ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 506, 2017-11-28 10:35

יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 28 בנובמבר 2017, י' בכסלו תשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא – פתיחת אזורי רישום במועצות אזוריות.

יעקב מרגי: חברי, חבר הכנסת יוסי יונה, אתה רוצה עכשיו?

יוסי יונה: כן, עכשיו, משהו קצר.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, נודע שהחברה הממשלתית מקווה ישראל שהיא בעצם בעלת היסטוריה חשובה, קשורה בתולדות המדינה ופרק מאוד מפואר בבניית האומה שלנו, מזה שמונה או עשרה חודשים לא מינו לה מנהל וזה בפנייה לשר החינוך שיעשה זאת, משום שזו באמת חברה ממשלתית שמעסיקה כ-300 עובדים.

יוסי יונה: שם לומדים כ-1,800 תלמידים ובהיעדר מנהל אין מישהו - - -

יעקב מרגי: וכבודו פנה לשר החינוך, למנכ"ל משרד החינוך?

יוסי יונה: עכשיו רק נודע לי מאנשים שבאו באיזושהי מחאה, מדוע הדבר הזה לא נעשה, אז אני מנצל את הבמה שלנו.

יוסי יונה: יש לנו דיון בשידור.

יוסי יונה: מקווה שזה יגיע לאוזניים כרויות ותינתן תשומת לב.

יעקב מרגי: טוב, קריאתך נשמעה, אבל אני מציע שתוציא פנייה למנכ"ל משרד החינוך או לשר ואנחנו נהיה גם לעזר.

יוסי יונה: תודה.

יעקב מרגי: נמצאים איתנו תלמידים ותלמידות מיפו.

יעקב מרגי: אתם במסגרת סיור בכנסת?

<קריאה: כן.

יעקב מרגי: יופי, ברוכים הבאים.

יעקב מרגי: רבותיי, הנושא על סדר היום, פתיחת אזורי רישום במועצות אזוריות.

יעקב מרגי: מישהו רוצה להציג את הנושא או שאני אומר מה הסיפור?

יעקב מרגי: בבקשה, רק תציג את עצמך.

<אורן עוזרד: אורן עוזרד, סגן ראש המועצה האזורית חוף הכרמל.

<אורן עוזרד: אני ביקשתי את הדיון בנושא הזה.

יעקב מרגי: כמה זמן כבודו בתפקיד?

<אורן עוזרד: ארבע שנים.

<אורן עוזרד: אני מודה לכבוד היושב ראש שמארח אותנו כאן היום, על הדיון החשוב הזה.

<אורן עוזרד: אני מודה גם למשרד החינוך, גנאדי ושמעון שנמצאים כאן.

<אורן עוזרד: צריך להגיד שיש כאן נושא שהוא במחלוקת מול משרד החינוך, אבל חוץ מזה יחסי העבודה שלנו עם מינהל הפיתוח של משרד החינוך הם טובים ויש לנו הרבה דברים שאנחנו בונים ביחד.

<אורן עוזרד: נמצאים איתי גם ירון פרידמן, מנכ"ל המועצה, אורנה אשכנזי שהיא גם אימא וגם חברת מליאה, מירי יובל שהיא מפקחת של בתי הספר התיכוניים שלנו.

<אורן עוזרד: הצטרפו אלי מהבוקר.

<אורן עוזרד: רקע קצת, מועצות אזוריות, קיבוצים, מושבים, מרחב כפרי.

<אורן עוזרד: יש לנו 26 יישובים בחוף הכרמל, ביניהם גם קיסריה ועתלית, אבל 23 ישובים - - -

יעקב מרגי: לאיזה מחוז במשרד החינוך אתם שייכים?

<אורן עוזרד: מחוז חיפה ביסודי, מחוז המינהלים בחינוך התיישבותי בתיכוני ואנחנו גם עובדים עם המחוז החרדי.

<אורן עוזרד: יש לנו בית ספר חרדי במועצה האזורית חוף כרמל, כלומר מועצה אזורית שעובדת עם שלושה מחוזות של משרד החינוך.

יעקב מרגי: ומשרד החינוך מהמחוזות, אף אחד לא פה.

<אורן עוזרד: המינהל לחינוך התיישבותי כאן.

יעקב מרגי: מנהל יש עדיין יש.

יעקב מרגי: לא פה מקווה ישראל.

<קריאה: מנהל מינהל אין לנו.

יעקב מרגי: פרש?

<אורן עוזרד: עכשיו הוא יוצא.

יעקב מרגי: אז לא הבנת אותי.

יעקב מרגי: רמזתי.

<אורן עוזרד: מה שברור במרחב הכפרי, שאתה קם בבוקר ואין לך בית ספר ביישוב, אתה צריך לנסוע, והמדינה מבינה את זה, ואני מדבר על בתי הספר התיכוניים שלנו.

<אורן עוזרד: המדינה מבינה שמשרד החינוך מבין שתלמיד תיכון קם בבוקר, הוא צריך לנסוע לבתי ספר התיכון שלו, והמדינה באמת מקצה.

<אורן עוזרד: במועצה האזורית, במקרה של המועצה האזורית חוף הכרמל היא מקצה סכום של כ-3,000 שקל לתלמיד להסעות, לשנה, לבתי הספר התיכון, אבל משרד החינוך אומר דבר כזה, אנחנו נקבע אזורי רישום, דבר שאנחנו באופן עקרוני לא מתנגדים לו, נקבע אזורי רישום ונמפה ישוב לבית ספר תיכון.

<אורן עוזרד: המיפוי הוא ישוב לבית ספר תיכון, ואם מאה אחוז מהתלמידים היו הולכים כל אחד לבית ספר שבו היישוב שלו ממופה, במועצה האזורית חוף הכרמל יש לנו שני בתי ספר תיכון במרחק של 40 קילומטר אחד מהשני.

<אורן עוזרד: האחד בכפר גלים, בצפון המועצה, נושק לטירת הכרמל והשני במעגן מיכאל, בדרום המועצה.

<אורן עוזרד: אם כל התלמידים היו הולכים לפי המיפוי של היישוב שלהם, לבית ספר תיכון, היינו מקבלים מאה אחוז מהמימון ממינהל הפיתוח של משרד החינוך.

<אורן עוזרד: בא תלמיד ואומר, מסיבה כזאת ואחרת אני רוצה ללכת לבית הספר שהוא שונה מבית הספר שבו היישוב שלי ממופה אליו, מסיבה חברתית, מסיבה פדגוגית, מסיבה שלפעמים אני רוצה לאזן את מספר התלמידים, והוא מעלה את הטיעון שלו לוועדת הגמישות שנמצאת באגף החינוך של המועצה, של הרשות המקומית, והוא יכול לקבל תשובה כן או לא.

<אורן עוזרד: אם הוא מקבל תשובה כן, אז הוא עובר לבית הספר השני והמנהל צריך לקבל אותו.

<יהודית גידלי: במה זה תלוי התשובה, כן או לא?

<אורן עוזרד: בשיקולי פרט בעיקר.

יעקב מרגי: היום בכנסת אנחנו מארחים במסגרת חינוך לפסגות תלמידים שגם יהיו נוכחים בוועדות וגם ילוו חלק מחברי הכנסת, אז זכינו בכם.

יעקב מרגי: ברוכות הבאות, ברוכים הבאים, אתם שותפים לדיון.

יעקב מרגי: תקשיבו - - -.

<יהודית גידלי: שישבו כולם ליד השולחן, יש מקום.

יעקב מרגי: מצידי כל התלמידות יכולות לשבת סביב השולחן.

<אורן עוזרד: התלמיד הזה בא לוועדת הגמישות של אגף החינוך וקיבל אישור ללמוד בבית ספר אחר מבית הספר שבו היישוב שלו ממופה, ויכול להיות שהוא לא קיבל.

<אורן עוזרד: במידה והוא לא קיבל, הוא הולך למנהל המחוז, המינהל לחינוך התיישבותי והוא יכול לערער על ההחלטה של אגף החינוך של המועצה.

<אורן עוזרד: מנהל המחוז יכול לקבל את הערעור שלו ולהגיד, בסדר, אתה יכול ללכת במקום לבית הספר הצפוני, בגלים, אתה יכול ללכת לבית הספר המשותף במעגן מיכאל.

<אורן עוזרד: בשני המקרים האלו ללא יוצא דופן, גם אם אני מאשר וגם אם משרד החינוך מאשר, משרד החינוך גורע ממני את מימון ההסעות של אותו תלמיד.

<אורן עוזרד: ה-3,000 שקל שדיברנו עליהם, שמראש הוקצו במידה והתלמיד היה הולך לבית הספר שאליו היישוב שלו ממופה, עכשיו נגרעים ממימון ההסעות של המועצה.

<אורן עוזרד: מדובר במאות תלמידים לאורך השנים.

<אורן עוזרד: תעשו את החשבון.

יעקב מרגי: ואתה שואל למה.

<אורן עוזרד: ואני שואל למה.

<אורן עוזרד: זה כסף שהוקצה.

יעקב מרגי: כסף שהוקצה, הוא הוקצה בכפוף למגבלות.

יעקב מרגי: הטיעון שזה הוקצה, זה עדיין לא שלך.

יעקב מרגי: תמיד עומדת לריבון או שהשתנו הסיבות.

<אורן עוזרד: נכון.

<אורן עוזרד: בסך הכול הכותרת של הדיון הזה היא פתיחת אזורי רישום.

<אורן עוזרד: נושא מימון ההסעות הוא התשתית לאפשר למועצות אזוריות פתיחת אזורי רישום מבוקרת בתחום המועצה.

יעקב מרגי: אתה מבין שלאזורי הרישום יש כמה רציונליים, לא רק ההסעות.

<שמעון אבני: אגב, ההסעות זה הדבר הכי שולי במיפוי.

יעקב מרגי: לכן פתחתי בשאלה הזו.

יעקב מרגי: בגדול, יש לי עשרות פניות ואני לא על כל פנייה מכנס דיון.

יעקב מרגי: קראתי את הפנייה של ראש המועצה ואני חושב שצריך לקיים דיון כי אני מקבל פניות רבות בסוגיה הזו של פתיחת אזורי רישום.

יעקב מרגי: יש מחוז שמתעקש יותר, יש מחוז שמתעקש פחות, יש מחוז שאומר, לא אכפת לי, אני אעשה ככה, רק שראש המועצה יחתוך, לא אני, וראש המועצה משחק ראש קטן, "שמנהלת המחוז תיתן לי אישור".

יעקב מרגי: אם זה קודש קודשים ויש לזה נימוקים מקצועיים, תשים אותם על השולחן.

יעקב מרגי: אם זה דבר שהוא באמת כלי שהוא גמיש ואפשר לתת למחלקת החינוך במועצה האזורית לנהל את הסוגיה הזו בחוכמה ובאחריות, למרות שאני בעד פתיחה ולתת גמישות, אבל צריך להיזהר שלא נייצר מצבים של הסעת תלמידים מסוימים לבית הספר הזה והסעת תלמידים מסוימים לבית הספר הזה.

יעקב מרגי: צריך לעשות שכל.

יעקב מרגי: אזורי רישום עושה שכל ועושה סדר, אבל לא על המזבח הזה נחלוק את המערכת.

יעקב מרגי: אם יש צרכים אמיתיים, אני חושב שצריך לתת מענה.

יעקב מרגי: בבקשה, תציגי את עצמך.

<אורנה אשכנזי: שמי אורנה אשכנזי, אני חברת מועצה בחוף הכרמל ואני גם אימא בחוף הכרמל.

איתן ברושי: מאיזה ישוב?

<אורנה אשכנזי: אני מקיסריה.

<אורנה אשכנזי: אני רואה היום בעיה בנושא של התשלומים שהיום הם נופלים על ההורים, כי הילדים שהולכים לבתי הספר שהם לא ממופים אליהם, הם בעצם אמורים לשלם היום על הנושא של ההסעה.

יעקב מרגי: מישהו צריך לשלם.

<אורנה אשכנזי: מישהו צריך לשלם, ואני חושבת שאין סיבה שילד שרוצה ללמוד מוזיקה ואין מוזיקה בבית ספר מסוים, אז פה אני נכנסת לנושא השני והנושא של שוויון הזדמנויות לכל התלמידים.

<אורנה אשכנזי: אני חושבת שאם ילד במועצה האזורית חוף הכרמל, שהוא גר בדרום המועצה, רוצה ללמוד כלבנות שיש רק בכפר גלים - - -

יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה, גבירתי.

יעקב מרגי: אנחנו דיון פתוח.

יעקב מרגי: לו צויר שייווצר מצב שמשרד החינוך בא ואומר, אתה יודע מה?

יעקב מרגי: זה התחום שלך, תתנייד, ויבואו כל תושבי המועצה, יגידו, אנחנו רוצים ללמוד בבית הספר הזה, זה יצור מצב כאוטי במועצה, אלא אם כן אין צורך ואפשר לעשות בית ספר אזורי אחד לכל המועצה.

יעקב מרגי: הטיעונים שלכם חזקים.

יעקב מרגי: אני חושב שכל ילד שרוצה ללמוד, אין אדם לומד אלא מה שליבו חפץ.

<אורנה אשכנזי: בדיוק.

יעקב מרגי: אין ספק, אבל אני רגיל שאומרים לי קביעות חד משמעיות, כי יש גם מציאויות אחרות, לכן שאלתי אותך את השאלה הזאת.

יעקב מרגי: יש פה צורך אמיתי לתת מענה, אבל צריכים להיות גם כלכיים, באיזה מצב כן, מתי מאשרים, מתי לא מאשרים, כי בסוף זה יכול לחזור אליכם כבומרנג, ואנחנו מתמודדים במועצות אזוריות אחרות, אבל אני לא רוצה לתת תשובה בכל הנושא הזה.

יעקב מרגי: עכשיו תמשיכי, הפסקתי אותך רק לצורך הדיון.

<אורנה אשכנזי: כן, אני מבינה.

<אורנה אשכנזי: אני חושבת שכרגע הנושא הבוער בעיניי זה נושא התשלומים, ושוויון הזדמנויות זה באמת נושא מאוד רחב.

לאה פדידה: זאת אומרת שאין בעיה בפתיחת אזורי הרישום?

יעקב מרגי: זה משרד החינוך יאמר לך, אם יש או אין.

לאה פדידה: מה שאתם מעלים עכשיו, אני שואלת אתכם, תלמיד או תלמידה במועצה אזורית חוף הכרמל שרוצים להירשם, אין בעיה באזורי רישום?

לאה פדידה: יש בעיית תקצוב ההסעה?

לאה פדידה: זאת הבעיה על השולחן?

<אורן עוזרד: בשביל ליישם את המדיניות של הגמשה, לא פתיחה, היושב ראש מתאר את זה בצורה יפה.

<אורן עוזרד: אני רוצה להפעיל את שיקול הדעת בתוך המערכת המוניציפאלית שלי, הפדגוגית שלי, להפנות תלמידים על סמך ייחודיות של בית ספר, על סמך מגמות, על סמך שיקולים חברתיים, על סמך שיקולי פרט אחרים, מבית ספר לבית ספר שני.

<אורן עוזרד: זו המשמעות של פתיחת אזורי רישום מבוקרת.

<אורן עוזרד: את הדבר הזה אני לא יכול לעשות בלי שאני אשלם או מכיסי או שישים את זה על הגב של ההורים, את התשלום.

לאה פדידה: אז הבעיה היא תקציב ולא פתיחת אזורי רישום.

יעקב מרגי: עתלית, איפה מתחנכים?

<אורן עוזרד: הם הולכים לכפר גלים.

יוסי יונה: יש סוגיה של הסעות?

<אורן עוזרד: מעתלית?

יוסי יונה: מעתלית לכפר גלים.

<אורן עוזרד: עתלית היא ישוב ממופה לגלים ויש תלמידים מעתלית שלומדים במשותף.

<אורן עוזרד: עבורם ההורים אמורים לשלם.

יוסי יונה: אני מבין, אני אומר לגבי הסוגיה הזאת של עתלית, כפר גלים.

יוסי יונה: יש סוגיה של הסעות או אין?

יוסי יונה: אני רק רוצה לדעת מבחינה טריטוריאלית.

<אורן עוזרד: יש הסעות.

יעקב מרגי: נדיבי, בבקשה.

<ישראל נדיבי: ישראל נדיבי, אני מנכ"ל מרכז המועצות, סבא לנכדים בבתי הספר.

<ישראל נדיבי: אני רוצה להתחיל משמונה שנים אחורה.

<ישראל נדיבי: הנושא הזה עלה בעבר על פי בקשה של מועצה אזורית מטה אשר ששלחה מכתב לד"ר שמשון שושני במשרד החינוך, ושם זה קצת יותר מסובך כי יש שם בתי ספר עם כל מיני מגמות.

<ישראל נדיבי: אני הולך לסיכום ואני חושב שזה מה שצריך להתקבל כאן.

<ישראל נדיבי: הסיכום שאמר ד"ר שמשון שושני, שהוא מוכן לתת גמישות למועצה אזורית במיפוי התלמידים באיקס אחוזים, 5%, 10%, והסיכום היה, אני לא מצאתי את הסיכום הזה בכתב, אבל הסיכום היה שבמטה אשר יהיה להם את המרווח הזה של ה-5%.

<ישראל נדיבי: הם שלחו אז מכתב, היה להם כמעט 4% תלמידים מוסעים שעלה להם 300,000 שקל.

<ישראל נדיבי: זה פחות או יותר המחירים.

<ישראל נדיבי: דרך אגב, כל תלמיד שממופה במקום אחד ומוסע למקום אחר, בערך עולה למועצה 3,000 שקל בשנה.

<ישראל נדיבי: אני אומר איזשהו מחיר גס וממוצע.

<ישראל נדיבי: אני חושב שזה מה שצריך להיות.

<ישראל נדיבי: עכשיו אני רוצה להגיד את הנימוקים, ואת הנימוקים האלה מישהו צריך לשקול ואולי לא רק המועצה.

<ישראל נדיבי: יש נימוקים פדגוגיים.

<ישראל נדיבי: אני זוכר שבזמנו היו בעמק חפר שני ילדים תאומים שחשבו שלא נכון שהם ילמדו בכיתה אחת, הסיעו אותם למקום אחר.

<ישראל נדיבי: כמובן שהמועצה קיבלה קנס של 3,000 שקל, כי אתה לא הולך לפי הכללים של מדינת ישראל.

<ישראל נדיבי: נימוק אחד.

<ישראל נדיבי: נימוקים שניים, לפעמים תלמיד הולך לכאן או לשם, זו פתיחת כיתה פחות בשנה, אז יכול להיות שהנימוק של ההסעה של 3,000 שקל "העקרוני" הוא יותר חשוב מבניית עוד כיתה.

<ישראל נדיבי: נקודה אחרונה.

<ישראל נדיבי: במקומות מקבילים אצלנו, אם זו רשות מקומית ששם התלמידים לא מוסעים בהסעה אלא עולים על האוטובוס, ומישהו יעשה את זה, אף אחד לא יקבל קנס.

<ישראל נדיבי: לסיכומו, אני מציע שמשרד החינוך יקבל וייתן לכל רשות מקומית מרווח של עד איקס אחוזים, לא קובע כמה, באישורכם.

יעקב מרגי: אם אני מצטרף להצעה שלך, ובכפוף לכללים שווים.

<ישראל נדיבי: כן.

יעקב מרגי: בבקשה גבירתי, ואחר כך אני אפתח את הדיון עם חברי הכנסת.

<דליה פרץ: בוקר טוב, אני דליה פרץ, אני יושבת ראש תא מנהלים ארצי, מנהלת מכהנת.

<דליה פרץ: ניהלתי הרבה שנים, עד השנה האחרונה בדימונה.

<דליה פרץ: השנה אני מנהלת במיתר.

יעקב מרגי: אז עכשיו אנחנו נתחיל לראות אתכם בדיונים, קבוע?

<דליה פרץ: מדי פעם.

יעקב מרגי: יופי, חשוב.

יעקב מרגי: מקבלים החלטות, ממליצים המלצות.

<דליה פרץ: אני רוצה להביא את כל השטח.

<דליה פרץ: אני לא רוצה לדון כרגע בעלויות, אני רוצה לדון במהות של פתיחת אזורי רישום ולומר קודם כול שאני חושבת שזה משגה כל כך חמור, כי אני חושבת שאתם כרגע, מה שאני שמעתי בכל אופן, אף אחד עוד לא דן על ההשלכות של פתיחת אזורי רישום על בתי הספר, על האופי של בתי הספר ועל איך ההחלטה הזאת משנה.

<דליה פרץ: אני רוצה לשתף אותך ואת הוועדה, ברשותך.

<דליה פרץ: אני הייתי שותפה בתהליך שהתרחש בדימונה, בוועדת ההיגוי בכל התהליך של אזורי פתיחת רישום, מה שנקרא מבוקר.

<דליה פרץ: במשך שנתיים עברנו תהליך, אפשרו לנו לבחור מודל שמתאים ליישוב שלנו על פי החוזקות והקשיים.

<דליה פרץ: בסופו של התהליך בחרנו מודל, ומה קרה?

<דליה פרץ: ראש המינהל, ואני לא באה בטענה, אני רק מספרת, וראש העיר, לא יכלו לעמוד בפרץ של ההורים ולמעשה המודל נפל, ומה שקרה, לא בחירה מבוקרת ולא שום דבר.

<דליה פרץ: כל הורה בחר לאן הוא רוצה ללכת.

<דליה פרץ: מה ההשלכות של זה על בית הספר?

<דליה פרץ: קודם כול החזקים איכשהו שורדים.

<דליה פרץ: החלשים, מה לעשות, יש להם את אלוהים.

יעקב מרגי: לא איכשהו שורדים, הם שורדים.

<דליה פרץ: אם יש להם את אלוהים, אז זה מה שיש להם, לא מעבר לזה.

<דליה פרץ: בתי ספר חלשים מוחלשים עוד יותר.

<דליה פרץ: אוכלוסיות חזקות מרוקנות את בתי הספר החלשים.

יעקב מרגי: מתפתח תהליך של מיתוג בתי הספר.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

<דליה פרץ: אני רק אומר משפט אחרון, ברשותך.

<דליה פרץ: מה שזה הופך את מנהלי בתי הספר, שבמקום לעסוק בפדגוגיה ובתהליכי למידה שמעמיקים חשיבה, אנחנו עוסקים היום בפופוליסטיות מול ההורים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אין ספק שצריך להתייחס למציאות כזו.

יעקב מרגי: היא עלתה ואמנם רמזתי עליה בפתיחה, בשאלות.

יעקב מרגי: חברי הכנסת.

יעקב מרגי: פרופ' יונה, בבקשה.

יוסי יונה: תודה אדוני היושב ראש.

יוסי יונה: איתי פה ליילה אבו חבייש מיפו והיא תגיד מילה או שתיים על עצמה.

יעקב מרגי: איפה את לומדת, מה את עושה פה היום.

<ליילה אבו חבייש: אני לומדת בעירוני י"ב.

<ליילה אבו חבייש: אחרי בית הספר אני הולכת לפסגות.

<ליילה אבו חבייש: אנחנו הולכים שם ללמוד ולדעת - - -

יעקב מרגי: אני אעזור לך.

יעקב מרגי: הצגנו כאן את המיזם הזה, את תכנית חינוך לפסגות.

יעקב מרגי: הם מקבלים מסלול של העצמה.

יעקב מרגי: הם מגיעים לפסגות ומגיעים להישגים, הם הופכים להיות חבל על הזמן, בסיירת, הדובדבן של הקצפת של מערכת החינוך והלוואי שנמצא את המשאבים לשכפל את המיזם הזה.

יעקב מרגי: הוא נמצא בכמה מקומות בארץ.

יעקב מרגי: לאחרונה קיימנו דיון.

יעקב מרגי: הם התחילו ביוזמתם, אם אני לא טועה, בשגב שלום.

יעקב מרגי: הם ביקשו את הסיוע של המשרד ושלנו.

יעקב מרגי: אני חושב שזה נכון.

יעקב מרגי: ראיתי בביקור באחד מבתי הספר כאן בירושלים, התלמידים הבוגרים והתלמידים הציגו איפה הם היו, איפה הם נמצאים היום והשמיים הם הגבול.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יוסי יונה: הסוגיה הזו באמת של פתיחת אזורי רישום, אני חושב שאף אחד מאיתנו, חברות וחברי הכנסת, נשות ואנשי חינוך לא יתנגד לרעיון שתחת הכותר שנקרא חנוך לנער, לנערה על פי דרכם, זאת אומרת שאכן תהיינה מסגרות חינוכיות שיתנו לכל ילדה וילד את ההזמנות לפתח את הפוטנציאל שלהם ולעסוק במה שהם אוהבים.

יוסי יונה: זה מנקודת מבט אחת וכולנו בעד העיקרון הזה ובעד הרעיון החינוכי הפדגוגי הנהדר הזה.

יוסי יונה: מצד שני, אנחנו חוששים שפתיחת אזורי רישום כפי שדליה, מנהלת בית הספר, מתריעה על הסכנה, שפתיחת אזורי רישום זו סכנה שמוכרת לנו, אדוני היושב ראש, מוכרת לך, מוכרת לכל מי שעסקה ועוסקת בחינוך, שיש תופעה של קרימינג, שבעצם פתיחת אזורי הרישום תיצור איזשהו ריבוד וסלקציה סוציו אקונומית מעמדית שבו תלמידים טובים ומצטיינים עם עידוד של הורים וכסף, בעצם - - -

לאה פדידה: למה זה יצור ריבוד?

לאה פדידה: אתה יכול להתייחס לזה?

יוסי יונה: בוודאי, אדרבא.

יוסי יונה: תארי לך נוצר בידול מעמדי, פדגוגי אם תרצי, והנה דווקא כאן יכולה לבוא בקשה, מדינה יקרה, אנא סייעי לנו ליצור את הבידול המעמדי.

יעקב מרגי: ואנחנו הולכים בכיוון הזה ומתעצמים.

יוסי יונה: כן, אז זה יוצר בעיה, כפל.

יוסי יונה: אם בעבר ההורה יכול היה לבוא ולומר, אני רוצה בידול ואני יכול לממן את הבידול, עכשיו הוא יכול לבוא בתביעה למדינה ויגיד לה, מדינה יקרה, אנא סייעי לי במשאבים כדי להעצים את הבידול, אז הסכנה הזאת עומדת לפתחינו ואני מן הסתם אשמח לשמוע את נציגי משרד החינוך, מה דעתם ועמדתם בנושא הזה.

יוסי יונה: משפט סיכום, אדוני היושב ראש.

יוסי יונה: איך אנחנו יכולים להגיע לאופטימום שמצד אחד אנחנו אכן רוצים שמערכת החינוך תיתן לכל ילדה וילד את האפשרויות להתפתח באופן המקסימלי ולפחות האופטימלי, ומצד שני שלא תיווצר לנו חברה שהעיקרון והערך של שוויון הזדמנויות הופך להיות לאות מתה במערכת החינוך.

יוסי יונה: תודה.

יעקב מרגי: מאחר ולא הצגתי את האורחים שלי, את המלווים שלי, אז מור אביטן, רמלה, כיתה י"א, היבה ג'ובראן מיפו, י"א.

יעקב מרגי: עודה אבו שמס גם איתנו.

יעקב מרגי: ברוכים הבאים.

יעקב מרגי: בעזרת השם תיהנו מהדיון.

יעקב מרגי: בבקשה, חברת הכנסת פדידה.

לאה פדידה: אז קודם כל לפני זה רק תגידו את שמכם כי אני עדיין לא הספקתי להגיד.

<מעיין בן דוד: קוראים לי מעיין בן דוד, בכיתה ו' מאיתמר בן אב"י ביפו.

<מעיין בן דוד: אני בחינוך לפסגות, יפו ד' קסטרו.

<מעיין בן דוד: אני בת 12 ו-9 חודשים.

יעקב מרגי: ומה את רוצה להיות כשתהיי גדולה?

<מעיין בן דוד: וטרינרית.

<מעיין בן דוד: זה החלום שלי.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: אנחנו נשתדל לסייע בידך.

יעקב מרגי: המדינה תשתדל לא להפריע לך.

<מאור אלבז: אני מאור אלבז מבית ספר יובל בבאר שבע, כיתה ו'.

<מאור אלבז: אני בן 11 ואני בחינוך בפסגות.

יעקב מרגי: באיזו שכונה אתה גר?

<מאור אלבז: נחל עשן.

לאה פדידה: תודה רבה, מאור.

לאה פדידה: האמת שזה מוסיף כייף וצבע ליום-יום.

לאה פדידה: אני רוצה להגיד משהו.

לאה פדידה: מה תפקידו של החינוך, אנחנו יודעים והוא מורכב, אבל אחד מתפקידי החינוך בעיניי הוא באמת לתת לילד הזדמנות לממש את הפוטנציאל שלו.

לאה פדידה: פתיחת אזורי רישום הוא דבר חיובי, הוא דבר נכון, אבל צריך להיות לו מינון וצריך להיות לו אבני בוחן, מתי, איפה ואיך.

לאה פדידה: לגבי הסוגיה של בתי ספר ומעמדות, אם אנחנו נוכל להתחייב שכל ילד וילדה ללא שום קשר במצב הסוציו אקונומי שלו, יוכל לבחור ללמוד בבית ספר כזה או אחר וידאגו לו, ובואו ניקח את המקרה הפרטי שלי.

לאה פדידה: אני לא יכולתי ללמוד כנערה בבית ספר שרציתי, בא חוק ממשלתי, אמר אינטגרציה, שלח אותי לריאלי בעירוני ה'.

לאה פדידה: שילמו עלי הכול, אני קיבלתי הזדמנות.

לאה פדידה: תאמינו לי, לקחתי אותה בשתי ידיים.

לאה פדידה: היום אני כבר עם תואר שני וכן הלאה.

לאה פדידה: יש פה גם טריק.

לאה פדידה: זה לא באמת פתיחת אזורי רישום, זה בא במסווה של בואו ניתן תקציב להסעות, אבל זה בסדר להביא את זה לשולחן, כי על מנת שאותו ילד וילדה יוכלו ללמוד איפה שהם רוצים, אם זה בית ספר רעות, שזה לאומנויות, ואם זה כל בית ספר אחר, בשמת או כל בית ספר אחר, אז אני מציעה שלצד האישור של פתיחת אזורי הרישום אנחנו צריכים לדעת מהן אבני הבוחן שבאמת ילד יכול, לא בגלל שסתם בבוקר לא התחשק לו.

לאה פדידה: אם זה המקצוע שהוא צריך ואם זה מקצועות הליבה ואם זה העניין שהוא נמצא, זה דבר אחד, ומאידך, לדעת שיש מה שנקרא תיקון, והתיקון הזה אומר שאם ילד וילדה שחשקה נפשם ללכת ללמוד בבית ספר רעות כי יש לה כשרון למשחק או כשרון למחול, מדינת ישראל/מישהו אחר צריך לתת לה את המאה על מנת לאפשר לה ללמוד בבית הספר הזה.

יעקב מרגי: ואם היא כבר מוסעת ויש תקציב ייעודי, למה מתבטל?

לאה פדידה: אם בעצם אנחנו מגשרים על זה, בדיוק הרצון שלך, הרצון שלך, כבודו, לתת איזשהו קו שווה והזדמנות שווה, אז אם יש לה את ההסעה ומשלמים עליה על בית הספר, היא תוכל להגיע גם מהשכבה הזו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: איתן ברושי.

איתן ברושי: בואי תגידי.

<עיישה זועבי: שמי עיישה זועבי מבית ספר חשמונאים מיפו.

יעקב מרגי: באיזו כיתה את?

<עיישה זועבי: ד'.

יעקב מרגי: וכבר בכיתה ד' את רוצה להעפיל לפסגות?

יעקב מרגי: כל הכבוד לך.

<עיישה זועבי: ואני בת 9.

יעקב מרגי: ומה השאיפות שלך?

איתן ברושי: מה את רוצה להיות כשתגדלי?

<עיישה זועבי: אני עדיין לא יודעת.

יעקב מרגי: יפה, גם תשובה חכמה.

יעקב מרגי: אני שיניתי כמה פעמים את מה שאני רציתי להיות, תראי לאן הגעתי בסוף.

<מור אביטן: אני מור אביטן, בן 16, לומד ברמלה, תלמיד בפסגות, בכיתה י"א.

יעקב מרגי: ויש לך תוכניות לעתיד?

<מור אביטן: שואף גם להיות פוליטיקאי.

יעקב מרגי: אם לא קלקלנו לך את המוטיבציה, יש לנו עוד תקווה.

<מור אביטן: לא, אני באתי ללמוד.

יעקב מרגי: יפה, כל הכבוד.

<עודה אבו שמס: שמי עודה אבו שמס, אני בת 10.

<עודה אבו שמס: אני מיפו ואני בכיתה ה'.

יעקב מרגי: ואת שמחה שאת בתוכנית הזו של פסגות?

<עודה אבו שמס: כן.

יעקב מרגי: מה זה נותן לך לעומת שנים שעברו שלא היית?

<עודה אבו שמס: ללמוד יותר חזק.

יעקב מרגי: נותנים חשק ללמוד?

יעקב מרגי: זה הכי חשוב.

<היבה ג'ובראן: שלום, קוראים לי היבה ג'ובראן, אני בת 16, כיתה י"א, מיפו.

<היבה ג'ובראן: אני גם בחינוך פסגות.

<היבה ג'ובראן: לי מה שחינוך בפסגות נתן, אני מגן בעצם עד כיתה ח' הייתי בבית ספר פרטי ששם זה היה מה זה קשה, ואז כשהגעתי לבית הספר שאני לומדת בו עכשיו, אז חינוך לפסגות ממש עזר לי.

<היבה ג'ובראן: הוא ממש לקח אותי והעצים אותו ופיתח אותי.

יעקב מרגי: נאחל לך הצלחה.

<היבה ג'ובראן: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, איתן.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת ואורחים יקרים, אני חושב שיש פה אי הבנה.

איתן ברושי: בדיון שיזמה המועצה האזורית חוף כרמל לא מוצע לפתוח את אזורי הרישום.

יעקב מרגי: אני יודע, אני כבר שמתי את זה על השולחן.

איתן ברושי: מוצע לאפשר איזושהי התנהלות של מועצה אזורית, ואני רוצה להסביר בכל זאת, למרות שיש פה עוד ראש מועצה לשעבר.

איתן ברושי: לא בטוח שכולם מבינים את ההבדל.

איתן ברושי: תראו, ילדים שנולדו במועצה אזורית, בעיקר מושבים וקיבוצים, לאחרונה גם ישובים קהילתיים בעשרות השנים האחרונות, נולדו בחלק גדול ביישובים קטנים, מבודדים בקבוצות קטנות, שבעצם מלידה ועד סוף בית הספר לא בחרו שום דבר והיו בקבוצה, לעיתים גם עם אותם ילדים, עם כל הבעייתיות, עם אותם מורים, וחייבים לפתוח איזשהו ונטיל שמאפשר שחרור לחצים, לאפשר מגוון אפשרויות, אני תיכף אגיע ללימודים, גם חברתיות.

איתן ברושי: לעיתים למורה כבר אין סבלנות לילדים ולהורים אין סבלנות וחייבים לאפשר את התנועה הזאת.

איתן ברושי: מישהו דיבר פה קודם על הסעות.

איתן ברושי: תראו, במועצה אזורית, הסעות זה דבר שאין לך שליטה עליו.

איתן ברושי: אני תמיד אמרתי, זה כמו מום מלידה, אתה לא משחרר מזה.

איתן ברושי: אי אפשר לעשות כלום בלי הסעות.

איתן ברושי: זה לא במקרה איזו הובלה.

איתן ברושי: ההסעות זה תנאי הכרחי לכל הפעילות גם הבלתי פורמלית, ולכן מרכיב ההסעות פה הוא מרכיב חשוב, אבל הוא לא הסעות שנולדו בגלל שהעבירו תלמיד מיישוב ליישוב.

איתן ברושי: גם עניין הפערים פה הוא לא דרמטי כמו שמישהו מדמיין.

איתן ברושי: מועצה אזורית, יש בה רמת שוויון יותר גדולה מפערים בין אזורים אחרים ולכן זו לא תוספת הסעות, זו בעיה של קיבעון של פקידים.

איתן ברושי: פה הבעיה היא לא כספית, אלא חוסר ההבנה של אנשים שלא יודעים על מה הם מדברים, כאילו יש פה תוספת.

איתן ברושי: אל תיתנו תוספת אבל אל תגרעו ותשאירו גם קצת שיקול דעת לראש מועצה.

איתן ברושי: הוא לא הדבר האחרון בשרשרת, הוא גם נבחר על ידי ציבור.

איתן ברושי: ראש מועצה לא קיבל את התפקיד הזה במכרז והוא לא מקורב לשר פוליטי.

איתן ברושי: ראש מועצה נבחר על ידי התושבים כדי לנהל את המועצה שלו, ולכן אני חושב שהדיון על פתיחת אזורי הרישום הוא חשוב.

איתן ברושי: אני אגיד כראש מועצה אזורית עמק יזרעאל, ואני הנהגתי כשהייתי ראש מועצה, בין שלושה בתי ספר תיכוניים, במזרע, ביפעת ובנהלל, קראתי לזה שילוב אזורי ואפשרתי לתלמידים מכיתה י' עד י"ב ללמוד יומיים-שלושה בבית ספר אחר כדי להגיע לחוגים שלא קיבלו בבית הספר שלהם, משום שגם במועצה אזורית גדולה כמו שאני גדלתי איתה, עמק יזרעאל, לא ניתן לאפשר את כל האפשרויות.

איתן ברושי: זה לא רק מוזיקה ומחול, זה גם תקשורת וזה 5 נקודות והמון מקצועות שאתה לא יכול לאפשר אותם בבית ספר של אלף תלמידים ואתה עושה אותם במועצה ומאפשר גמישות בהסעות כדי להגדיל את הבחירה במקצועות, ואת זה אתם לא מבינים, לכן יש בעיה שכמעט ואין נציגי ההתיישבות בשום מקום שמתקבלות ההחלטות.

איתן ברושי: עוד מעט גם בתוך בתי הספר לא יהיו אנשים שבאים מההתיישבות, לכן מה שאני חושב, אדוני היושב ראש, שזה יהיה נכון לקיים פה דיון על פתיחת אזורי הרישום, שהוא לא מתייחס דווקא להיבט שהוצג פה, ומצד שני לומר שצריך לאפשר את הגמישות בוודאי בתוך מועצה אזורית.

איתן ברושי: הרי ראש המועצה לא ייתן לפגוע בבית ספר שתהיה לו גם בעיה כלכלית, כי זה עולה כסף, אבל אי אפשר להתעלם מהשאלות האחרות ולא רק הכלכליות, ולכן אני מבקש לאשר את העיקרון ואולי להגיע לנוסחה יותר מדויקת מזאת שהוצגה.

איתן ברושי: אני אומר למשרד החינוך, אתם עוסקים בחינוך.

איתן ברושי: החינוך ההתיישבותי הוא לא רק האוטובוס הצהוב, ואני מציע שיבואו לבית ספר בכוח המשיכה ולא בכוח ההסעה, לא בכוח ההסעות אלא בכוח המשיכה, אבל בלי היכולת להסיע, שום תורה לא ניתן ללמד ושום תפיסה חינוכית לא ניתן ליישם.

איתן ברושי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חיים ילין.

יעקב מרגי: קודם כול מי האורחת שלך?

<מיה: אני מיה, בכיתה ו' בכרמיאל ואני בחינוך לפסגות מכיתה ג'.

יעקב מרגי: באיזו שעה יצאת הבוקר מהבית?

<מיה: 6:30.

חיים ילין: היא דרך אגב לא ראתה גשרים וצמתים.

חיים ילין: היא ישנה בדרך.

יעקב מרגי: את רוצה לומר לנו משהו?

חיים ילין: מה את רוצה להיות?

<מיה: מעצבת פנים.

יעקב מרגי: יפה, יש לה טעם טוב.

יעקב מרגי: חיים, בבקשה.

חיים ילין: האמת שאני ממש שמח לראות את הילדים ולנסות להכניס אותם לאיזושהי אווירה של דמוקרטיה בכנסת ישראל, עם כל המוגבלויות והמגבלות שיש פה בבית הזה.

חיים ילין: תראו, כשאתם מדברים על פתיחת אזורי רישום, אז יש פה בעיה לא פשוטה, כי בדרך כלל, למה שאת התייחסת, בדרך כלל זה נובע מאותם בתי ספר קיבוציים או מושביים במועצות האזוריות שהעירונים רוצים לבוא ללמוד שם, למה?

חיים ילין: כי יש להם את האפשרות לבוא ולשלם ולהגיע למקומות האלה.

חיים ילין: זה בדרך כלל קורה ביישוב של משרד החינוך.

חיים ילין: אנחנו רואים את זה, דרך אגב, בשער הנגב כאשר יש מועצות אחרות שבית הספר עצמו הוא בית הספר של שלוש מועצות אזוריות.

חיים ילין: זה באישור של משרד החינוך, אלא מה, יש פה טריקים ומשרד החינוך מעלים עין מזה, גנאדי, אני אומר לך את זה בשיא הרצינות.

חיים ילין: חוזה פיקטיבי באחד המושבים או הקיבוצים, זאת הכתובת שלהם ועכשיו משרד החינוך משלם, יש הסעות, וואלה יופי.

חיים ילין: בואו נשים הכול על השולחן.

חיים ילין: מה אנחנו אומרים ומשרד החינוך אומר?

חיים ילין: רגע, אם יש חוזה שכירות, מי אנחנו בכלל?

יעקב מרגי: אם הוא יעסיק חוקרים פרטיים, יהיה דיון מהיר בוועדה אצלי, שמשרד החינוך מעסיק חוקרים פרטיים.

חיים ילין: כבוד היושב ראש, העסקת החוקרים תעלה פי עשר מאשר הדיון עכשיו.

חיים ילין: בואו נשים את הדברים כמו שהם.

חיים ילין: לי היה אותו סיפור, גנאדי, אתה מכיר אותו מעולה.

חיים ילין: בית ספר מושבי, בית ספר קיבוצי ועכשיו חלק מהמושבניקים רוצים לעבור לבית ספר הקיבוצי.

חיים ילין: דרך אגב, אף פעם לא ראיתי בקשה הפוכה.

חיים ילין: על מה מדובר פה?

חיים ילין: מדובר פה וידוע שאם יש לי בית ספר מושבי שעכשיו גנאדי, אתה צריך לבנות כיתות שם, לעזוב את בית הספר החדש.

חיים ילין: צריך לבנות שם כיתות שעולות טונה כסף כאשר יש מקום בבית הספר השני.

חיים ילין: אני לא רוצה לקרוא לזה, מה שנקרא פתיחת אזורי רישום, אני רוצה לקרוא לזה ניוד בשביל לחסוך בסופו של דבר למדינת ישראל או לאזן בין שני בתי ספר לא מבחינה אינטלקטואלית אלא מבחינה פיזית.

חיים ילין: המסקנה שלי הייתה מאוד פשוטה מכל הדיונים האלה, דרך אגב.

חיים ילין: ההחלטה שאני קיבלתי הייתה מאוד ברורה, יש מרכז חינוכי אחד, כל בתי הספר נבנים שם, כל ההסעות מגיעות לשם ועכשיו מבחינתי א-ג' לכולם, ד'-ג' לכולם או אזורי או ערבוב שלם.

חיים ילין: בסוף יש מועצה אחת.

חיים ילין: לא בכל מקום אפשר לעשות את זה טכנית, אבל לבוא ולהגיד לילד מבית ספר אחד שרוצה לעבור לשני בגלל שההורים שלו עובדים קשה מהבוקר עד הערב ובבית ספר אחד הלימודים נגמרים ב-14:00 ובבית הספר השני נגמרים ב-16:00 או ב-16:30, זה היה אחד הקריטריונים שאנחנו היינו מאפשרים לעבור מצד לצד.

חיים ילין: אם היו מעודדים מגמות שונות לשני בתי ספר, אז גם היה עירוב.

חיים ילין: בסוף על מה מדובר?

חיים ילין: שקל אחד לא צריך להוסיף.

חיים ילין: זה מה שהכי מעצבן אותי.

חיים ילין: זו לא תוספת תקציבית.

חיים ילין: הילד שעובר מפה לפה ילך עם הפר קפיטה, זה הכול.

חיים ילין: לא להוריד את הפר קפיטה.

חיים ילין: זו לא החלטה שהיא ברומו של עניין ולא תקציבי ולא שום דבר, ולכן אני לא יודע למה לא מאפשרים את זה.

חיים ילין: אני רק דבר רוצה להגיד לכם.

חיים ילין: בסוף אני רוצה להגיד לכולם ואני אומר את זה גם לחוף הכרמל.

חיים ילין: עקב ראש, לא משנה, ההחלטה תהיה שיש עקב ראש שלהם.

חיים ילין: את מי הם יעבירו?

חיים ילין: על סמך מה הם יעבירו?

חיים ילין: תהיה להם מלחמת עולם שם בפנים, לכן בואו חבר'ה, כל מה שאתם צריכים להגיד להם, חבר'ה, תשברו את הראש אתם, אנחנו מאפשרים את זה.

חיים ילין: עקב ראש יהיה שלהם, לא שלכם בכלל, אז למה להתערב?

יעקב מרגי: משרד החינוך, הדיון פה מתחלק לשני חלקים.

יעקב מרגי: קודם כול בואו נתייחס ספציפית לאורחים שלנו מחוף הכרמל, שזה גם נושק.

יעקב מרגי: דרך אגב, זה הדיון השני היום שאני מתעסק עם מועצות אזוריות, שדיון ספציפי יישובי יכול לעזור למועצות אזוריות אחרות.

יעקב מרגי: אני בא ואומר, יש פה צורך ספציפי.

יעקב מרגי: לא ביקשו תוספת תקציב.

יעקב מרגי: אם אני הבנתי נכון, המועצה פה מתנהלת על פי המסלול שהמחוזות אישרו להם.

יעקב מרגי: יש להם את הצורך.

יעקב מרגי: הם לא עכשיו מבקשים, פתח אזורי רישום, תן לנו מאה אחוז חופשיות ולנהל את העניינים שלנו לבד.

יעקב מרגי: כרגע במצב הקיים אומר לך, תקשיב, אילו התלמיד הזה לא היה מבקש לעבור לבית ספר כפר גלים או המשותף, הייתי מקבל את הקפיטה שלו בהסעות, מקבל את הכסף.

יעקב מרגי: אישרתי לו לעבור, אתה גורע זאת ממני למרות שהוא ילד מוסע.

יעקב מרגי: השאלה למה, אם זה הכרח.

יעקב מרגי: אני שואל שאלה, למה?

יעקב מרגי: אחר כך נפתח את הדיון.

יעקב מרגי: בכלל, תנו לנו הסתכלות על כל סוגיית פתיחת אזורי הרישום.

יעקב מרגי: ברשותכם, לפני כן, הגיעו אלינו אורחות חשובות.

יעקב מרגי: הראשונה שבהן תציג את עצמה, מה השם, איזו כיתה?

<שקד: קוראים לי שקד, אני מכיתה ו' ואני באתי מקצרין.

יעקב מרגי: באיזו שעה יצאת מהבית?

<שקד: 5:30.

יעקב מרגי: כל זה בשביל להיות בכנסת.

יעקב מרגי: זה חינוך לפסגות.

יעקב מרגי: שואפת.

<נדין: קוראים לי נדין, אני בת 11, מלוד.

יעקב מרגי: יפה, ואת בחינוך לפסגות.

יעקב מרגי: אני לא אשאל אותך מתי יצאת מהבית, זה לא רחוק, אבל גם יצאת ב-7.

<נדין: ב-6:30.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: אני מאחל לכם יום פורה, מהנה ושתצליחו באמת להגיע לפסגות בחינוך.

יעקב מרגי: משרד החינוך, לשאלה שלי קודם.

<גנאדי קמנצקי: גנאדי קמנצקי, מנהל אגף בכיר מיפוי ותכון.

<גנאדי קמנצקי: תראו, הנושא הזה הוא מבחינתנו לא כספי ולא רצון לחסוך כסף.

<גנאדי קמנצקי: אני אתן תמונה כללית.

<גנאדי קמנצקי: המערכת עובדת, אם אין בית ספר ביישוב, על פי מיפוי.

<גנאדי קמנצקי: ישוב אחד הולך ליישוב שיש בו בית ספר.

<גנאדי קמנצקי: נתקלנו בכל מיני סיטואציות שחלק מראשי המועצות העלו אותן, שבית ספר אחד, מספר התלמידים באופן טבעי ירד, בבית ספר אחר ההיפך, יש גאות, אז אנחנו פיתחנו מערכת של מיפוי כפול.

<גנאדי קמנצקי: אנחנו מאשרים ליישוב במועצה, שהמועצה קובעת, להתחלק.

<גנאדי קמנצקי: לפעמים זו גם עיר.

<גנאדי קמנצקי: יש ערים או מועצות מקומיות שאין שם בית ספר.

יעקב מרגי: אתם מאשרים את זה באופן קבוע או רק מקומות שיש צורך?

<גנאדי קמנצקי: רק על פי בקשה.

<גנאדי קמנצקי: אנחנו שואלים את המחוז מה דעתו, שואלים את הרשות הקולטת מה דעתה, בודקים האם זה לא מביא לצורך לבינוי נוסף ועם כל התנאים האלה אנחנו מאפשרים, כולל כספי הסעות.

<גנאדי קמנצקי: זאת אופציה שנייה.

<גנאדי קמנצקי: בעצם אנחנו מאפשרים גם מיפוי קשיח וגם מיפוי כפול.

<גנאדי קמנצקי: אם יש חריגים כאלה אחרים, אז יש לנו ועדה עליונה להסעות שהיא בוחנת את כל הנושאים שלא נכנסו לאחת משתי הנישות.

<גנאדי קמנצקי: זאת שאלה מאוד מורכבת שאתם שמעתם את שתי הקצוות, קצוות מסוימות שאומרות לא לאפשר מיפוי - - -

יעקב מרגי: זה לא הדיון.

יעקב מרגי: הילד הגיע לוועדה עליונה, אישרתם לו רישום בבית ספר איקס, למה אתה גורע לו את ההסעה?

<גנאדי קמנצקי: אני אפילו לא חבר בוועדה העליונה.

<גנאדי קמנצקי: אני מבקש שחברי שמעון יסביר.

יעקב מרגי: אחר כך.

יעקב מרגי: תסיים רק את הדברים שלך.

<גנאדי קמנצקי: אני רוצה להגיד שאנחנו יצרנו שתי אופציות ואופציית ביניים שבוחנת כל דבר לגופו של עניין, כי כל החלטה, חייבים להסתכל עליה במבט ארצי, מה יקרה אם נאשר לכם, אז יתחיל לחץ על מועצה אחרת או על מועצה מקומית אחרת שהיא לא מעוניינת לפתוח את זה.

<גנאדי קמנצקי: הרי זו רק התחלה.

<גנאדי קמנצקי: אחר כך אתה נותן את התלמיד, אחר כך יתברר שצריך לשלוח הסעה מיוחדת או מונית או לפעמים הורים אומרים, תנו לנו רק כסף, אנחנו באוטובוס.

<גנאדי קמנצקי: אחר כך אומרים, לא אוטובוס, לא הולך, תדירות לא בסדר, תסדר לי הסעות מכיוון שאני כמו כל תלמיד במועצה.

<גנאדי קמנצקי: זה יוצר מורכבויות ופניות שונות, לכן כל הנושא הזה, צריך לדון לגופו של עניין בוועדה העליונה לביצוע הרפורמה, בגלל השלכת רוחב.

<גנאדי קמנצקי: עכשיו אתה פותר בתוך המועצה, אחר כך יבוא מישהו ויגיד, אני רוצה לנגן על עוד ויש רק בבית ספר ברשות אחרת, למה אתה פוגע בי, וכן הלאה, ויתחיל לחץ מטורף על הרשות.

<גנאדי קמנצקי: אני אישית כאיש מקצוע ממש לא הייתי ממליץ ללכת על זה.

<גנאדי קמנצקי: במועצה הזאת יש בית ספר עם שם מצוין בקיבוץ, נכון?

<אורן עוזרד: שני בתי הספר עם שם מצוין.

<גנאדי קמנצקי: אבל אני די בטוח שהתנועה, בלי שאני ביררתי קודם - - -

<אורן עוזרד: ממש כבר לא.

<אורן עוזרד: זה היה ככה לפני כמה שנים.

<אורן עוזרד: זה כבר לא.

<אורן עוזרד: שניהם מאוזנים, שניהם מצוינים.

<גנאדי קמנצקי: אז בעצם המטרה שלנו במדיניות של ההסעות היא לא לחזק את התופעות השליליות שבזה, אז הדיון צריך להתבצע לגופו של עניין בוועדה.

יעקב מרגי: לא קיבלתי תשובה.

יעקב מרגי: שמעון נבון, אני שואל אותך שאלה ממוקדת.

יעקב מרגי: התלמיד הזה כשהוא שובץ בבית ספר א', תוקצב בהסעות.

יעקב מרגי: אישרת לו לא על דעת ראש המועצה.

יעקב מרגי: הוועדה העליונה אישרת לו לעבור לבית ספר ב'.

יעקב מרגי: למה נגרע ממנו?

<שמעון אבני: הוועדה העליונה שאתם קוראים לה, היא נקראת מרכזית, אין דבר כזה לאשר ילד בלי כסף.

<שמעון אבני: זה אוטומטית גורר כסף.

יעקב מרגי: אז תתקן אותי, למה נגרע כסף?

<שמעון אבני: הם לא אושרו.

<שמעון אבני: הילדים האלה עלו לוועדה אצל המנכ"ל ועלו לוועדה מרכזית ולא אושרו.

יעקב מרגי: ובכל זאת נרשמו בבית ספר אחר.

<שמעון אבני: אני לא יודע אם הם נרשמו או לא.

<שמעון אבני: מי שלא לומד בבית ספר לפי המיפוי, לא מקבל את הכסף.

<שמעון אבני: זה הכלל.

יעקב מרגי: אתה אומר, ברגע שהוועדה אישרה - - -

<שמעון אבני: הוועדה אמרה שפה תעשו שני אזורי מיפוי וכולם ייסעו, אין בעיה.

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה.

יעקב מרגי: אנחנו בתהליך של פישוט הליכים בקדנציה הזו.

יעקב מרגי: סיפר לנו נדיבי משהו היסטורי.

<שמעון אבני: הוא לא עובד היום, המשהו ההיסטורי.

יעקב מרגי: אתה כבר יודע מה אני שואל?

יעקב מרגי: הייתה המלצה לתת מרווח שוליים צרים לתת חופש פעולה.

יעקב מרגי: אני לא הייתי מציע למועצה לקחת את זה.

יעקב מרגי: אני חוויתי כשהתערבתי במקרה במועצה אחרת, למה לזה אישרו ולזה לא אישרו.

יעקב מרגי: אתה אומר לי שאין מציאות שהמועצה יכולה לאשר בלי אישור הוועדה?

<שמעון אבני: בלי מיפוי כפול.

<שמעון אבני: יש עשרות פניות, אגב, של מועצות אזוריות בארץ, שכולן נדחות.

<שמעון אבני: הם לא הראשונים, כשאנחנו אומרים, חבר'ה, תעשו מיפוי כפול.

<שמעון אבני: אני אומר לך שאם הם מבקשים מיפוי כפול, אנחנו נאשר אותו.

יעקב מרגי: בכל מקרה?

<שמעון אבני: אני אומר לך עכשיו פה, אם הם יגישו בקשה למיפוי כפול, אנחנו נאשר.

יעקב מרגי: כשאתה בא ואומר עמדה נחרצת, אם המועצה תבקש רישום כפול באותו ישוב, אתם תאשרו.

<שמעון אבני: כן.

יעקב מרגי: כל ישוב שיבקשו, לא תבדקו, לא תבחנו?

<שמעון אבני: לא, רק לשני בתי הספר האלה.

יעקב מרגי: אין להם בתי ספר אחרים.

<שמעון אבני: אם הם יבקשו מיפוי של כל היישובים, ילמד ילד 100 קילומטר מאיפה שהוא גר, אני אומר לך, נוסע.

יעקב מרגי: ואתה פתאום לא חושש לכל התופעות השליליות?

<שמעון אבני: איזה תופעות שליליות?

יעקב מרגי: אתה באת ואמרת מצב נתון, רבותיי, אנחנו בעל כורכנו נכנסים לדיון הזה של פתיחת אזורי רישום.

יעקב מרגי: אשאל אותך שאלה.

יעקב מרגי: אתה אמרת דבר בנחרצות ואני לא חושב שיש לך כיסוי למה שאתה אומר.

<שמעון אבני: יש, הנה מנהל אגף המיפוי.

יעקב מרגי: אז אני אומר לך, זה חמור מאוד.

יעקב מרגי: לו יצויר, אני ראש המועצה, מבקש ממך, תן לי רישום כפול בכל ישוב, זאת אומרת תן לי חופש פעולה בכל המועצה.

יעקב מרגי: פועל יוצא ממה שאתה אומר לי, אם אתה נותן לי לכל היישובים במועצה רישום כפול, זאת אומרת שאני רשאי לשבץ כראות עיניי.

<שמעון אבני: נכון.

<שמעון אבני: שההורים יבחרו.

<אורן עוזרד: ההורים רשאים לבחור.

<אורן עוזרד: הם רוצים להחזיק את החבל בשתי קצותיו.

<שמעון אבני: נכון.

יעקב מרגי: אתה אומר, בתנאי שזה על פי רצון ההורים.

<שמעון אבני: כן.

יעקב מרגי: ואין לך בעיה עם זה שכל ההורים יבואו - - -

<שמעון אבני: לי אין בעיה.

<גנאדי קמנצקי: לא אין בעיה כי הוא מתקצב, אבל לי תהיה בעיה ואנחנו נבקש ממחוז לבנות תוכנית, לקבל חוות דעת.

<גנאדי קמנצקי: יש פתיחת אזורים מבוקרת שיוחלט לא להפעיל אותה במועצות אזוריות מאותן סיבות, והם לא מבקשים את זה ולא ירצו את זה, אז הבעיה היא לא אצלנו בדיוק.

יעקב מרגי: הבעיה אצלך.

יעקב מרגי: הוא אתגר אותך.

יעקב מרגי: לו יצויר שאני יועץ ארגוני שלך, אני אומר, יש לי בעיה, בוא נמקד אותה, מאיזה אזורים זה בא לי.

יעקב מרגי: אולי זה בא לי מיישוב אחד או שניים?

יעקב מרגי: בוא ניקח אותם, נבקש אישור כפול באותו מקום, תן להורים לבחור באותו ישוב.

<אורן עוזרד: מיפוי כפול זה לכל הרשות.

יעקב מרגי: לאו דווקא, הוא אומר לך, גם יישובי.

<אורן עוזרד: יכול להיות שאנחנו יכולים לעשות יישובי, אבל ברגע שאתה עושה ישוב, הגברת פרץ הזכירה דבר נכון.

<אורן עוזרד: מיפוי כפול זה לפתוח את עצמך ללחצים במקומות שאתה לא יכול.

יעקב מרגי: ברור.

לאה פדידה: למה אתה לא יכול?

<אורן עוזרד: כי לפעמים אתה לא יכול, כי אתה לא יכול למנוע מילד מהחותרים, זה ממש גדר אל גדר עם כפר גלים, להגיד, אני רוצה ללמוד במעגן מיכאל, שזה שלושת רבעי שעה נסיעה.

<אורן עוזרד: הוא רוצה, ויש את המיפוי הכפול הזה, ולפעמים אתה רוצה לשים, ואת אמרת את זה, חברת הכנסת פדידה, בואו נגדיר איזה שהם כללים.

<אורן עוזרד: מעבר לאחוז נגדיר איזה שהם כללים, וזה בסדר ואני מקבל את זה.

<אורן עוזרד: לגבי פתיחת אזורי רישום מבוקרת, יש מנגנון של פתיחת אזורי רישום מבוקרת ברשויות עירוניות, לא במועצות אזוריות, אבל מה החלמאות?

<אורן עוזרד: שברשויות עירוניות כשאתה עושה פתיחת אזורי רישום מבוקרת, אתה מוסיף תקציב להסעות כי אתה שולח ילד במרחק שהוא יותר גדול מחמישה קילומטר ממקום מגוריו.

<אורן עוזרד: אתה מוסיף.

<אורן עוזרד: פה במועצות האזוריות משרד החינוך אומר, אני לא נותן לך פתיחת אזורי רישום מבוקרת, ודרך אגב, משרד החינוך בצורה מושכלת, פתיחת אזורי רישום מבוקרת זה לא הסעות, זה גם ייחודיות של בתי ספר, זה עולם שלם.

<אורן עוזרד: יש פרוייקט ממש טוב ועמוק של משרד החינוך.

<אורן עוזרד: הוא פשוט לא עושה את זה במועצות אזוריות.

<אורן עוזרד: לגבי ועדת החריגים, כל הפניות שלנו לוועדות החריגים נדחו.

<אורן עוזרד: אני רוצה לסכם.

<אורן עוזרד: אנחנו רשות מקומית, אנחנו מכירים את מערכת החינוך שלנו.

<אורן עוזרד: תסמכו עלינו בתור רשות מקומית, תנו לנו 20% גמישות בניוד בתוך גבולות המועצה, ככלל.

<אורן עוזרד: אם צריך להוסיף כללים נוספים וקריטריונים נוספים, אנחנו מוכנים לדון ולעשות את זה.

<אורן עוזרד: תנו לנו את הגמישות הזאת, אל תגרעו מאיתנו - - -.

יעקב מרגי: אתה מבין ש-20% זה שוליים רחבים, זה לא שוליים צרים.

יעקב מרגי: אתה לא פותר את הדילמות ב-20%.

<אורן עוזרד: אני בטוח שאת רוב הבעיות של המועצות האזוריות שאני מכיר, אני די מכיר.

לאה פדידה: כבוד היושב ראש, למה לא מחילים את מה שעושים בערים, רישום מבוקר גם במועצות האזוריות?

לאה פדידה: מה הסיבה?

יעקב מרגי: פתיחת אזורי רישום מבוקרים.

לאה פדידה: כן, למה?

<גנאדי קמנצקי: דרך אגב, כשאנחנו דנו בזה עם מועצות אזוריות, לא כולם התלהבו.

<גנאדי קמנצקי: אתה אומר שאתם תסתדרו.

<גנאדי קמנצקי: אני מאחל לכם הצלחה, אבל שמעת מה קרה בדימונה.

לאה פדידה: אבל דימונה לא דומה בכלל.

יעקב מרגי: הבוקר היה פה דיון עם מועצה אזורית שאני תושב שלה, והיה פה ראש המועצה.

יעקב מרגי: זו סוגיה מרחבית, בסוגיה של החתך סוציו אקונומי היישובי בתוך מועצה, בסוגיה של פרוייקט הצהרונים, ניצנים, מה שהיה ציל"ה.

יעקב מרגי: היה דיון ונגענו בנקודה הזו.

יעקב מרגי: משרד החינוך המליץ לו לייצר איזה מנגנון של ועדת הנחות.

יעקב מרגי: אני באתי וטענתי, בואו תנו לנו מענה כמו שניתן במפת הטבות המס.

יעקב מרגי: המדינה יודעת בהטבות המס להסתכל פר ישוב במועצה.

יעקב מרגי: אצלי במועצה יש ישובים 7%, יש ישובים עם 9%.

יעקב מרגי: בצהרונים לא, זה פר כל היישוב, ויש ישובים חלשים ספציפית, יכול לקרות, אז הוא אמר לו בסדר, אתה לא מכיר את הדי.

יעקב מרגי: אן.

יעקב מרגי: איי של תושבי המועצות האזוריות.

יעקב מרגי: אם אני פותח את זה לוועדת הנחות, אתה חושב שזה רק יסתכם לי ביישוב?

יעקב מרגי: ומחר יעשו בשקיפות שאני רגיל בה, אני אשים את זה ואז יראו שכל היישוב הזה מקבל הנחה.

יעקב מרגי: הדי.

יעקב מרגי: אן.

יעקב מרגי: איי זו הסתכלות יישובית, לכן לא תמיד אתה יכול לבקש פתרון שהוא יעזור לך.

יעקב מרגי: אגיד לכם את האמת, עוד לא נפל לי האסימון.

יעקב מרגי: אם כל הבקשות נדחו, אין לך מצב שילד לא מקבל היום הסעות אלא אם כן שיבצת אותו בלי אישור המחוז.

<אורן עוזרד: לא, תבין, משרד החינוך, יש את מינהל הפיתוח ויש את מחוז המינהל לחינוך התיישבותי.

<אורן עוזרד: המחוז למינהל לחינוך התיישבותי אישר.

יעקב מרגי: אתה יודע למה?

יעקב מרגי: בהסכם השלום עם מצרים כשבגין דיבר על אוטונומיה, זה המינהל, סליחה שאני מדבר.

יעקב מרגי: זה כמו חיל האוויר בתוך צה"ל.

יעקב מרגי: אתה יודע למה אני מתכוון, חיל האוויר בתוך צה"ל?

יעקב מרגי: יש להם איזו עצמאות כלשהי, הכול שונה אצלם.

יעקב מרגי: האוכל שונה, הביגוד שונה, ההתנהלות שונה, הצ'ופרים שונים.

יעקב מרגי: ככה זה המינהל ההתיישבותי במשרד החינוך, אז אלה הרשו לעצמם הרבה דברים מעבר.

יעקב מרגי: אני אמרתי את זה בציניות וקצת בהומור.

לאה פדידה: סליחה, רק לתיקון הפרוטוקול, אני לא שמעתי.

לאה פדידה: זה מה שקורה כשלא שומעים עד הסוף וההערה שלי לא הייתה לגבי התוכנית הזו.

לאה פדידה: לא שמעתי עד הסוף.

יעקב מרגי: ברור, ברור.

<אורנה אשכנזי: אני לא מבינה בשביל מה יש ועדה אם אף אחד לא עבר.

<אורנה אשכנזי: לא ברור לי העניין הזה.

<שמעון אבני: לא עלו ילדים לוועדה.

יעקב מרגי: לוועדה עולה העיקרון.

יעקב מרגי: כן, נדיבי.

<ישראל נדיבי: אני רוצה שתי הערות, אחת, זה המינהל לחינוך התיישבותי.

<ישראל נדיבי: זה יכול להיות במקום אחר גם המחוז.

<ישראל נדיבי: הם בעצם אמורים להיות אחראים על הצד הפדגוגי.

<ישראל נדיבי: ברגע שהם מאשרים, מה זה עניינכם ההסעות?

יעקב מרגי: שי, נכון?

<אילן שי: כן.

יעקב מרגי: אתה רוצה לומר לי שאם מינהל חינוך התיישבותי אישר רישום של תלמיד שלא על פי אזורי רישום, הוא פעל שלא על פי הנוהל או החוק?

<אילן שי: א', אני רוצה לומר שאנחנו לא רצינו לנהל את הדיון הספציפי על המקרה הספציפי כאן מכיוון שזה תלוי ועומד בבג"צ, רצינו לקיים יותר ברמה העקרונית, אבל יש שני עניינים, יש את העניין של לקבוע את המיפוי הבין יישובי, שזה בוועדה שנמצאת במינהל הפיתוח, שיש פה גורמים נוספים שחברים בוועדה, אבל היא ועדה במינהל הפיתוח, ויש את הסוגיה של אם יש בקשת העברה של תלמיד, מי הגורם המוסמך לדון בבקשת העברה ספציפית של תלמיד מכוח תקנות חינוך ממלכתי העברה, שזו הסמכות של מנהל מחוז.

<אילן שי: סמכות לדון בערעור על רישום היא סמכות של מנהל מחוז בעניין הספציפי.

יעקב מרגי: תודה.

<ישראל נדיבי: אני רוצה לדעת אם בעיר השכנה שלהם, חיפה או טירת הכרמל, מסיעים - - -

יעקב מרגי: לא מעניין אותי.

<ישראל נדיבי: האם גם שם נותנים לרשות קנס?

יעקב מרגי: אמרתי, לא רוצה להתייחס.

יעקב מרגי: אני רוצה להיות פרקטי.

יעקב מרגי: הגענו לשלב הסיום והסיכום.

יעקב מרגי: זה לא ייפתר במסגרת דיון ולהוריד לכם הנחתה, סיכום, המלצה או משהו כזה.

יעקב מרגי: אני מבקש עם קצת פתיחות, תצמצמו, תמקדו את הבעיה אצלכם.

יעקב מרגי: לא תקבל 20% לרוחב.

יעקב מרגי: יש לך כרגע צורך מקומי, נקודתי, תמפה אותו.

יעקב מרגי: אני יכול לבקש מכם לשבת על הצורך הזה ולבחון אותו?

<קריאה: כן.

יעקב מרגי: תעדכנו אותי.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.