סגירת המפעל של "נגב קרמיקה" בירוחם.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד רק כמה מלים, וימשיך חברי.

אלי אלאלוף: הבקשה הראשונה באה מראש המועצה, ידידי מיכאל ביטון.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שזה בצורה הכי מהירה, ללא צורך לשכנע, להסביר.

אלי אלאלוף: הייתה הענות מדהימה של יושב-ראש ועדת הכלכלה, ושל שר הכלכלה, שהוא מתנצל באופן אישי שהוא לא פה, כי הוא בחוץ לארץ, בנסיעה שתוכננה מראש, אבל שלח את מנהל מרכז ההשקעות, את נחום איצקוביץ שיושב אתנו פה, ואנחנו שמחים על כך.

אלי אלאלוף: ברשותכם, אני אעביר את רשות הדיבור לאיתן כבל, יושב-ראש הוועדה.

אלי אלאלוף: יש לי רק בקשה, אנחנו נעשה דיון שניתן שלושה חברי כנסת ושלושה אנשי ציבור פה.

אלי אלאלוף: מקובל.

אלי אלאלוף: תודה.

איתן כבל: חברי, אלי אלאלוף, יו"ר הוועדה, אני מודה לך שוב באותה מטבע על ההירתמות ובכלל על העבודה שלך בכנסת.

איתן כבל: גברתי, מנהלות הוועדה, היועצים המשפטיים, רשמת הפרלמנטרית, אורחים נכבדים, סגן השר, ברשותכם, אני רוצה לדלג.

איתן כבל: ברור, הוא נושא קשה, כאוב, ואני רוצה להתחיל מהעובדה שהנהלת המפעל לא טרחה ולא מצאה לנכון להגיע לכאן.

איתן כבל: זאת אומרת, אי אפשר לעבור מבחינתי לסדר-היום, אדוני היושב-ראש, ומבחינתי, אני רוצה להגיע לסוף.

איתן כבל: יש בעלים לחבר'ה האלה – ויולה.

איתן כבל: אני לא יודע מה זה ויולה, אני יודע שיש משקיעים בויולה.

איתן כבל: אני רוצה להתחיל דווקא מהעניין הזה.

אילן גילאון: ויולה זה גם יכול להיות כינור ויכול להיות גם עוני.

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר לכם, וזאת היא ההחלטה לפחות שאני אנסה להוביל אותך יחד אתכם - להרים מסך מעל ויולה, מעל המשקיעים לראות מי אלה.

איתן כבל: אומרים לי שיש בנק לאומי, יש גופים שהם מן השורה הראשונה.

איתן כבל: אנחנו רוצים לדעת מי האנשים האלה שנתנו את ידם בחוצפה כל כך גדולה לא להתחשב בוודאי בכל העניינים שתיכף נפתח בהם.

איתן כבל: אבל בכבודה של הכנסת – אני תמיד אומר:

איתן כבל: מכבדיי יכבדו ואוזליי ייקלו.

איתן כבל: אנחנו לא נעבור על זה לסדר-היום.

איתן כבל: זאת תהיה נקודת ההבקעה לפחות מבחינתנו, בוודאי כשהם תוקפים את משרד הכלכלה וטוענים שמשרד הכלכלה לא נתן יד לאורך כל הדרך לפעולה כזו ואחרת.

איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה לפתוח ולהקריא את מכתבו של שי רינסקי, במקרה הוא גם למד אתי בישיבה, וזה כבר כבוד גדול, והוא מנכ"ל משרד הכלכלה.

איתן כבל: והוא כותב: לכבוד אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה.

איתן כבל: הנדון: דיון בנושא סגירת מפעל "נגב קרמיקה" בירוחם – תגובת המשרד למכתב הנהלת החברה.

איתן כבל: "ראינו התייחסות הנהלת "נגב קרמיקה" במכתבם אליכם מיום 28 לנובמבר 2017, ואנו דוחים את טענותיהם בשאט נפש".

איתן כבל: משרד ממשלתי לא משתמש בסגנון כזה, אלא אם באמת כלו כל הקיצין בעניין.

איתן כבל: "משרד הכלכלה והתעשייה, לרבות השר והמנכ"ל והצוות המקצועי, נפגשו מספר פעמים עם הבעלים, העובדים וההסתדרות והביעו נכונות לקדם סיוע באמצעות מתן הלוואה או מענק מותנה במטרה לקדם את המשך העסקת העובדים, אולם הצעות אלו נדחו על ידי הנהלת החברה על הסף.

איתן כבל: בימים האחרונים נעשו פניות למשרד על ידי משקיעים אשר מעוניינים לבחון את רכישת המפעל, פניות אלו הועברו להנהלת החברה, אולם למיטב ידיעתנו הם אינם זוכים לשיתוף פעולה מהבעלים.

איתן כבל: משרד הכלכלה והתעשייה חוזר על עמדתו, כפי שהוצגה על ידי מנכ"ל המשרד בדיון בבית דין לעבודה שהוא נכון לבחון כל דרך אפשרית על מנת לסייע".

איתן כבל: בכבוד רב, שי רינסקי, מנכ"ל.

איתן כבל: אני רוצה לומר עוד שניים, שלושה משפטים, ולאפשר לסגן השר לומר את הדברים, ולפתוח בעצם את הדיון.

איתן כבל: ברשותכם, אני יודע לפחות, שנכון לרגע זה, יש גורם ונעסוק בו, נדמה לי "רב בריח" שרוצה להיכנס למשא-ומתן על מנת לנסות ולרכוש את המפעל.

איתן כבל: ההנהלה הנוכחית איננה טורחת אפילו להיפגש אתו.

בצלאל סמוטריץ': היא לא רוצה תחרות.

איתן כבל: להערכתי, אני מדבר שוטף.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: מה שאני בעצם מנסה לומר לכם בעניין הזה, צריך שיהיה ברור בנקודה הזאת.

איתן כבל: מדינת ישראל המערכות הציבוריות מחקו להם 450 מיליון שקל.

איתן כבל: הם לקחו את השמנת, את החנויות.

איתן כבל: אבל היה ברור שכל המהלך הזה לא היה יוצא אל הפועל, ובית הדין לעבודה והגורמים לא היו נותנים לזה, אם הם לא היו לוקחים על עצמם בראש ובראשונה את ההתחייבות להמשיך ולהפעיל את "נגב קרמיקה" בירוחם, זה הסיפור.

איתן כבל: ברשותכם, אנחנו נפתח את הדיון, בסוף נצטרך לקבל רשימה של החלטות אופרטיביות, כך אני מקווה, שאנחנו נצא מכאן.

איתן כבל: אני מציע שסגן השר ירון מזוז יפתח, ולאחר מכן, נפתח את הדיון גם לחברי הכנסת.

ירון מזוז: בוקר טוב לכולם, אתם יודעים שבדרך כלל שרים וסגני שרים לא מגיעים לוועדות, אבל מי שמכיר אותי יודע שאני הגעתי לכנסת על טיקט חברתי, וזה הדבר שאני הולך אתו ומאמין בו.

ירון מזוז: כשאני רואה שיש עוולות, אני ישר מוצא את הדרך פנימה.

ירון מזוז: אז קודם כל, באמת, לאלי אלאלוף ולאיתן כבל שמנהלים את הוועדה הזאת ביד רמה, ולכל חברי הכנסת, ראשי רשויות.

ירון מזוז: אני רוצה להגיד שאני מסכים עם מאה אחוז מהדברים שאמר פה איתן כבל – מאה אחוז, אפילו אחוז אחד פחות לא.

ירון מזוז: אני באתי לפה לא לדבר על הבנקים, על מחיקת החובות.

ירון מזוז: אני באתי קודם כל, ולפני הכול, בשביל להביע סולידריות, תמיכה בעובדי המפעל.

ירון מזוז: אנחנו פה מדברים 140 עובדים, לא מעט מהם כבר חצו את גיל ה-50 שמחר בבוקר הם יקומו והם יהיו בלי עבודה.

ירון מזוז: מי יביא להם אוכל הביתה?

ירון מזוז: מי ישלם את המשכנתא?

ירון מזוז: איך הם יחזיקו את המשפחה.

ירון מזוז: אסור לתת יד לסגירת מפעלים בנגב ובדרום, צריך לתת מדליה לכל עובד שם ועובדת שעובדים ב"נגב קרמיקה" ובמפעלים אחרים באזור.

ירון מזוז: הם הגדר החיה שלנו, והם אלה שבזכותם יושבים בבתי קפה בתל-אביב.

ירון מזוז: הם תמצית הציונות והקרבה.

ירון מזוז: כל סגירת מפעל בנגב היא מכה אנושה למפעל הציוני.

ירון מזוז: אני חייב להודות שהנושא הזה מזכיר לי את נושא חיפה כימיקלים צפון, שאני הייתי מעורב שם בכל מה שקרה עם הבעלים של המפעל שלא היו מוכנים לתת יד בנושא של העובדים שזה לא עניין אותם.

ירון מזוז: גם במקרה הזה, הנהלת המפעל התרשלה בהתרשלות שלה, ומי שמשלם את המחיר שוב פעם זה העובדים.

ירון מזוז: זאת ממש הפכה להיות שיטה – מפעל לא מייצר רווחים, סוגר, והעובדים אלה שסופגים את המכה הגדולה.

ירון מזוז: אני בדרך כלל בדעה שבערים כמו ירוחם, דימונה ועוד יישובים, כמו מושבים מהפריפריה, המדינה צריכה לתת רנטה חודשית לתושבים, רק על זה שהם מחזיקים את הקו הזה.

ירון מזוז: תאמינו לי, שיש מספיק כסף גם באוצר לפתור את הבעיה הקשה הזאת שיש עם הפריפריה, ויש עם כל המפעלים האלה שקורסים, וחייב לפתור את הדבר הזה כי 140 עובדים בירוחם, זה כמו שאתה מחקת עיר – העיר תבוא ותימחק – זה 140 משפחות, תכפיל אותם בארבעה, חמישה אנשים, אתה מגיע ל-500 ו-600 ו-700 איש.

ירון מזוז: לא מספיק שזה קורה עכשיו, רוצים לשלוח את העובדים האלה הביתה, זה אומר לסגור את היישוב.

ירון מזוז: מספיק יש אבטלה בירוחם, אז רוצים להגדיל אותה.

ירון מזוז: צריך לעשות הכול כדי למנוע את הגזרה, ועל המדינה לנסות ולמצוא מי שייקח את זה מהידיים של ההנהלה הנוכחית, הכושלת – זה מה שאמר איתן, גם אני, לא יודעים בכלל מי עומד מאחורי כל הדברים האלה.

ירון מזוז: במהלך הימים האחרונים, אפשר להגיד אפילו היום, הגעתי מוקדם להיפגש עם בן של אחד העובדים שם, קוראים לו אופק, הוא משוחרר מהצבא.

ירון מזוז: הוא שירת בנצח יהודה, ואבא שלו פוטר עכשיו מהמפעל.

ירון מזוז: ילד צעיר שנמצא פה.

ירון מזוז: קום, תעמוד, אל תתבייש - אנחנו לא מתביישים מאיפה שהגענו.

ירון מזוז: הוא אומר לי, במקום שאני אלך לטייל עכשיו אחרי הצבא, אני צריך לתת לאבא שלי את המענק שחרור שיהיה לנו אוכל בבית.

ירון מזוז: אחרי שהוא שירת ביחידה קרבית, ואחרי שהוא נפצע בצבא, או שאני לא יודע בדיוק מה קרה אתו שם, אני חושב שהדבר הזה אסור לתת לו שיירד מסדר-היום, כי מי כמוכם יודע חברי כנסת וכולם, כשנותנים אצבע לוקחים את כל היד.

אילן גילאון: דבר קצת כמו ממשלה.

אילן גילאון: מחאה – תאמין לי כולנו פה מתמצאים.

אילן גילאון: אתה ממשלה, תגיד אולי יש לך פתרונות?

אילן גילאון: כי אני כבר ראיתי אתם רגילים להפגין נגד עצמכם שביתת רעב.

אילן גילאון: אולי תדבר על פתרונות טיפה מה הממשלה עושה כדי להציל את המצב - - -

ירון מזוז: אילן תודה.

ירון מזוז: באנו להזדהות, ובאנו לעשות - אילן, כשיגיע התור שלך תדבר.

אילן גילאון: אתה נציג ממשלה?

ירון מזוז: אני נציג ממשלה, ואני הגעתי לכאן, והדבר הזה כואב לי לא פחות ממך.

ירון מזוז: תאמין לי שאני עושה לטובת השכבות החלשות גם יותר ממך.

ירון מזוז: שוב פעם אני אומר, איתן ואלאלוף, אני חושב שפה אין בעיה, ומי שיודע כמו בני ביטון וכל האנשים האלה, כשהיו צריכים להגיע איזוטנקים לדרום והיה צריך לדאוג לפרנסות של אנשים, הוא יודע איפה הייתי - עליתי על המכליות בנמל חיפה, ואיפה שצריך אנחנו נמצאים, אבל לא באים לעשות מזה כנס פוליטי.

איתן כבל: תודה, אדוני סגן השר, חבר הכנסת ירון מזוז.

איתן כבל: ראשון הדוברים מחברי הכנסת, איציק שמולי, דב חנין, מאיר כהן.

איציק שמולי: תודה רבה, ליושבי הראש, ותודה רבה גם לשתי הוועדות ולמנהלות, אני חושב שיש פה דיון חשוב מאוד – יישר כוח לכם על ההירתמות ועל הפעולה הנחושה והמהירה.

איציק שמולי: אני חושב שבראש ובראשונה צריך להודות גם למשרד הכלכלה, גם לראשי הרשויות מיכל, בני וכל ראשי הרשויות, כמובן ההסתדרות ולעובדים, לכל מי שנוגע בדבר ומנסה למצוא פתרון.

איציק שמולי: אם מסתכלים על מה שקורה כאן, ומנסים לתאר את התופעה שאנחנו רואים לנגד העיניים לגבי "נגב קרמיקה" בשבועות האחרונים, אני ממש מצטער על הטרמינולוגיה.

איציק שמולי: אבל מה שקורה פה – זה אונס ברוטלי של החברה הזאת.

איציק שמולי: אתה הצלחת לתאר, אדוני היושב-ראש, לקחו את החברה, ניצלו אותה עד תום, ועכשיו רוצים לזרוק אותה בצד הדרך.

איציק שמולי: לא זו אף זו, אולי ברוח הקמפיין של הימים האלו, התוקף מתחזה לקורבן.

איציק שמולי: ההנהלה של "נגב קרמיקה" לאורך כל הדרך מתנהגת בבריונות, בשרלטנות, באטימות ומלמדת אותנו שיעור מאלף גם בחזירות.

איציק שמולי: כפי שנאמר בפתח הדברים, החברה הזו למרות שאני קראתי, מנהלת הוועדה הראתה לי חלק מהפרסומים, חלק מהציטוטים שהנהלת החברה אמרה כשהיא נכנסה, היא אמרה: "הכניסה שלנו למפעל תחזיר את הנגב למעמדו" - עד כדי כך, הייתה גדולה שם הציונות.

איציק שמולי: לקחו, נכנסו לחברה, קיבלו הטבות ששווים 400, 450 מיליון שקל, ואחרי ארבעה או חמישה חודשים, בלי להניד עפעף, לוקחים 140 עובדים וזורקים אותם הביתה, בלי למצמץ בכלל, ועוד עושים את זה עם מכתבי פיטורין בוואטסאפ ועם מעמדה של בריונית בפתח המפעל.

איציק שמולי: אנחנו היינו שם וראינו את זה, שעומדים ומכים את העובדים, ועוד מעזים לשלוח מכתב ליושבי הראש שהם מפחדים להגיע לכנסת – כמה ציניות, כמה גועל נפש.

איציק שמולי: אנחנו התנדבנו להצמיד להם אבטחה, אם הם באמת חוששים להגיע לכנסת ולהסתובב פה.

איציק שמולי: מוכנים לתרום משכר חברי הכנסת שהם יבואו להופיע כאן.

איציק שמולי: כל חבר כנסת יצמיד להם מאבטח על חשבונו האישי.

איציק שמולי: אבל הם לא באים, אדוני היושב-ראש, רק בגלל סיבה אחת - בגלל האמת.

איציק שמולי: כי הם לא מסוגלים להגיע לוועדה הזאת ולהסביר שני דברים - איך לוקחים עובדים שהם חרוצים ויישרי דרך ומסורים ומנסים להפוך אותם לפורעי חוק ולבריונים?

איציק שמולי: ואיך ולמה בהתייחס להערה שאמר בצלאל קודם, למה אין להם אינטרס לתת לאף אחד להיכנס במקומם?

איציק שמולי: הם רוצים להמשיך ולהיות השחקן המרכזי בתחום של היבוא, וכל מי שייכנס לתחום של הייצור המקומי – לא ציונות, לא נגב, לא ירוחם, לא נעליים - כסף, כסף, מפריע להם לתוכניות של לשדוד את הנגב ולרמוס את העובדים.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני בטוח שהם יושבים עכשיו מול המרקע וצופים בנו, וראוי שיראו בדיוק מה חושבים עליהם על ההתנהגות במידה רבה הפושעת שלהם.

איתן כבל: חבר הכנסת דב חנין, לאחר מכן מאיר כהן.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, תודה לשני יושבי-הראש על ההיענות המהירה לבקשה לכנס את שתי הוועדות.

דב חנין: אנחנו עוסקים באמת בסוגיה אנושית ממדרגה ראשונה.

דב חנין: 140 בני אדם, 140 עובדים שהולכים לזרוק אותם.

דב חנין: הם עבדו קשה.

דב חנין: הם עובדים קשה.

דב חנין: הם לא הימרו בבורסה, הם לא עשו שום דבר רע.

דב חנין: והם הולכים לשלם את המחיר על הנהלה כושלת וצינית שאין לה פשוט שום גבולות.

דב חנין: 140 עובדים, מאחוריהם 140 משפחות.

דב חנין: מסביבם יישוב שלם – נמצא אתנו ראש המועצה המקומית מיכאל ביטון, עושה עבודה מדהימה בירוחם, בירוחם קורים דברים נפלאים, אבל מה יעזרו לנו דברים נפלאים כאשר אנשים מאבדים את העבודה ואין להם איך להתפרנס?

דב חנין: הבעיה הזו, אגב, היא לא רק הבעיה של המפעל הזה.

דב חנין: אנחנו בחודשים האחרונים רואים יותר ויותר מפעלים, במיוחד בפריפריה גם בדרום וגם בצפון, שנסגרים ואנשים מושלחים הביתה.

דב חנין: אבל עמיתיי חברי הכנסת, ואני אומר את זה גם לעובדים.

דב חנין: הדיון הזה מתקיים בכנסת, ודיון בכנסת צריך להיות שונה.

דב חנין: הוא לא יכול להיות הזדמנות שכולנו פשוט נבכה אחד על כתפיו של האחר.

דב חנין: הכנסת היא המקום שיכול וחייב לייצר פתרונות.

דב חנין: אז הנה שני פתרונות.

דב חנין: פתרון אחד – אני העליתי בפני הכנסת לפני כחודש הצעת חוק שמדברת על מפעלים במצוקה.

דב חנין: הצעתי ליצור קרן, הקרן הזאת יהיה בה כסף.

דב חנין: כאשר מפעל נקלע למצוקה, הקרן הזאת תוכל להיכנס לפעולה ולייצר מנגנון שיאפשר להעביר את המפעל הזה לידי העובדים שלו, כדי שהעובדים ינהלו את המפעל ויפעילו אותו.

<מיכאל ביטון: לא, זה כבר קיים מ-1987.

דב חנין: זה לא קיים מ-1987.

דב חנין: אני מצטער.

דב חנין: הלוואי שהיה קיים מ-1987.

<מיכאל ביטון: זה לא בוצע.

דב חנין: לא.

דב חנין: הממשלה לא הצליחה לקבל.

דב חנין: ועדת השרים לענייני חקיקה לא הצליחה לקבל החלטה בעניין הזה.

דב חנין: דחתה את הדיון בכמה חודשים, בשלושה חודשים.

דב חנין: החוק הזה נמצא על שולחננו בכנסת.

דב חנין: אני פונה מכאן, אדוני סגן השר לממשלה, לאשר את קידום החוק הזה כדי לאפשר לקרן הזו להתחיל לפעול ולמנגנון הזה להתחיל לפעול.

דב חנין: מנגנון שני - ביום ראשון מגיעה לוועדת שרים לענייני חקיקה הצעת חוק שלי שמדברת על נושא הטבות המס.

דב חנין: לא ייתכן שמפעלים יקבלו הטבות מס בהיקפים גדולים, ואחר כך, יפטרו עובדים כאילו שזה לא שייך.

דב חנין: קיבלו הטבות מס כדי להעסיק עובדים, אחר כך מפטרים את העובדים, ואין דין ואין דיין – אף אחד לא דורש מהם אפילו להחזיר את הכסף שהם קיבלו.

דב חנין: אני פונה מכאן אליכם העובדים, אני פונה לכל הנציגים שנמצאים כאן, להפעיל לחץ על הממשלה כדי שלא רק תגיד שהיא משתתפת בצערם של העובדים, כדי שהיא תעשה את מה שצריך כדי שהעובדים האלה יוכלו להמשיך לעבוד.

איתן כבל: חברים, אני מאוד מבקש, יש כאן המון חברים שרוצים לדבר.

איתן כבל: ב-11 אנחנו חייבים לסיים.

איתן כבל: אני אומר את זה כהנחתה ברורה.

איתן כבל: מאיר כהן, בבקשה.

מאיר כהן: בוקר טוב לכולם, אדוני היושב-ראש, שני יושבי-הראש, ראשי הערים, בני ביטון, ארמונד לנקרי, ראשי ועדים, וחברי הכנסת.

מאיר כהן: אני מודה מראש לכל חברי הכנסת.

מאיר כהן: אני גר בדימונה וכל פעם כשיש לי הפסקת צהריים, אני נוסע ל"נגב קרמיקה" ואני פוגש אתכם שם.

מאיר כהן: אילן, ביום חמישי, יוצא מן הכלל הנוכחות שלך.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חבריי יושבי-הראש, זה ניצחון של הציניות על הציונות, חד-וחלק.

מאיר כהן: הציניות ניצחה את הציונות.

מאיר כהן: אני נמצא שם מ-1962, אני מכיר את העובדים האלה.

מאיר כהן: אני מכיר את ההורים שלהם, ההורים הצרובים בשמש שעבדו בנגב ונקשרו לירוחם ולדימונה, ונתנו את נשמתם בכדי שהמקום הזה יהפוך לחבל ארץ פורח וטוב, והוא לא חבל ארץ של אנשים מסכנים.

מאיר כהן: של אנשים ציונים שבאו לשם ועובדים הכי קשה.

מאיר כהן: בית המשפט איפשר לקבוצה של ספקולנטים שהם לא מתחום התעשייה, שלפני שנרים מסך, אז מתברר שיש בהם כאלה וגם כאלה שמנהלים קזינו בכל מיני מקומות שבאו לעשות רווח קל, ותרגמו את מה שהם יודעים על גבם של 140 עובדים.

מאיר כהן: לכן אני אומר, מה שצריכים זה לפנות לבתי המשפט לבטל את העסקה הזאת.

מאיר כהן: לפנות לבית-המשפט לבטל את העסקה, ויש בכוחנו לעשות את זה, זה יהיה קשה.

מאיר כהן: אני חושב שזאת תהיה הפעם הראשונה שכנסת ישראל, לא הממשלה, יש בכוחנו – זאת רשות מחוקקת שיש לה המון יסודות של עוצמה.

מאיר כהן: צריכה להבהיר שיותר היא לא תיתן לדברים כאלה לקרות במדינת ישראל.

מאיר כהן: לא יכול להיות שיגיעו אנשים ספקולנטים, יקנו מפעל, ישמטו להם חובות ב-450 מיליון, יפרסו את זה, התחייבו שהם לוקחים את הכול.

מאיר כהן: כמו שאמרת, אדוני היושב-ראש, הם לוקחים את הדובדבן ופוגעים בעובדים.

מאיר כהן: שני דברים אני רוצה להגיד.

מאיר כהן: כמחאה על מה שכתבו האנשים האלה - אנחנו מלווים את ראשי הוועדים, אנחנו מלווים את העובדים.

מאיר כהן: עובדי "נגב קרמיקה", ביום הראשון שזה קרה, עמדנו שם ארמונד לנקרי, בני ביטון, ראש העיר מירוחם, ועמדו שם קבוצה של בריונים שהיכו את העובדים שסירבו שאנחנו כחברי כנסת ניכנס.

מאיר כהן: העובדים האלה הם לא בריונים, יושב-ראש הוועדה עמד שם ובכה על מר גורלו.

מאיר כהן: צר לי מאוד שהם בחרו לצייר בתקשורת את אנשי ירוחם ודימונה כאנשים שדוקרים מישהו, חס ושלום, לא היה ולא נברא.

מאיר כהן: הדבר השני, אדוני, תזכור שהדיון הבא אם אנחנו לא נהיה נחושים כאן, זה הדיון סביב פניציה, גם שם לקראת כדור שלג שהולך ומתגלגל.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

איתן כבל: תודה אדוני.

איתן כבל: אנחנו עכשיו נעבור לשלושה אורחים נכבדים שלנו.

איתן כבל: קודם כל, כמובן, נאפשר לנחום איצקוביץ בשם השר, מנהל מרכז ההשקעות, לומר את הדברים שלו.

איתן כבל: ראש העיר ירוחם, ראש העיר דימונה.

איתן כבל: נציגי העובדים.

<נחום איצקוביץ: בוקר טוב, תודה על רשות הדיבור.

<נחום איצקוביץ: קודם כל, הכנסת החליטה שאנחנו הרשות להשקעות, יש מערך חדש וביצוע אחר מהעבר, זו רק הערת אגב.

<נחום איצקוביץ: אני רוצה להתייחס כמי שמצוי בנושאים כלכליים לא מעט, שאכן, ההתנהלות של החברה בבעלות הנוכחית הייתה צינית ממדרגה ראשונה, לעתים איננה מובנת, אלא אם הרמיזות והאמירות שנאמרו כאן על ידי חברי הכנסת יש בהם ממש.

<נחום איצקוביץ: גם לא כל כך מובן מדוע הם מחלו בעסקה הזו על מאות מיליונים ללא הסבר של תכנית הבראה מראש למי שמחל על כזה – זו שאלה שצריך לשאול את מי שמחל על מאות מיליונים, חלקם נמצאים כאן, אולי יתנו תשובה.

נחמן שי: מי מחל הבנקים?

<נחום איצקוביץ: אני מדבר מקצועית.

<נחום איצקוביץ: - - - לתכנית הסדר כלשהי, תכנית הבראה, אנחנו עוסקים בזה.

<נחום איצקוביץ: גם ההנהלה הקודמת לא טמנה את ידה בצלחת.

<נחום איצקוביץ: אנחנו נתנו, הרשות להשקעות, שתי השקעות שהן החליטו לא לבצע, במקביל, ביצוע השקעה במאות מיליונים ללא סיוע של המדינה, וביטלו, כיוון שלא רצו לעמוד בהתחייבויות.

<נחום איצקוביץ: כאשר נותנים מענקים יש התחייבויות back to back להעסקת עובדים וכו'.

<נחום איצקוביץ: יחד עם זאת, אני רוצה לציין ב-2016 הוקמה קרן למצוקה של מפעלים על-ידי הממשלה היא מופעלת באוצר, וניתנו כמה עשרות מיליונים למפעלים במצוקה, כמו למשל בשתולה, שגם הסתייעה וכן הלאה.

<נחום איצקוביץ: אבל אני מניח שמה שהתכוונו כאן חברי הכנסת זה להרחיב את היריעה ואת האפשרויות כי הקרן הזו נמצאת בתחילת דרכה.

<נחום איצקוביץ: אני לא אדבר על כל הפתרונות שצריכים להיות, אבל אני יכול לומר שבעצם הימים האלה, רשות ההשקעות משלימה מיזם של למעלה מ-20 בקשות להשקעת הון במפעלים חדשים בנגב המזרחי, מטעמי חיסיון, כי אנחנו עושים את הבדיקות הכלכליות, לא אפרט מהן, אבל תוך פרק זמן קצר ניגשו למעלה מ-20 מבקשים.

<נחום איצקוביץ: ההשקעה אמורה להיות שם למעלה מ-300 מיליון שקלים, כבר ב-20 מפעלים שיגיעו לדימונה, לערד ולירוחם, ואנחנו מקווים שהמפעלים הללו שייכנסו יש לנו תקצוב, וכאן גם המקום להודות לאנשי אגף תקציבים שגיבו אותנו בכמעט 100 מיליון שקל לטובת הנושא הזה, זה מענק של 30% ללא התניות קשות, ללא יצוא.

איתן כבל: נחום, מה שאני מבקש – לא, אין לנו זמן.

איתן כבל: לעניין - מה אתם הולכים לעשות?

איתן כבל: פשוט, לא דנים בשום דבר, רק בנגב קרמיקה.

<נחום איצקוביץ: הכול קשור לעובדים – הכאב של העובדים בניסיון למצוא להם מקום עבודה חלופי.

<נחום איצקוביץ: כל הניסיונות של השר – הייתי ברוב המפגשים, עם המון הצעות חלופיות כאלה ואחרות שחלקן פורטו במכתבו של מנכ"ל המשרד, נדחו על הסף בצורה ברוטלית.

<נחום איצקוביץ: לכן, אנחנו מעדיפים בשלב הזה, אין לנו עם מי לדבר, ואין פרטנר.

<נחום איצקוביץ: אם יהיה פרטנר לרכישה, אנחנו נתייחס לזה באופן מקצועי וננסה לסייע.

לאה פדידה: - - -

איתן כבל: חברת הכנסת לאה פדידה, יגיע תורך.

<נחום איצקוביץ: דבר שאנחנו כן רוצים וכן צריכים ביחד עם האוצר זה לייצר מקומות חלופיים טובים.

איתן כבל: נחום, אני רק רוצה להגיד לך ככה – שזה לא יהיה כדרור ברחבה.

<נחום איצקוביץ: זה לא כדרור.

איתן כבל: זאת אומרת, צריכה להיות התחייבות ברורה של משרד הכלכלה והאוצר בעניין הזה שלא עוזבים ולא נוטשים עד שיש מענה לסיפור הזה.

איתן כבל: אינני רוצה להיכנס עכשיו לתהליך שבו נאמר האם זה יהיה מקומות עבודה חלופיים אם לא יימצא, בוודאי שהמשימה היא – "נגב קרמיקה", כי אני רוצה להגיד לכם, כל יום שעובר ועובד מרים את הידיים והולך ולא יחזור לתוך התהליך הזה, באופן הפוך המפעל ימצא את עצמו בסגירה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: ראש מועצת ירוחם, בבקשה.

<מיכאל ביטון: יושבי ראש הוועדה, חבריי איתן כבל ואלי אלאלוף שיצרו ועדה משותפת לכלכלה ועבודה, כי ראוי לדון ב"נגב קרמיקה", סגן השר, חברי כנסת.

<מיכאל ביטון: כל סיעות הבית של ממשלת ישראל והכנסת נמצאות פה - האם זה יציל את מפעל "נגב קרמיקה"?

<מיכאל ביטון: האם אנחנו עושים פה סימפוזיון, ובעוד שבוע מכתבי הפיטורין ייכנסו לתוקף?

<מיכאל ביטון: אני ממוקד מטרה, ואנחנו צריכים להיות ממוקדי מטרה.

<מיכאל ביטון: יש לנו שבוע להציל מפעל.

<מיכאל ביטון: בית דין פסק נכון לעכשיו שהם יוזמנו לשימוע בשבוע הבא.

<מיכאל ביטון: בשבוע הבא הם בבית.

<מיכאל ביטון: ועד שהם יהיו בבית, יש רוכש ויש כמה מתעניינים.

<מיכאל ביטון: ויש חברה שמבזה את כנסת ישראל, ומבזה את הממשלה, ושמה פס על שר הכלכלה.

<מיכאל ביטון: ולא מוכנה לקבל ממנו סיוע להצלת המפעל.

<מיכאל ביטון: אלי כהן הציע מענקים והלוואות, אני נכחתי בחדר, והחברה אומרת: המפעל לא כלכלי.

<מיכאל ביטון: אין בעיה.

<מיכאל ביטון: הוכחנו לה שיש רוכשים שרואים במפעל כלכלי, היא לא פוגשת אותם, היא לא משתפת פעולה.

<מיכאל ביטון: היא מושכת זמן, כדי שבעוד שבוע המכתבים ייכנסו לתוקף.

<מיכאל ביטון: שיא השיאים של עזות המצח של יריב לרנר, זאת התססה ויצירת מצג שווא שהוא הקורבן, והעובדים הם המקרבנים.

<מיכאל ביטון: הוא מביא מאבטחים, שם להם מכתבי פיטורין ומתסיס את האווירה.

<מיכאל ביטון: אני ישבתי אתו בישיבה עם השר באווירה טובה, המשפט הראשון שהוא אומר לוועד - אתם עבריינים, אתם אלימים, כדי שמישהו יעשה משהו אלים, כדי שהוא יספר את זה לתקשורת - איזו אסטרטגיה בזויה בניהול משא-ומתן לעתיד של מפעל.

<מיכאל ביטון: האם ייגבה מחיר ציבורי תקשורתי משפטי לדורות מהמעשה הזה של יריב לרנר ןקרן ויולה?

<מיכאל ביטון: האם זה יירד מתחת למסך של מדינת ישראל בעוד שבוע?

<מיכאל ביטון: הדבר הזה תלוי בכם.

<מיכאל ביטון: אני לא רוצה לדבר פה לא על מסכנות, והוועד הזה אני מעריץ אותו.

<מיכאל ביטון: והוועד הזה בחדרי חדרים אומר לעובדים - אין אלימות, אבל כן להגיע למשרדים שלהם, כן לעצור להם את הפעילות בראשון לציון, הכול חוקי, והם עשו את זה ויעשו את זה.

<מיכאל ביטון: אני מבקש מכם בקשה יושבי הראש, ואני מבקש גם מכל חברי הכנסת כאן.

<מיכאל ביטון: אחד - תהפכו את זה לגולת הכותרת של השבוע הקרוב.

<מיכאל ביטון: תהפכו את זה לפרויקט חברתי משותף לא פוליטי של הצלת מפעל ישראל שהוא בקונצנזוס.

<מיכאל ביטון: ועוד בקשה – כבר תקבע זימון לישיבה בשבוע הבא, וזה יהיה המרתון של כולנו למשאים-ומתנים ולעבודה תקשורתית וציבורית, יעבירו את המפעל בשקט לרוכש - נרד מהם.

<מיכאל ביטון: לא עשו את זה - נשב עליהם שנים, זה מה שצריך להתקבל פה – שיהיה "פולו-אף" שבוע הבא פה בוועדה, ושאנחנו יש לנו שבוע להציל את המפעל.

איתן כבל: תודה לך על הדברים.

איתן כבל: בני ביטון, ראש עיריית דימונה, בבקשה.

<בני ביטון: יושבי ראש הוועדה גם איתן כבל וגם אלי אלאלוף, חברי הכנסת, ראש עיריית דימונה לשעבר, חבר הכנסת מאיר כהן, ארמונד לנקרי חברי הוועד, ראש מועצת ירוחם.

<בני ביטון: אני, בניגוד לאחרים שבע מלחמות, ואולי הצלחנו רק בחיפה כימיקלים דרום, ולא הצלחנו בחיפה כימיקלים צפון.

<בני ביטון: אני רוצה להיות פה אופרטיבי, ולהגיד לעמיתיי, לכל ראשי הערים, אני גם מייצג את השלטון המקומי פה.

<בני ביטון: הפעם אני אומר לכולם - בוא נסגור את הנגב, נסגור את הנגב כולה.

<בני ביטון: יושב פה ארמונד לנקרי, שהוא יושב-ראש ועד מאוד מכובד.

<בני ביטון: אם אנחנו סוגרים את הנגב, רבותיי, זו הסנונית הראשונה.

<בני ביטון: פניציה ירוחם בדרך, רבותיי, אף אחד לא יודע – 280 עובדים הולכים.

<בני ביטון: זה נכון שמצד אחד נחום – ואני מעריך אותך מאוד ואת הממשלה, אבל לא יכול להיות שמצד אחד תביאו לנו מפעלים, ומצד שני, ייסגרו לנו מפעלים מתחת לרדאר.

<בני ביטון: נמאס – אנחנו לא שואבי מים וחוטבי עצים, אנחנו לא מסכנים.

<בני ביטון: אז מה שהכנסת הזאת, ומה שהוועדה עושה פה כרגע, זה חשוב מאוד, כי אני חושב שזו חבורה של רמאים, חבורה של גנבים.

<בני ביטון: ישבנו כולם עם השר, והצענו להם כל מיני הצעות - אין מה לעשות, צריך לסגור אותם, רבותיי, לסגור אותם, להפר את זה.

<בני ביטון: ירון מזוז יודע את זה, עשרות שיחות טלפון שהיו לי אתו.

<בני ביטון: ראש הממשלה יודע את זה, כולם.

<בני ביטון: עכשיו זה לא ליכוד, לא מערך, לא כולם - זה הצלת הנגב.

<בני ביטון: נגב קרמיקה, זו הסנונית הראשונה.

<בני ביטון: אני אומר לכם, זו הסנונית הראשונה.

<בני ביטון: אם תתנו ליזמים ולבעלי מפעלים להתנהג בגנבות ובחזירות, אני אומר לכם בחזירות.

<בני ביטון: העובדים האלה הם עובדים מסכנים, עובדים טובים, עובדים שבאו לעבוד, עובדים שמוכנים לצאת לפנסיה.

<בני ביטון: יושב לך יושב-ראש הוועדה שלהם ששירת בצבא בגולני, הוא קורא לו – גנב ורמאי בעל המפעל.

<בני ביטון: אז בוא איתן, ואדוני היושב-ראש, אני מכיר את הועדות האלה.

<בני ביטון: אני מכבד את חברי הכנסת.

<בני ביטון: הכנסת, איך אמר מאיר כהן, הוא יכול לעשות פה תפנית כרגע.

<בני ביטון: בוא נראה את זה, נתחם את זה בשבוע אחד זמן, נצא לתקשורת.

<בני ביטון: ארמונד, אני קורא לך כנציג בכיר של העובדים, יושב-ראש ההסתדרות במרחב, בואו כולנו ביחד נשתף גם את רוביק דנילוביץ וגם את כל ראשי הערים כולנו ביחד – זו לא בעיה רק של מיכאל ושל בני ביטון.

<בני ביטון: אני מבקש בכל לשון של בקשה - הם ישביתו ואנחנו נשבית.

איתן כבל: תודה לך בני.

איתן כבל: יוסי גל, נציג העובדים.

איתן כבל: לאחר מכן, מחברי הכנסת ידברו שולי מועלם, איתן ברושי ואילן גילאון וכן ארמונד ובנק ישראל.

איתן כבל: בבקשה.

<יוסי גל: שלום ליושבי-ראש הוועדה, חבר הכנסת איתן כבל, חבר הכנסת אלי אלאלוף, הפכנו להיות כבר בני בית אצלך.

<יוסי גל: אני רוצה, בבקשה, להתמקד בשלושה דברים.

<יוסי גל: שכל הנכבדים פה שיסתכלו על הפרצופים של העובדים שהגיעו פה, ושאחד מהם שיוכל להצביע על אחד מהם שנראה עבריין.

<יוסי גל: אם יש פה פרצוף אחד של מישהו שנראה כמו עבריין כמו שציירו אותנו, שהסתכלו על העובדים שהגיעו – יש פה נציגות של 40 עובדים, שאם אחד מהם נראה כמו עבריין, אני רוצה לשמוע את זה ממישהו.

<יוסי גל: כמו שמציירים אותנו בתקשורת זה פשוט בושה.

<יוסי גל: והפוך.

<יוסי גל: בשבוע האחרון אנחנו היינו נוכחים - פשוט בזזו אותנו.

<יוסי גל: מי שראה את זה, אנחנו הפצנו את זה.

<יוסי גל: כל הארונות שלנו האנשים פרצו לנו את זה המאבטחים שם.

<יוסי גל: מה שעשו לנו שם, זה דרכו לנו על הכבוד.

<יוסי גל: נכנסו לנו לפרטיות.

<יוסי גל: הדבר השני שרציתי להתמקד, והבנתי שיש פה נציגות של בנק.

<יוסי גל: אני אשמח שתעני לי גם אם זה אפשרי.

<יוסי גל: לבנק ישראל, אנחנו יודעים, כן בנק ישראל.

<יוסי גל: אם נמחקו לבעלי בתים חוב של 460 מיליון שקל.

<יוסי גל: האם יש אפשרות למחוק גם לנו העובדים את כל החובות שלנו יש בבנקים?

<יוסי גל: גם אנחנו מוכנים.

<יוסי גל: אני מבטיח לכם שבתור נציג של העובדים, אנחנו לא נשבות יום אחד - שאם יבטיחו לנו שימחקו לנו גם את החובות ואת המשכנתות, אנחנו הולכים הביתה בשקט.

<יוסי גל: הדבר השלישי, רציתי להתמקד בו – באמת, חברי הכנסת, אנחנו יודעים כמה עושים למען הקהילה.

<יוסי גל: אם עושים ועדות חקירה על סיגרים ועל שמפניות – היום צריכה לקום ועדת חקירה, כי שדדו אותנו ורימו אותנו.

<יוסי גל: היום צריכה לקום ועדת חקיקה.

<יוסי גל: תודה.

איתן כבל: תודה לך.

איתן כבל: תודה גם על זה שקיצרת ודיברת מדם ליבך.

איתן כבל: אני אומר לחבריי הכנסת, לפי ההגעה נרשמו – אין כאן אפליה אני אוהב את כולכם.

איתן כבל: בבקשה, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאחרי ששומעים את העובדים, הולכות ומצטברות מלות נוספות חוץ ממה שכבר נאמר – חוץ מהברוטליות והאלימות, והבריונות, והחדירה לפרטיות.

שולי מועלם-רפאלי: יש פה פשוט חבורת שקרים שבמצח נחושה שיקרו את מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: שיקרו את הבנקים.

שולי מועלם-רפאלי: שיקרו את משרד הכלכלה.

שולי מועלם-רפאלי: שיקרו את הציבוריות הישראלית, ובראש ובראשונה, באיזה מהלך ציני הובילו את העובדים לשיפוץ של המפעל בעצם ימי חול המועד סוכות, כדי שלמחרת שמחת תורה, העובדים יקבלו מכתבי פיטורין.

שולי מועלם-רפאלי: פשוט השקר הבלתי נתפס הזה.

שולי מועלם-רפאלי: היכולת הצינית לקבל מחיקה של 450 מיליון שקל חובות, ואז לא לעמוד בהסכם.

שולי מועלם-רפאלי: עכשיו, השאלה הראשונה היא, כלפי פנים, כלפי הבנקים, כלפי בנק ישראל, וכבר נחום העלה את השאלה הזאת – מה הם נתנו בתמורה למחיקת החובות האלה?

שולי מועלם-רפאלי: חברי הכנסת יושבים פה על קוצים רק לשמוע את זה.

שולי מועלם-רפאלי: האם אף אחד לא דיבר על איזשהו תהליך?

שולי מועלם-רפאלי: האם המחויבות כלפי 138 העובדים נלקחה בחשבון במחיקת החובות?

שולי מועלם-רפאלי: זה דבר אחד.

שולי מועלם-רפאלי: מי אלה האנשים האלה?

שולי מועלם-רפאלי: או.

שולי מועלם-רפאלי: קיי.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מכירים את השם הזה ששוב ושוב - יריב לרנר, מי האנשים הנוספים?

שולי מועלם-רפאלי: יריב לרנר הוא חזות הכול?

שולי מועלם-רפאלי: האם כל ההתנהגות הנוראית הזאת הוא מוביל אותה?

שולי מועלם-רפאלי: איפה האחרים?

שולי מועלם-רפאלי: מי האחרים?

שולי מועלם-רפאלי: מאיפה בא הכסף?

שולי מועלם-רפאלי: האם יכול להיות שאנחנו מאפשרים פה התחלה של סגירה שהיא הדרדרות של מפעלים בנגב?

שולי מועלם-רפאלי: מה המחויבות שלנו כחברי כנסת, לא רק לעובדים של נגב קרמיקה, גם לשאר העובדים שנתנו שירותים לנגב קרמיקה, לנגב כולו?

שולי מועלם-רפאלי: דבר אחרון – האם יכול להיות מציאות שאחרי הדיון הזה לא יהיה ברור שממשלת ישראל, כנסת ישראל, כל אחד במקום שלו, ההסתדרות עוצרים את הזוועה הזאת, מאפשרים לרוכש אחר שקיים, קיים רוכש אחר שאומר, אני רואה את "נגב קרמיקה" כמקור רווחי, בעיניי, יש לזה משמעות.

שולי מועלם-רפאלי: לא רק ציונות מדברת פה, אלא גם היכולת שלי להרוויח.

שולי מועלם-רפאלי: האם יכול להיות שיריב לרנר וחבורת השקרנים שמקיפה אותו, לא תאפשר לנו ולרוכש שמוכן לרכוש את המפעל ולקדם אותו, ולמנוע את פיטורי העובדים לא לעשות את זה?

איתן כבל: תודה לך.

איתן כבל: בבקשה, חבר הכנסת איתן ברושי.

איתן ברושי: יושבי הראש, חברי הכנסת וכל השותפים לדיון החשוב הזה.

איתן ברושי: אנחנו יודעים כשיש שריפה, קודם כל מכבים את האש, אחר כך שואלים מאיפה ואיך היא הגיעה.

איתן ברושי: לכן אני מציע לא לעסוק עכשיו בוועדות חקירה, אלא לדאוג לעובדים, ולמנוע את סגירת המפעל, אחר כך נבדוק מה קרה פה.

איתן ברושי: דבר ראשון צריך למנוע את סגירת המפעל.

איתן ברושי: שר הכלכלה, חברי אלי כהן, שאני מבין שאיננו פה – שר הכלכלה אומר בכל מקום – על כל מפעל שייסגר, ייפתחו שני מפעלים.

איתן ברושי: ראיתי אותו, אני מברך על כך, וגם ידידי נחום תיאר פה את התהליכים.

איתן ברושי: אני מבקש שתהיה החלטה שאומרת, שעד שלא יפתחו שני מפעלים כנגד סגירת "נגב קרמיקה" הוא לא ייסגר.

איתן ברושי: ירוחם זה כמו מוצב, זה כמו יישוב קדמי.

איתן ברושי: לא סוגרים יישוב קדמי, דואגים שהמפעל יישאר.

איתן ברושי: שהממשלה תיכנס בנעלי איזה שאתם רוצים, תיצור תקופת ביניים שבמהלכה המפעל מופעל ויצרו את התנאים למי שייכנס במקום אלה שאולי יעמידו אותם אחר כך דיון.

איתן ברושי: אבל עכשיו ירוחם עליה מדברים, על תושבי ירוחם.

איתן ברושי: ביקרתי גם את פניציה, ואני אומר לכם חבריי מהאוצר והכלכלה, הייתי גם בנצרת עילית בפניציה.

איתן ברושי: המפעלים מאוימים בגלל יבוא מתורכיה.

איתן ברושי: לא ברור מה המדיניות שלכם?

איתן ברושי: למנוע אבטלה, או לאפשר יבוא מתורכיה?

איתן ברושי: גם בפניציה הייתי שם, וגם בצפון.

מאיר כהן: הם מאוימים כי הם עובדים בשבת.

איתן ברושי: בשני המקרים.

איתן ברושי: תן לי מאיר, אני מכיר את זה, הייתי שם.

איתן ברושי: בשני המקרים מביאים זכוכית מתורכיה, אבל זה לא המקום היחיד שהממשלה נכשלה, גם בטבע נכשלו וגם במקומות אחרים.

איתן ברושי: חבריי יושבי הראש, ישראל לא יכולה לצמוח ולגדול.

איתן ברושי: אי אפשר לצמוח ולגדול ולדבר על פיזור.

איתן ברושי: אוכלוסייה בלי תכנית תעסוקה הולמת.

איתן ברושי: זה שיש בקשות לנחום איצקוביץ זה טוב.

איתן ברושי: אבל אין למדינה בעצם תכנית תעסוקה שמלווה את הגידול והצמיחה.

איתן ברושי: אבל בסיכום, בבקשה, איתן כבל ואלאלוף.

איתן ברושי: החלטה שצריכה להיות פה שלא מפטרים את העובדים, ולא סוגרים את המפעל.

איתן ברושי: צריך לתת לזה פתרון היום, לא אחרי שהם יקבלו את הפיטורין.

אילן גילאון: אותי מעניין היום איך צרפתי ייצא הביתה רגוע, אם אפשר היה?

אילן גילאון: זה מה שמעניין אותי.

אילן גילאון: אני מסכים עם כל מי שדיבר על פתרון קונקרטי בלי סופרלטיבים - מה אני צריך את זה?

אילן גילאון: איך קוראים לבן-אדם שקונה מקום כדי לסגור אותו?

אילן גילאון: – מחבל, כך קוראים לו, זה הדבר הזה.

אילן גילאון: עכשיו אותי מעניין כרגע מי מאפשר את הדבר הזה?

אילן גילאון: כשאני מביט מעבר לכביש בטבע או במקום אחר, אני רואה בדיוק את אותה תופעה.

אילן גילאון: חוסר אחריות, הפקרות – ספקולנטים כל פעם מתחילים ללכת לשחוק מקום עבודה ולזרוק אותו.

אילן גילאון: כרגע אין מקום, אלא מדינת ישראל, משרד האוצר, משרד הכלכלה, קודם כל שילאים את המפעל.

אילן גילאון: אין לי ספק שלא חיפשו באופן אמתי.

אילן גילאון: אם היו מוצאים ממצאים פליליים כדי לראות איך לקרוא לתהליך הזה מבחינה משפטית, לא הבנתי את החלטתו של בית המשפט במקרה הזה.

אילן גילאון: אבל אם זה האמיתיות שבן-אדם היום מעכב את מכירתו של המפעל כי הוא קנה אותו כדי לסגור אותו, במציאות הכלכלית שלו הוא קנה אותו כדי לסגור אותו, כאן, מבחינתי כל כלי הוא כלי שמיש ואפשרי כדי להציל את מקומות העבודה.

אילן גילאון: קל וחומר, בן בנו של קל וחומר במקום כמו ירוחם.

אילן גילאון: קל וחומר בן בנו של קל וחומר כאשר רוב העובדים הם נמצאים בגיל של מוות קליני מבחינת שוק העבודה.

אילן גילאון: זה מזכיר לי, עכשיו בן בנו של קל וחומר, בגיל של מוות קליני מבחינת שוק העבודה.

אילן גילאון: עכשיו הוציאו את רחל על שטרות של 20 שקל, עדיף שזוכרים את המשפט הנורא הזה שאומר: יד ענקים זדונה ובוטחת, יד מתבדחת שמה - - - טרח, ככה, יום אחד בני אדם הופך לכלום.

אילן גילאון: אני לא רוצה לזה להידרש, אני רוצה שהסיכום שלכם חברים יהיה – כמה, למה ומתי, אלה הדברים החשובים, כי אחרת יבוא סגן השר, זה טוב מאוד, אבל אנחנו חייבים לדבר על פתרון קונקרטי.

אילן גילאון: כדאי שהוא יילך הביתה, כי הוא האחרון שצריך לשלם פה את המחיר, והוא צריך לישון בשקט.

אילן גילאון: תודה.

איתן כבל: תודה לך, אילן.

איתן כבל: ארמונד, אני אאפשר, רק אני רוצה שתפתח, כי נציג ההסתדרות במרחב גם, האם ההסתדרות הגישה ערעור.

איתן כבל: לאחר מכן, נציג בנק ישראל, לאחר מכן לאה פדידה, חבר הכנסת סמוטריץ.

<ארמונד לנקרי: בוקר טוב, ראשי הוועדות, חברי מאיר כהן, ראשי הערים ביטון, את ביטון, חברי כנסת, אני מלווה בעצם את המאבק הזה מרגע רכישתו.

<ארמונד לנקרי: כשהייתה רכישה, חשבנו שאנחנו הולכים באמת לעידן חדש וטוב, אבל מהר מאוד בתוך חודשיים הגישו בפנינו תכנית התייעלות.

<ארמונד לנקרי: תוך כדי המשא-ומתן על תכנית התייעלות, באותו יום שישי כאשר קיבלו מכתבי פיטורין בשש בבוקר על הבתים שלהם ועל הוואטס-אפ, היה שם באותו יום גם מאיר כהן, בני ביטון, מיכאל וכולם, וראינו את הבריונים.

<ארמונד לנקרי: אני אומר לכם, כהסתדרות קיבלה החלטות בשביל העובדים והוועד עם ויתורים כואבים כדי שהמפעל הזה יעבוד.

<ארמונד לנקרי: אבל, לצערי, נתקלנו בחבורה שמרמה את כולם.

<ארמונד לנקרי: אני חייב לספר לכם סיטואציה אחת שהייתה באחת המשאים-והמתנים בראשון באמצע הלילה.

<ארמונד לנקרי: הגיע יריב לרנר לתוך הישיבה, השתלח בחברי ועד - עבריינים, סכינאים, אני לא הכרתי אותו, שאלתי מי אתה בכלל?

<ארמונד לנקרי: הוא אומר, אני הבעלים, זה בעצם מראה עם מי יש לנו עסק.

<ארמונד לנקרי: יצאתי בחוץ לעשן סיגריה, אני רואה מרצדס יוקרתית, אולי שווה שתי מיליון שקל עם מספר דיפלומטי.

<ארמונד לנקרי: ואני נכנס, ואני שואל, של מי האוטו הזה?

<ארמונד לנקרי: והוא מתרברב – זה שלי.

<ארמונד לנקרי: הלכנו לצעדים מאוד כואבים.

<ארמונד לנקרי: יושב פה חבר הכנסת אילן.

<ארמונד לנקרי: שר הכלכלה קיבל החלטות חריגות ממה שאני מכיר כדי להציל את המפעל הזה וכדי להפיל אותו – לצערי, לא היה עם מי לדבר.

<ארמונד לנקרי: אני רוצה לסכם בזה שההסתדרות הגישה לבית הדין הארצי לעבודה לדחות את ההחלטה של האזורי, במקביל, הגשנו למחוזי על הקפאת הליכים ברכישה של המפעל, ועל 425 מיליון שקל שהבנקים ויתרו להם.

<ארמונד לנקרי: אני לא יודע מה הממשלה הולכת לעשות.

<ארמונד לנקרי: אני לא יודע מה חברי הכנסת הולכים לעשות.

<ארמונד לנקרי: אבל אני אומר לכם, אנחנו כהסתדרות לא מתכוונים לוותר, אפילו לא לרגע.

<ארמונד לנקרי: נלווה את המאבק הזה מתחילתו עד לניסן קורן, ואנחנו כל יום סביב השעון מול רוכשים שמעוניינים לרכוש את המפעל מחר בבוקר, אבל אף רוכש לא ירצה לקנות חתול בשק כשאין לנו את הנכונות של הבעלים, אנחנו לא נוותר.

<ארמונד לנקרי: ידידי, בני ביטון, אני מסכים אתך בכל מלה.

<ארמונד לנקרי: אנחנו לא נפסיק לרגע ונרדוף אותם בכל מקום שהם יהיו עד שהמפעל הזה ייפתח.

איתן כבל: תודה לך.

איתן כבל: מה שאנחנו מבקשים בעיקר, שתינתן התייחסות לגבי ה-400 מיליון ומשהו הסדרי החוב שעשו הבנקים.

<רעיה ויטנברג שפרנט: אני ממונה על תחום ביקורת אשראי ופיקוח על הבנקים.

<רעיה ויטנברג שפרנט: אני אקדים ואומר, שעל פי חוק אני לא אוכל לתת איזשהם פרטים על לווה כזה או אחר מטעמי סודיות בנקאית.

<רעיה ויטנברג שפרנט: מה שאני כן יכולה להגיד - - -

איתן כבל: לא נעים לי, את יודעת זה לצעוק על הטלר עכשיו.

איתן כבל: אבל בשורה התחתונה חלק מהעניין זו העובדה שכל הזמן עם עורכי דין, משפטנים, מתחפרים מאחורי חומות סודיות.

איתן כבל: יש פה 140 איש, להם אין סודיות.

איתן כבל: מי ייתן להם את הגב?

איתן כבל: כל מה שאני מבקש לדעת – לא ביקשתי לדעת איזה חשבונות יש להם, כל מה שאני מבקש לדעת, אם בכלל, תגידי, אני לא יודעת לתת תשובה כאן, ברשותך, אני אאפשר לך.

איתן כבל: אני רוצה להיות ממוקד.

איתן כבל: כל מה שאני מבקש ממך, את יכולה להגיד לנו, אין לי יכולת לתת את התשובה ברגע הזה, אני מבקשת לבדוק את העניין הזה.

<רעיה ויטנברג שפרנט: אני באמת יכולה למסור מידע - - - - מטעמי סודיות - - - אני יכולה רק לומר במישור העקרוני - - -

אלי אלאלוף: בוא ניתן לה להתבטא.

איתן כבל: אבל זה במישור העקרוני.

איתן כבל: המישור העקרוני לא חשוב.

לאה פדידה: מי מקבל החלטה על מחיקת חובות, את יכולה להגיד את זה?

<רעיה ויטנברג שפרנט: במישור העקרוני, המטרה של ביצוע הסדר חוב, היא להביא לפירעון החוב לבנק באמצעות הלוואה של הלווה.

<רעיה ויטנברג שפרנט: הבנקים לפעמים נאלצים גם להעמיד אשראי נוסף כדי לבצע - - -

<ארמונד לנקרי: אבל זה לא המקרה, סליחה, לא קשור למה שהיא ענתה לך.

איתן כבל: ברשותך.

<רעיה ויטנברג שפרנט: אלה תהליכים מאוד מורכבים שדורשים הרבה שיקול דעת וכרוכים בלקיחת סיכון.

<רעיה ויטנברג שפרנט: אנחנו כן מכירים מקרים שבהם הבנקים שביצעו הסדרי חוב, גם לקחו בחשבון שיקולים שהם לא שיקולים כלכליים טהורים, וכרוכים בתועלת ציבורית, כמו למשל מניעת פיטורי עובדים.

<רעיה ויטנברג שפרנט: למקרה הספציפי, אני באמת לא אוכל להתייחס.

איתן כבל: אני רוצה לשאול שאלה אחת את גברתי, ואנחנו כן נבקש תשובה.

איתן כבל: מה שאני מבקש לבדוק האם החלק המרכזי מהמחיקה הייתה עובדת השארת "נגב קרמיקה" כחלק מהעסקה?

איתן כבל: זאת אומרת, האם יש מצב שאם הם לא עמדו בתהליך שלשמו בעצם הם קיבלו את מחיקת החובות, האם בנק ישראל והגורמים האחרים יתנו את הרוח הגבית לביטול ההסכם הזה?

איתן כבל: אני רק שואל.

<יוסי גל: הם התחייבו.

אלי אלאלוף: האם בנק ישראל היה בתמונה כשהבנקים מחקו חוב של 425 מיליון שקל, שהוא בעצם מחיקת חוב זה תשלום על ידי האזרח באמצעות הבנק.

<רעיה ויטנברג שפרנט: אנחנו לא מלווים כל הסדר חוב שמבוצע.

אלי אלאלוף: חוב כזה של חצי מיליארד שקל כמעט, זה לא מעניין את בנק ישראל?

<רעיה ויטנברג שפרנט: זה מעניין אותנו במישור של - - - האשראי.

אלי אלאלוף: ולא קיבלתם שום דיווח על זה?

אלי אלאלוף: זה נעשה ללא אישור שלכם?

<רעיה ויטנברג שפרנט: אני מנועה מלהתייחס לזה.

לאה פדידה: תגידי, אז למה - - -

איתן כבל: חברת הכנסת לאה פדידה, סמוטריץ, חאג' יחיא ונגוסה.

איתן כבל: בבקשה.

לאה פדידה: אני חושבת שהשערורייה הגדולה ביותר שהבעלים של המפעל לא נמצאים כאן היא בטח שהם לא יכולים להסתכל בעיניים של העובדים, ובטח ובטח הם מזלזלים בעבודת הכנסת, אבל גם בטח זה גיבוי שלכם.

לאה פדידה: אם אי אפשר לענות ואי אפשר להגיב – אז למה להם להגיע לכאן לתת דין-וחשבון?

לאה פדידה: הממון נמצא בתוך הידיים שלהם.

לאה פדידה: יש פה ריטואל קבוע של חברה שמפזרת סיסמאות, עזרה לפריפריה.

לאה פדידה: יש לי תחושה שכל מי שרוצה לקבל את הממון, משתמש במילה פריפריה כקישוט.

לאה פדידה: אז פריפריה היא לא קישוט, היא מציאות וצריך לעזור לה וצריך לעשות.

לאה פדידה: כמו שמחקו להם 450 מיליון שקלים, צריך לדרוש את זה או בחזרה או לחלק את זה לעובדים כדי לחזק את ירוחם.

לאה פדידה: נקודה.

לאה פדידה: אני לא מצליחה להבין דבר אחד, כיצד קורה שהוא מתפאר שזו גאווה לאומית ואנחנו עוזרים, וגזרו סרטים, ועשו מסיבות, וכמה דברים, אחר-כך אנחנו רואים פיטורין שנעשו בצורה ברוטלית, פיטורין שנעשו לא בכבוד האדם.

לאה פדידה: לכל אדם שעובד יש עולם ומלואו מאחוריו, משפחה, ערכים.

לאה פדידה: אנחנו רואים את הפיטורים האלה בצורה ברוטלית.

לאה פדידה: אני הייתי בוועדה בראשותו של אלי אלאלוף, שהיית בפעם הראשונה אתנו בכנסת, וצר לי מאוד שאנחנו יושבים עוד פעם בשולחן הזה וללא פתרון.

לאה פדידה: אם יש פה נציג משרד הכלכלה, אז אני פונה אליכם עכשיו שלא יקרה עוד פעם - לחייב לקנות תוצרת כחול לבן בכל המיזמים הממשלתיים.

איתן כבל: יש חוק כזה, דרך אגב, וזה לא קורה כי הם עוקפים את זה.

לאה פדידה: בואו נלמד קודם כל אנחנו – שמשרד הכלכלה יחייב את החוק הזה.

מיקי לוי: הבית הזה קנה 8,000 מטר מרובע מתורכיה, הוא פסל את המפעל – על מה את מדברת?

מיקי לוי: לפני חודש.

לאה פדידה: כל הכבוד, מיקי, עוד יותר אתה מצדיק אותי.

מיקי לוי: בוודאי, אני אתך.

לאה פדידה: על מנת שמחר בבוקר, אני לא אצטרך להסתכל שוב בעיניך, ושנתחבק וננחם אחד את השנייה, או אחד את השני.

לאה פדידה: ממשלת ישראל, בית-המשפט, צריכים להגיד – אין, המפעל הזה כרגע נמצא במכירה, כל התהליכים מופסקים עד שיימצא קונה.

לאה פדידה: ולא יותר להשתמש במלה פריפריה כקישוט – לא אני, ולא אתם, הפריפריה קישוט בפני הפוליטיקאים.

לאה פדידה: תודה.

<יוסי גל: ביום שקיבלנו את ההחלטה בבית-המשפט שנסגר המפעל, הם קיימו מסיבה של 300 אלף שקלים.

איתן כבל: תודה חברי.

בצלאל סמוטריץ': חבריי יושבי הראש, אני רוצה שנהיה מעשיים.

בצלאל סמוטריץ': דיברנו וצעקנו, סימפטיה נתנו פה בחבילות גדולות.

בצלאל סמוטריץ': הממשלה לא תנהל את המפעל הזה, זה לא יקרה, אין חיה כזאת במדינת ישראל 2017, וגם טוב שלא, אוי ואבוי אם הממשלה תנסה לנהל את המפעל הזה והוא ייסגר מחרתיים, עוד פעם תרגיל מצוין.

בצלאל סמוטריץ': וגם טוב, לצערי, כמה שזה מקומם ומכעיס ומעצבן, אני גם לא רואה את זה איך לקחת חזרה את מחיקת החוב מסיבה פשוטה – החוק הזה נכתב לבעלים הקודם בכלל ולא לבעלים הנוכחי.

<קריאה: לא.

איתן כבל: סליחה, יש יתרון בעובדות שאפשר לבדוק את זה.

בצלאל סמוטריץ': זה יכול לעצבן ולקומם, מבחן התוצאה הוא בלתי מתקבל על הדעת.

בצלאל סמוטריץ': אני, לפחות, לא רואה משפטית – שוב, אנחנו נצעק פה חברי כנסת כמה שאנחנו רוצים.

בצלאל סמוטריץ': אני לא רואה אפשרות חוקית מחר בבוקר.

איתן כבל: אחרי שדיכיתה אותנו, מה אתה מציע?

בצלאל סמוטריץ': הדבר שאנחנו כן יכולים לעשות הוא מורכב משני שלבים.

בצלאל סמוטריץ': שלב ראשון – הממשלה צריכה להבטיח כאן ועכשיו חבילת סיוע מאוד גדולה למי שאם הם אומרים שיש כאלה שיבואו בנעליו של הבעלים הנוכחיים.

בצלאל סמוטריץ': דבר שני, הרי הבעלים הנוכחי ואמרנו את זה קודם, עושה חשבון פשוט – הוא רוצה להרוויח כסף, הוא לא רוצה מתחרה, הוא חי מיבוא.

בצלאל סמוטריץ': אם אנחנו, כולנו, וכל הקואליציה הרחבה שנמצאת כאן עכשיו, נקרא לציבור הישראלי – לא קונים "נגב קרמיקה" – נגמר, כבר לא כחול לבן.

בצלאל סמוטריץ': כן, זה לא חרם.

בצלאל סמוטריץ': הרי כל הזמן אומרים תקנו כחול לבן.

בצלאל סמוטריץ': אל תקנה תורכי, אל תקנה סיני, אל תקנה איטלקי, תקנה כחול לבן.

בצלאל סמוטריץ': זה לא כחול לבן.

בצלאל סמוטריץ': ברגע שסוגרים את המפעל זה יבוא.

בצלאל סמוטריץ': הוא צריך להבין הבעלים הנוכחי – שאם הוא לא ימכור - - -

מאיר כהן: התהליך חייב להיבדק, אני לא מסכים אתך.

מאיר כהן: אי אפשר לבוא ולהגיד, כל מה שנעשה אנחנו מכשירים את השרץ.

מאיר כהן: צריך לשמוע את הבנקים שירימו מסך, כמו שאמר היושב-ראש.

איתן כבל: אנחנו נתייחס לזה.

בצלאל סמוטריץ': חברים, הלוואי ואני טועה.

בצלאל סמוטריץ': אפשר לקחת מהם חזרה את ה-460 מיליון, הכול טוב - אני מעריך שלא.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה להיות ריאלי.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שאם אנחנו נקרא לציבור, כולנו, כל אחד והציבור שלו, אנחנו לא קונים "נגב קרמיקה".

בצלאל סמוטריץ': אני מוכן ללכת מחוץ לשערי החנויות שלהם ולחלק פליירים.

בצלאל סמוטריץ': אם הבעלים הנוכחי יבין שאם הוא לא ימכור תוצרת המפעל הזאת, הוא לא ימכור אריח אחד לציבור הישראלי, אז הוא יחזור חזרה – הוא יכול או למכור בצורה הגונה - - -

איתן כבל: אדוני, סליחה, לא פותרים עוול ביצירת עוול, גם שם יש עובדים.

בצלאל סמוטריץ': כדי שהבעלים יבין ולא יסגור - - -

איתן כבל: אני אומר האינסטינקט, הבטן אומרת ללכת עם זה.

איתן כבל: אבל גם במקומות האחרים מה נעשה?

איתן כבל: אני מבין את מה שאתה אומר לי, אבל אתה יודע, יש כאן עניין לפעמים גם את היצר שלנו לראות איך - - - ברשותכם, חבר הכנסת אברהם נגוסה.

איתן כבל: בבקשה.

אברהם נגוסה: חברים, קודם כל, זה מאוד חשוב שקואליציה ואופוזיציה ביחד מתאחדים פה ותומכים בעובדים נגד עשייה אנטי חברתית.

אברהם נגוסה: ולכן, עלו הצעות שונות, אני חושב שהצעה שיכולה להיות מאוד מעשית גם ביחס לזמן שלנו - מה שחבר הכנסת מאיר כהן הציע, כולנו, חברי הכנסת אופוזיציה וקואליציה ביחד צריך ללכת לבית-משפט להוציא צו מניעה נגד הסגירה, ואז להמשיך לדון למצוא פתרון.

אברהם נגוסה: לדעתי, יש לנו רק שבוע.

אברהם נגוסה: מה שיכול לעצור רק מערכת משפטית.

אברהם נגוסה: אנחנו מדינה חוקית, וצריך לפעול בצורה כזאת.

אברהם נגוסה: ראינו הממשלה ניסתה, והתגייסה ונתנה פתרון, אבל לא קיבלו את זה.

אברהם נגוסה: אם כך, הפתרון הוא ללכת לבית משפט.

אברהם נגוסה: תודה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: חאג', בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני פונה לשני יושב-הראש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא דיון ראשון שאני משתתף בו בנושא הזה, היה דיון קודם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנתונים אומרים ש"נגב קרמיקה" היא לא מפסידה, המפעל כנראה שתוכנן להפסיד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי לא יכול להיות בתקופה של פחות משישה חודשים מגיעים למסקנות שצריך לסגור את המפעל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שקנה "נגב קרמיקה" הוא קנה את השם כדי להמשיך לייבא ולסגור את המפעל, זה התכנית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השם של המעשה הזה נקרא רמאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא באו לקנות את המפעל בידיים נקיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני חושב שבית-המשפט צריך להעלות את הנושא, את התביעה נגד הבעלים האלה שהם באו כאשמים, והם צריכים להיות מואשמים ברמאות, שהם לקחו דברים ברמאות שהם לא שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפחות שבית-המשפט צריך לראות במסגרת המשפטית איך להגיע לזה שיחייב אותם לסגור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה קנית מפעל ברמאות, בצורה לא נכונה, אז אתה לא יכול לבוא ולסגור אותו, יש קונים אחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שנית, שיבואו ולא ידברו על תכנית הבראה, צריך לבוא עם תכנית הפעלה, כי תכנית ההבראה, השם שלה – כמה נפטר ולמה נפטר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריכה להיות תכנית הפעלה כי יש קווי ייצור שהם קיימים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש את המשחק הזה שהשאירו את התוצרת בתוך המחסנים ולא מכרו אותה החוצה כדי להגיד שאין, כאילו אין דרישה, אין אנשים שרוצים לקנות אותה, ואז מכרו אותה בכמה שקלים, שמונה שקלים או עשרה שקלים למטר רבוע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מכרו למקומות אחרים כדי לבוא ולהגיד תשמעו, זה לא רווחי, אז הכוונה הייתה בכוונה תחילה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני אומר ככה – הם קנו את השם "נגב קרמיקה" אם ירצו לסגור את המפעל, משרד הכלכלה צריך לבדוק את הדרך איך להוציא אותם גם משם "נגב קרמיקה", כי השם הזה התחיל עם המפעל ולא עם החנויות, והחנויות הן מרוויחות דיי טוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מכיר את הענף ואני מכיר את המחירים שלהם, והמחירים שלהם גבוהים מאוד.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: ביקשנו מאופק נגאוקר בן 21 בנו של דוד.

איתן כבל: בבקשה.

<אופק נגאוקר: מכובדיי, אני חייב לציין שאני לא אחד שיודע לדבר כל כך, אבל אני חייב קודם כל להיגד תודה רבה לגברת לאה ורון, לחבר הכנסת איתן כבל, לחבר הכנסת אלי אלאלוף, ובראש ובראשונה לירון מזוז שנתן לי את הזכות לדבר.

<אופק נגאוקר: יש לי קודם כל שאלה לבנק ישראל.

<אופק נגאוקר: אתם אומרים שאתם לא יודעים, הפקדתם כסף כדי לפתוח את המפעל, נכון?

<אופק נגאוקר: אם נתתם את הכסף, מה היה לגבי העובדים?

<אופק נגאוקר: מה היה ההסכם?

<אופק נגאוקר: האם שהמפעל ימשיך לעבוד?

<אופק נגאוקר: ואם לא, איך זה הגיוני שנתתם למפעל לעבוד בלי להבטיח לעובדים שהמפעל ימשיך לעבוד?

<אופק נגאוקר: יש לי שאלה אליכם תעני לי.

<אופק נגאוקר: איך המדינה מסכימה לחברה שאפילו היא לא באה לפה לראות את העובדים.

<אופק נגאוקר: אני הייתי חייל, אני צריך להביא את הכסף לאבא שלי, את המענק שלי – לא נורא, נפצעתי בשרות, הכול בסדר.

<אופק נגאוקר: נפצעתי בשרות ואני צריך את הכסף שלי לאבא שלי כי אין לו כסף לאכול בבית.

<אופק נגאוקר: איפה פה הכנסת?

<אופק נגאוקר: העובדים?

<אופק נגאוקר: איפה כל מי שאחראי פה שמוכן להסתכל בעיניים לעובדים?

<אופק נגאוקר: מוכן פה להסתכל לי בעיניים ולהגיד שהוא עשה באמת מה שצריך בשביל העובדים?

<אופק נגאוקר: זו השאלה שלי, איפה המדינה פה בראש ובראשונה לפני הכול.

איתן כבל: תודה אדוני.

איתן כבל: תודה לך על הדברים שבאו מן הלב.

<יעקב צרפתי: קשה לי לדבר אחרי שאני שמעתי אותו, אבל אני אנסה.

<יעקב צרפתי: "נגב קרמיקה" זה מפעל היי-טק לכל דבר.

<יעקב צרפתי: אנחנו לא מסכנים.

<יעקב צרפתי: המפעל הכי טוב בארץ, תקשיבו, זה מפעל שהוקם – אני מאמין שיש פה כמה שהיו במפעל הזה.

<יעקב צרפתי: זה מפעל שאין דברים כאלה בכל אירופה.

<יעקב צרפתי: אתה נכנס לשם, אתה רואה מפעל שמייצר שש מיליון מטר בשנה, ויכול לייצר את המוצרים הכי טובים בעולם.

<יעקב צרפתי: באו החבר'ה האלה, אני לא יודע איך לקרוא להם.

<יעקב צרפתי: תשמע, אני לא אתפלא, תאמין לי, אתמול אמרתי את זה בשביל השר.

<יעקב צרפתי: היה אצלנו שר החקלאות, אמרתי לו, כל מיני מחשבות עולים בראש, לך תדע, עשו איזה עסקה עם תורכיה עם סין.

<יעקב צרפתי: אנחנו נסגור פה את המפעל, אתם תייבאו לנו במחיר הכי מוזל בשוק, ואנחנו נסגור את המפעל ואתם תזרקו את האנשים לכלבים – תאמין לי, גם זה יכול להיות.

<יעקב צרפתי: המפעל הזה, אתה יודע, כשהקימו אותו, אני אומר לך, כולם פה בכו, המשפחות, הילדים, הייתה חגיגה אחת שלמה.

<יעקב צרפתי: האנשים האלה באו להרוס אותו.

<יעקב צרפתי: אנחנו התחלנו ב-32 שקל למטר, היינו עובדים, הייצור שלנו היה על 32 שקל, כולם ידעו מזה.

<יעקב צרפתי: הם באו, בחמישה חודשים, הם הקפיצו אותו לכמעט 50 שקל בערך.

<יעקב צרפתי: הביאו לנו יועצת, היא רק הורסת, אתה לא מאמין.

<יעקב צרפתי: אתה נגנב.

<יעקב צרפתי: אתה אומר לה, מה את עושה?

<יעקב צרפתי: לא, אני יודעת מה אני עושה, אני הייתי בטבע, נתנה לנו שורה של מפעלים שהיא עבדה, אמרתי לה, אני לא אתפלא אם הם יסגרו יום אחד.

<יעקב צרפתי: אני אומר דבר כזה.

<יעקב צרפתי: אתם לא צריכים לשתוק, מצדי, אני אומר לכם, צריך לעשות חוק בזה הרגע.

<יעקב צרפתי: אנשים בירוחם צריכים לעבוד.

<יעקב צרפתי: אני לא מסכן, אני רוצה לעבוד.

מאיר כהן: זה נכון שהם מכרו את המחסנים לרשות הפלסטינית?

<יעקב צרפתי: באמת, אני רוצה להגיד לכם.

<יעקב צרפתי: היה לנו מחסן 800 אלף מטר, תקשיבו, אתם לא מאמינים באיזה מהירות הם רוקנו אותו.

<יעקב צרפתי: אתה יודע, לא האמנתי למלגזן.

<יעקב צרפתי: הוא אמר לי, כן, קונים בשמונה שקל, אמרתי לו מה, שמונה שקל?

<יעקב צרפתי: הוא אומר לי לא, זה כמו ביצת קינדר – בעל הבית אומר, לא יודעים מה יש בפנים.

<יעקב צרפתי: אמרתי לו מה זה מה יש בפנים?

<יעקב צרפתי: אנחנו מיינו אותם, זה סוג אל"ף, למה אתה מוכר בשמונה שקל?

מאיר כהן: למי הם מכרו?

<יעקב צרפתי: לרמאללה, לכל מיני.

<יעקב צרפתי: היא עשתה דלת מסתובבת, והיא חזרה לארץ.

<יעקב צרפתי: בן-אדם בתוך המפעל קנה ב-30 שקל מאותו ערבי, תקשיבו.

<יעקב צרפתי: חבל על הזמן.

<יעקב צרפתי: אני אומר לך, בן-אדם גונב, נכנס לבית הסוהר.

<יעקב צרפתי: אלה, האנשים האלה יושבים על גג העולם.

<יעקב צרפתי: אני אומר לכם, אי אפשר לעבור על זה לסדר היום.

<אופק נגאוקר: אני נראה לך עבריין, תסתכלו לי בעיניים פה, תגידו לי אם אני נראה עבריין.

<מיכאל ביטון: שוב, אני שמחה שהתכנסנו לכאן, למרות הנסיבות, אני אהיה מאוד קצרה ותכליתית.

<מיכאל ביטון: אני, למרות שאני מגיעה באמת לעזור, כל קבוצת עובדים שמגיעה לכנסת, אני לא מאמינה שצריך בכוח להחזיק מפעלים שלא רווחיים, זה לא יכול להחזיק לאורך זמן.

<מיכאל ביטון: אבל, זה לא המצב כאן.

<מיכאל ביטון: המפעל הזה מרוויח, יכול להרוויח, אולי לא כמו שהם רצו.

<מיכאל ביטון: אולי לא בקופה, אולי לא בחזירות, אבל מרוויח.

<מיכאל ביטון: לא הייתי באה לכאן להתעקש על מפעל שלא מצליח להחזיק את עצמו, ולא הייתי מבקשת מהמדינה להתערב על משהו שאין לו פוטנציאל עסקי.

<מיכאל ביטון: מבחינת הפתרונות, יש כאן סדר עדיפות מאוד ברור.

<מיכאל ביטון: נראה לי שעם הבעלים האלה, אין אפילו מה למרוח, זה לא יעבוד, ואם זה יעבוד עכשיו, זה יעבוד לעוד חודשיים, ונהיה שוב בדיוק באותה נקודה.

<מיכאל ביטון: צריך לפעול בכל הכוח למציאת רוכש חלופי.

<מיכאל ביטון: צריך לראות שבינתיים לא מפטרים את העובדים, ולא גורמים לנזקים בלתי הפיכים, כדי שלא להפוך את המפעל למפעל שלא אטרקטיבי לרוכשים.

<מיכאל ביטון: ואם זה לא עובד, אני מקווה שזה יעבוד, ומאמינה שזה יעבוד - החוק כבר קיים.

<מיכאל ביטון: הקרן קיימת מ-2016, יש אפשרות לתת את המפעל הזה לעובדים בנסיבות מסוימות.

<מיכאל ביטון: זה כבר קיים בחוק, לא צריך חוק חדש.

<מיכאל ביטון: אני מבקשת שאם לא מוצאים רוכש חלופי, הגיע הזמן להפעיל את האופציה הזאת.

<מיכאל ביטון: מלה אחרונה, וזה כן על עניין הענישה.

<מיכאל ביטון: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, הרוכש הזה ויולה ולרנר קיבלו הנחה של כ-400 מיליון שקל כשהם קנו את המפעל הזה.

<מיכאל ביטון: לא יכול להיות שהם יקבלו אותו וימשיכו הלאה כאילו לא קרה כלום, צריכה להיות לפחות נקודה שחורה שמדינת ישראל והבנקים לא יתנו להם שוב לעשות סיבוב - - -

איתן כבל: תודה.

נחמן שי: אני עכבתי אחרי כל הדיון, ואני לא יודע אם אני יכול להוסיף פה איזה תובנות שלא נאמרו קודם.

נחמן שי: אני חושב שנגענו בכל המרכיבים של המשבר הזה.

נחמן שי: יש פה דעה מוחלטת שצריך לסייע ל"נגב קרמיקה", אין פה בכלל גוונים.

נחמן שי: לא שמעתי דובר אחד שאמר, תשכירו את המפעל הזה ונעבור הלאה.

נחמן שי: זה נכון שמרכז השקעות מציע פיתוי מסוים, אבל אמרת יפה - זה לא יכול להיות שיסגרו מפעלים כדי שיפתחו חדשים - זה לא נראה לי פתרון.

נחמן שי: קודם כל, צריך לשמור על הקיים.

נחמן שי: אם יקומו חדשים, אדרבא.

נחמן שי: חוץ מזה, אנחנו רוצים לראות פיתוח והתקדמות, אנחנו לא רוצים לראות דריכה במקום, או הליכה אחורה.

נחמן שי: אני חושב שהמדינה, ירון, ידידי, לא עשתה את שלה בעניין הזה.

נחמן שי: יפה דיברת, אבל יותר כנציג של האופוזיציה כמו שציין אילן, ולא כמי שמייצג את הממשלה.

נחמן שי: הממשלה צריכה להיכנס לעובי הקורה, ולהתייחס אחרת לגמרי למפעלים שפועלים בפריפריה, אחרת לגמרי.

נחמן שי: אילו זה היה בתל-אביב, או באזורים שהם משופעי אפשרויות, היו 140 איש הולכים לבתיהם ורובם היו מוצאים ודאי תעסוקה – זה לא המקרה בדרום.

נחמן שי: לכן הממשלה לא יכולה להישאר אדישה.

נחמן שי: היא צריכה להיכנס לעובי הקורה ולפעול.

נחמן שי: כך אנחנו מצפים מממשלה לנהוג, לא פחות ולא יותר.

ירון מזוז: הממשלה לא נשארה אדישה.

ירון מזוז: ברגע שאתה רואה את השר אלי כהן שהוא שר הכלכלה, ונתן פתרונות, אתה לא יכול להגיד - - -

נחמן שי: יש לנו אחריות קולקטיבית למפעל הזה.

איתן כבל: תודה.

ג'מעה אזברגה: קודם כל, המפעל הזה הוא כזה - - - הבעלים קיבלו כסף מקופת המדינה.

ג'מעה אזברגה: הכספים האלה שקיבלו בהנחות שמעודדים מפעלים על מנת לפתוח בפריפריה, במיוחד בדרום.

ג'מעה אזברגה: קיבלו את הכסף הזה, הם צריכים להחזיר אותו לקופת המדינה, קודם כל אם הוא מתכוון להמשיך ולמכור את המפעל.

ג'מעה אזברגה: אם אני הבנתי נכון, גם אותו בעל המפעל הוא גם יבואן של קרמיקה על מנת להוזיל את המחיר.

ג'מעה אזברגה: למה שהעובדים לא יקנו את המפעל וגמרנו את העניין.

ג'מעה אזברגה: העובדים מוכנים לעבוד קשה.

איתן כבל: אני מציע הצעות קצת יותר - - - תבינו הכללים של הכנסת, העובדים צריכים פשוט לקום ולהשאיר אותנו כאן.

איתן כבל: אני לא רוצה שנגיע למצב הזה.

איתן כבל: בבקשה.

עמיר פרץ: אני אקצר.

עמיר פרץ: קודם כל, אני חושב שהעובדים צריכים להבין, שהעובדה שיושבים כאן שתי ועדות, זה לא דבר של מה בכך.

עמיר פרץ: זה גם ועדת העבודה והרווחה, וגם ועדת הכלכלה.

עמיר פרץ: זה אומר שפה מביטים על העניין כעניין לאומי, גם ההיבטים הכלכליים וגם ההיבטים החברתיים שלה.

עמיר פרץ: לצערי הרב, יושבי הראש, אני את העובדים האלה מכיר, מה שנקרא, בתהליך כמעט אני מכיר כל בן שנולד כאן, נדמה לי שהילד הזה נולד במאבק הקודם ב-2002, כאשר פעם אחת כבר המפעל הזה נסגר.

עמיר פרץ: אני מכיר אותם, ואני חושב שהעובדים האלה היו ראויים לקבל פה לא תעודה של מפוטר, אלא תעודת כבוד למה מדינת ישראל צריכה.

עמיר פרץ: איך אנשים שנלחמים על פת לחמם.

עמיר פרץ: אני אומר לך, אופק, אתה צריך להיות גאה.

עמיר פרץ: בכל הפגנה כשאני בא לעובדים, הדבר הראשון שאני מבקש מהם - לכו לילדים שלהם, תגידו להם שיהיו גאים כשהם רואים את ההורים שלהם נלחמים ברחובות כדי להתפרנס בכבוד, ולא כדי לקבל דמי אבטלה.

עמיר פרץ: ולכן, כך אתה צריך לשדר את זה – לאחים שלך, לחברים שלך.

עמיר פרץ: זה שהם נלחמים כדי להמשיך לעבוד, זה תעודת כבוד לנו, לכולם, לכל מי שעוסק בעניין.

עמיר פרץ: אני חושב שמה שההסתדרות עושה היום זה דבר חשוב.

עמיר פרץ: ידידנו, ארמונד לנקרי, אני פונה אליך.

עמיר פרץ: תגייס פה את כל הרוח הטובה.

עמיר פרץ: יש פה הרבה מאוד הצעות, אני בטוח שירכזו אותם ויהפכו אותם לתכנית עבודה של ממש.

עמיר פרץ: אני מבקש ממך, אדוני היושב ראש, להבין שהשיטה הזאת יכולה להפוך למגפה.

עמיר פרץ: אני זוכר שבפעם הראשונה כשהטייקון הראשון עשה תספורת בפנסיה כולנו הזדעקנו, אבל ראו לא קרה כלום.

עמיר פרץ: אז השני בא, ועשה גם תספורת.

עמיר פרץ: השלישי אמר, רגע, אם ההוא לקח מיליארד, אני מבקש שניים.

עמיר פרץ: למה?

עמיר פרץ: למה לא אם זה הולך.

עמיר פרץ: השיטה הזו שיבואו בעלי הון שיש להם שליטה בענף מסוים ויקנו את מי שמייצר בישראל, וימצאו את עצמם לבד, אנחנו נהפוך בסוף למדינה של סוחרים וספסרים, ולא יישאר פה מפעל ייצור אחד.

עמיר פרץ: לכן, אדוני היושב ראש, אני מבקש להתמקד אולי בשני שינויי חקיקה.

עמיר פרץ: מה שבנק ישראל אמרו כאן, אני מבין את המגבלות.

עמיר פרץ: אנחנו צריכים מהיום והלאה לחוקק חוק שמסכום מסוים שבה יש מחיקת חובות, בנק ישראל צריך אישור מיוחד לתת, זה לא יכול להיות, זה כסף שלנו.

עמיר פרץ: אם מחר האוצר היה נותן להם 425 מיליון, כל המדינה הייתה עומדת על הרגליים.

איתן כבל: זה חלק מהמסקנות של ועדת החקירה.

עמיר פרץ: של מי הכסף הזה?

עמיר פרץ: סליחה.

עמיר פרץ: זה לא אנחנו אותם פציינטים של הבנקים, אותם קליינטים של הבנקים שמשלמים בסוף על אותו כסף עצמו.

עמיר פרץ: לכן, בעניין הזה חייבים להסיק את המסקנות.

עמיר פרץ: הדבר האחרון שאני אומר, אין ספק צריכים להבין, היבוא הולך לקחת מאתנו את הכול.

עמיר פרץ: אני זוכר את המאבק - אתה היית איתן מול בייגה על ענף הלבידים.

עמיר פרץ: כולם אמרו מפעל אחד בלבידים בצפון, אין יותר לבידים בארץ, לא מייצרים יותר.

עמיר פרץ: לכן, העניין הזה גם לא יכול לעבור לסדר-היום.

עמיר פרץ: אני שוב פעם פונה גם לארמונד, גם פונה לאחרים, לראשי הערים שנמצאים כאן.

עמיר פרץ: חייבים להקים מטה מאבק.

עמיר פרץ: אני מוכן להיות שותף למטה הזה, לפעול גם ברשתות החברתיות מצד אחד כדי שהאיש הזה לא יוכל להסתובב במדינת ישראל, ומצד שני, לגייס את כל הכוחות כדי לשנות את רוע הגזרה.

עמיר פרץ: אסור לוותר.

יוסי יונה: באנו לכאן כדי להזדהות עם המאבק הזה, ולהיות שותפים לכל מאמץ שיש בידו כדי להבטיח את מקום התעסוקה של העובדים.

יוסי יונה: דבר נוסף, אדוני היושב-ראש, אנחנו רואים כאן איזושהי בעיה שהיא משקפת בעיה מבנית בדרום.

יוסי יונה: אני מעז לומר, דובר כאן, קואליציה ואופוזיציה.

יוסי יונה: אבל ודאי שיש כאן כישלון מהדהד של הממשלה כדי להבטיח מקורות תעסוקה בנות קיימא בדרום.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: יש מהלך של השתלטות עוינת של השוק התורכי, ואני כבר שנה וחצי מדבר על כך.

מיקי לוי: השתלטות עוינת של השוק התורכי על מפעלים במדינת ישראל.

איתן ברושי: האוצר מכניס אותם.

מיקי לוי: ניסו להשתלט על מפעל המתכת בשתולה שפשט את הרגל והצלנו אותו פה בוועדות האלה.

מיקי לוי: ניסו להשתלט על פניציה – עכשיו פותחים את השוק התורכי ליבוא זכוכית.

מיקי לוי: מפעל הנחושת בשדרות, מתוך עשרה קווים, עובד קו אחד מפעל סנרג'י.

מיקי לוי: אני רוצה להיות ריאלי, אני מדבר במספרים, אני איש כלכלה.

מיקי לוי: אם לא נעשה מאמץ יחד עם ההסתדרות, משרד הכלכלה, למצוא קונה פוטנציאלי, להעביר כסף מהקרן שנמצאת בוועדת הכלכלה, לא נציל את המפעל.

<דוד פנקר: אני עובד במפעל 32 שנה.

<דוד פנקר: אני מכיר את הנתונים.

<דוד פנקר: המפעל לא מפסיד שקל.

<דוד פנקר: הסחורה שלנו נמכרת בין 10 ל-20 שקל יותר מהיבוא, קבלנים משלמים את זה, ויש לנו ביקוש לסחורה שלנו.

<דוד פנקר: מה שבעל הבית רוצה, זה לא את החנויות אפילו, הוא רוצה את המותג לוגו, כי על המותג לוגו הוא מקבל את הכסף.

<דוד פנקר: אנחנו רוצים ממנו את המותג לוגו להביא לנו אותו, אנחנו נתחרה, אנחנו מפעל שיודע להרוויח כסף.

איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה לסכם.

איתן כבל: אני אומר את הדברים בשמי ובשם יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת אלי אלאלוף.

איתן כבל: תראו, קודם כל, שתי הוועדות האלה תלוונה מקרוב את כל העניין הזה.

איתן כבל: אם נידרש גם בשבוע הבא לקיים דיון נוסף, אנחנו נעשה זאת.

איתן כבל: יחד עם זאת אני רוצה להבהיר.

איתן כבל: למשרדי הממשלה חייב, אני אומר לכם את הדבר הבא – לא נסיים את הדיון הזה כאילו היה זה עוד דיון, עשינו וי והמשכנו.

איתן כבל: אני תובע, אני לא מבקש, אנחנו בשמנו כאן

איתן כבל: הוועדה תובעת שיוקם צוות לאלתר שמורכב ממנכ"ל משרד הכלכלה, מנכ"ל משרד האוצר, יושב-ראש האגף לאיגוד מקצועי בהסתדרות, נציג מטעם הכנסת שיהיה חלק בלתי נפרד שנחליט עליו אם זה יהיה אחד משני יושבי הראש, או עמיר או מי שמקבל עליו את ההחלטה שילווה מקרוב.

איתן כבל: אני אומר את זה לכם, זה בידיים עוד לפני שהתעסקנו בויולה ובבעלים.

איתן כבל: קודם כל שניתן לנושא תחושת דחיפות בלי שיוקם צוות כזה לאלתר בתוך כמה שעות.

איתן כבל: כל הדיבור שלנו כאן סביב השולחן הזה, אלה דיבורים ריקים שיורדים עם המים, לא מעבר.

איתן כבל: לכן אני אומר את זה לך, אדוני, נחום איצקוביץ, ידידי, זאת המשימה, אני מניח את זה לפתחך כראש המערכת ברגע הזה.

איתן כבל: יש כאן נציג האוצר, זו התביעה שלנו.

איתן כבל: אני מבקש מנהלות הוועדה שייצא מכתב לאלתר לשרים מיד בסיום הדיון הזה על הסיכום של הישיבה הזאת.

איתן כבל: נקודה נוספת - בנק ישראל.

איתן כבל: אנחנו נוציא אליכם פנייה, סודי לא סודי, אנחנו יושבים בוועדות הכי סודיות.

איתן כבל: אני לא ביקשתי שנעשה לזה פומביות ונוציא את כל החומר החוצה.

איתן כבל: אבל אנחנו תובעים בדיקה של הבנקים שהמפקחת על הבנקים, אני אדבר איתה בסיום הדיון, היא חלק בלתי נפרד מוועדת הכלכלה במסגרת תשלומי הסדרי החוב.

איתן כבל: אנחנו נבקש לדעת בדיוק מה היה שם, מה נקבע שם, והאם כאן לעשות סיבוב ציני, וכל אחד כאן השתמש בסופרלטיב – במרכאות – סביב האופן שבו ויולה התנהגה.

איתן כבל: גברתי, המפקחת על הבנקים, אנחנו תובעים לדעת האם היה סעיף כזה?

איתן כבל: האם הייתה התניה כזאת?

איתן כבל: ואם כן, אנחנו תובעים לבדוק את האפשרות למרות מה שאומר בצלאל.

איתן כבל: בצלאל, חייבים לבחון את כל האפשרויות, יכול להיות שחלקן לא תתממשנה, אבל שהם יידעו שאנחנו לא מתכוונים לעבור לסדר היום בשום שלב של העניין.

איתן כבל: נקודה נוספת – יש משקיעים ליולה.

איתן כבל: יש בנקים שנותנים כסף לויולה.

איתן כבל: אנחנו נסיר את המסך.

איתן כבל: אנחנו נברר מי המשקיעים ומי אלה שנותנים את ההשקעות ואת הכסף להפעלת ויולה.

איתן כבל: אנחנו נפנה אליהם, כי בסופו של עניין שיהיה ברור, הכנסת לא תיהפך למרמס.

איתן כבל: נדמה שכל אחת ואחד יכול לבוא ולזרוק אבנים על הבית הזה ולבזות אותו.

איתן כבל: זה מבחן לכולנו, ולא לחינם נמצאים מכל סיעות הבית.

איתן כבל: כל סיעות הבית נמצאות כאן.

איתן כבל: אני אומר את זה, לא ניתן שניהפך למרמס, לא בעניין כבוד, אלא זאת חובתנו.

איתן כבל: זאת העבודה שלנו.

איתן כבל: דבר אחרון, האופן שבו הציונות המנוולת, לפחות ממה שעולה כאן, בהתנהגות של הבעלים היא דבר שצריך להוקיע אותו בכל מקום, ולהעלות אותו בכל מקום שאנחנו יכולים להעלות אותו ולהציג אותו כדבר שאסור שייעשה.

איתן כבל: אתם באוצר חייבים לקבוע כללי משחק ברורים שאירועים מן הסוג הזה לא ישובו ויקרו.

איתן כבל: דבר אחרון – כחול לבן.

איתן כבל: השבוע אני גם מקיים בוועדת הכלכלה, ולא בפעם הראשונה, דיונים סביב כחול לבן של מרכז השלטון המקומי, יש כאן ראשי רשויות.

איתן כבל: אתם הכי בעייתיים, ואני אומר את זה בעדינות כלפיכם, ואין כמעט כוחות גדולים בחברה הישראלית שלא משתפים פעולה בעקיפין, ולעתים במודע בכך בעובדה שלא רוכשים כחול לבן.

איתן כבל: אני מדבר על מוצרים שהם זהים באיכות וזהים מחיר.

איתן כבל: לא ביקשתי שתהיה רכישה של דבר שהוא לא זהה באיכות.

איתן כבל: אנחנו נלווה מקרוב.

איתן כבל: ובעזרת השם אני מקווה שנעשה ונצליח.

איתן כבל: תודה רבה לכם.