ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 511, 2017-12-05 10:06

יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 5 בדצמבר 2017, הנושא – תפקיד המורה בהצלחת השילוב במערכת החינוך – לציון היום הבין לאומי לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, בכנסת.

יעקב מרגי: הכנסת מציינת היום את היום הבין לאומי לשוויון זכויות.

נורית קורן: לשוויון זכויות אדם ואנשים עם מוגבלות.

נורית קורן: זה שני ימים שונים.

יעקב מרגי: מלווה את זה מיום כניסתה לכנסת כיו"ר השדולה, חברת הכנסת נורית קורן.

יעקב מרגי: אני מייד אתן לה את רשות הדיבור.

יעקב מרגי: אני מבין שהוזמנה מתרגמת לשפת הסימנים, ככה שהיא תוכל בזמנה החופשי לתרגם למי שצריך.

יעקב מרגי: אני חושב שזה נכון וחשוב שהכנסת, משלל ימי הציונים בכנסת, לעיתים אנחנו אומרים כראשי ועדות, לא נשארו לנו ימים פנויים בלי יום מיוחד בכנסת, כי אנחנו מקיימים דיונים לפי הנושא, אבל אני חושב שכשמדברים על זכויות אדם ויום שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, אני חושב שזה נכון, זה חשוב, למרות שיש התקדמות גדולה ועצומה, אני חושב שמדינת ישראל התקדמה רבות בהנגשה.

יעקב מרגי: אני חושב שההצלחה הזו, צריך להעצים אותה, אבל אי אפשר שלא להתייחס לשני מגזרים שהמדינה צריכה לדחוף אותם בקטע של ההנגשה, לסייע ולדחוף, זה לא קל, לא פשוט בגלל שנים רבות של צורת ההתנהלות גם של האוכלוסיות, גם של המדינה, האוכלוסייה החרדית והערבית.

יעקב מרגי: אני חושב שהחברה שם עדיין לא הדביקה את הקצב של החברה הכללית ואני חושב שכל יום שאנחנו מקיימים דיונים, אני רוצה לומר לכם שאנחנו מטפלים באנשים עם מוגבלויות בוועדה הזו, אני חושב לאורך כל השנה, אפילו שרחלי אברמזון מנהלת האגף לא מקשיבה לי כרגע, אבל היא פוקדת אותנו הרבה בוועדה בגלל אותן אוכלוסיות, ואני חושב שעוד יום כזה שאנחנו מקיימים, צריך לתת בו, א', רוח גבית למה שקורה במדינה ולהעצים את זה, אבל לא להשאיר מאחור את החברה הערבית ולא את החברה החרדית.

יעקב מרגי: בבקשה, נורית.

נורית קורן: בוקר טוב לכולם, אני מודה ליושב ראש הוועדה, חבר הכנסת מרגי שהוא נאות לקיים דיון ביום החשוב הזה ועושה עוד הרבה מאוד דיונים בנושאים האלה ומקדם אותם, אז אני מודה לך מראש.

נורית קורן: אני רוצה להודות גם כן לרחלי אברמזון שבעצם כל פעם כשאני פונה אליה, הלב פתוח והלב שומע.

נורית קורן: היא עושה את כל מה שהיא יכולה על מנת להנגיש את מערכת החינוך ובמיוחד את החינוך המיוחד.

נורית קורן: אני צריכה לומר בגילוי לב, לי יש ילדה עם לקות שמיעה, שזה התגלה רק בכיתה א'.

נורית קורן: היה מאוד קשה לכל המערכת, לנו כמשפחה, להבין שהיא לא שומעת כל כך טוב ואנחנו צריכים לדבר איתה פרונטלית לפעמים כדי שהיא תדע בדיוק מה אנחנו מבקשים ממנה.

נורית קורן: הצוות בבית הספר לא היה קשוב.

נורית קורן: היה מאוד קשה ולקח לי המון זמן שהמורים יתרגלו שיש לה מורה של שמע, וכאן אני רוצה לומר לשמע רק מילים חמות.

נורית קורן: המורות של שמע באות לבתי הספר, נותנות לילדים מעל ומעבר.

נורית קורן: הלוואי שבמערכת החינוך הרגילה היו לנו כאלה מורות כל כך קשובות, כל כך מקצועיות ובאות באמת לקדם את הילד.

מאיר כהן: גם במערכת החינוך הרגילה יש כאלה מורות.

מאיר כהן: לא צריך להלל את זה על חשבון זה.

נורית קורן: אני לא מהללת, אני עברתי מסכת ייסורים קשה מאוד ואני אומרת, יש מורים מצוינים ותיכף אני מתקדמת לזה, אבל אני אומרת שצריך ללמוד מהסובלנות של המורים לחינוך מיוחד, בחינוך הרגיל, כי בחינוך הרגיל מאוד קשה להתמודד היום עם ילדים ויש הרבה ילדים עם צרכים מיוחדים ולכל אחד זה משהו אחר ומאוד קשה.

נורית קורן: אני חושבת שכל מורה, אם הוא היה עובר איזושהי הכשרה קטנה של מורה בחינוך מיוחד, זה היה מסייע לו.

נורית קורן: אני גם הייתי ב-2005 מורה מחליפה וגם סייעת, אז אני גם מכירה את הצד השני של בית הספר מזה שאני אימא וגם מזה שאני הייתי בתוך בית הספר חלק מהצוות החינוכי וראיתי בדיוק מה נעשה.

נורית קורן: אני רוצה לומר שהיו מורות שבאמת סייעו לבת שלי והבת שלי באמת הצליחה איכשהו לסיים גם את היסודי, ובחטיבה לא היה פשוט כי בחטיבה כל רגע נכנס מורה אחר, ומורה לא מבין את הצרכים של ילד שיש לו לקות שמיעה.

נורית קורן: צריך לומר כאן, כמו שיש כל מיני לקויות, גם בשמיעה הלקות היא מאוד אינדיבידואלית ושונה ולפעמים המורים לא מבינים את זה ומאוד קשה להם עם זה.

נורית קורן: היה לי קשה מאוד להסביר למורים.

נורית קורן: אני ביקשתי שצוות של שמע יבוא להנהלת בית הספר בתיכון והם יקשיבו מה הלקויות וילמדו איך להתייחס.

נורית קורן: צר לי שבאותה תקופה בית הספר לא רצה לקבל את זה.

נורית קורן: למזלי הרב בתיכון, שזה הזמן הכי קשה עם כל המבחנים ועם הכול, הייתה מורה אחת שפשוט שכבה על הגדר בשביל הבת שלי.

נורית קורן: היא עשתה הכול בשביל הבת שלי כדי שהיא תסיים את הלימודים ואת תעודת הבגרות למרות הקושי הרב של שאר המורים, שזה היה מאוד קשה.

נורית קורן: את הכיתה האקוסטית לא קיבלנו למרות שהיה חוק.

נורית קורן: אני נלחמתי בעירייה וזה היה מאוד קשה.

נורית קורן: גם אנחנו כהורים לא תמיד יודעים מה מגיע לנו וזה הדבר הכי קשה.

<קריאה: איפה זה היה?

נורית קורן: בהרצליה, וחברת הכנסת גרמן שהיא הייתה ראש העיר, נלחמתי בגרמן.

נורית קורן: אמרו לי, משרד החינוך לא העביר תקציב.

נורית קורן: אמרתי, לא יכול להיות שלא העביר תקציב.

נורית קורן: פניתי למשרד החינוך, קיבלתי אישור שמשרד החינוך העביר את הכסף ואז העירייה לא רצתה לעשות את הכיתה.

נורית קורן: עוד פעם פניתי ואז יועץ אקוסטי התקשר אלי ואמר לי, תראי, אנחנו נבנה את הכיתה אבל לא נכניס את שאר הדברים שצריך.

נורית קורן: אמרתי, מה כתב יועץ הנגישות?

נורית קורן: אתם תיתנו את כל מה שהוא כתב, אני לא מוכנה לזה.

נורית קורן: קיבלנו את הכיתה בפורים של כיתה י"ב, לא י'.

מאיר כהן: למרות שהעירייה נחשבת לאחת הערים הכי נגישות, הרבה בזכות של יעל גרמן.

נורית קורן: יפה.

נורית קורן: זה מה שקרה, שהיא כבר סיימה את הלימודים.

נורית קורן: בזכות המאבק שלי עוד שני ילדים שהם עם לקות שמיעה, שאף אחד לא ידע עליהם, גם הם קיבלו כיתה ועכשיו יש שלוש כיתות בבית הספר הזה לילדים עם לקות שמיעה.

נורית קורן: אני רוצה לומר שחשוב מאוד שהמורים ידעו בדיוק מה הלקות, איך צריך ללמד, איך צריך לעשות.

נורית קורן: אני צריכה להדגיש עוד נקודה אחת.

נורית קורן: הייתה מורה לאנגלית שהיא בעצמה הייתה לקויית שמיעה, והבת שלי, מה לעשות, דווקא את המילים באנגלית היה לה מאוד קשה, והסברתי למורה והמורה אמרה לה את המילים הללו: אם אני מורה לאנגלית ואם אני יכולה, אז גם את יכולה, וזה מאוד הרגיז אותי, כי היא דרשה מהבת שלי דברים שהיא דרשה מעצמה, והיא לא ידעה והסברתי לה כמה וכמה פעמים שלקות השמיעה שונה לגמרי, והיא הייתה צריכה לחשוב על זה והיא לא חשבה, ועשיתי מלחמה להוציא את הבת שלי מאותה קבוצה.

נורית קורן: לצערי הרב הבת שלי יודעת היום אנגלית אבל לא מספיק טוב, כי יש בעיה.

נורית קורן: לצערי היא לא שולטת כמו שצריך כי יש בעיה בשמיעה ולהגות את העיצורים ואת הכול, וזה קשה, ואם מורה לא מבין, אז כאן אנחנו צריכים לשים על השולחן שמורה גם בכיתות הרגילות, הוא זה שמוביל את התלמיד, הוא זה שקובע וכל אחד צריך לקחת לתשומת ליבו שיכול להיות שזה הילד שלו.

נורית קורן: תודה רבה.

יעקב מרגי: א', תודה לנורית על היום הזה.

יעקב מרגי: אנחנו נאפשר לך מתי שתרצי לרוץ מוועדה לוועדה, ממקום למקום.

יעקב מרגי: אין ספק שהסיפור אמנם הוא אישי, אבל הוא נוגע לכותרת של הדיון.

יעקב מרגי: תפקידו של המורה, בהצלחה של השילוב.

יעקב מרגי: אני לא חושב שנורית התכוונה להכליל.

יעקב מרגי: יש מורים שאכן עושים את עבודתם נאמנה ויש להם את הכלים, יש להם את היכולות.

יעקב מרגי: יש מורים שהמציאות שאליה נקלעו בשילוב, ללא הכנה, ללא אמצעים, אז הם מתמודדים.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לגבי כיתות אקוסטיות, אנחנו מלווים את הנושא הזה עם משרד החינוך.

יעקב מרגי: נאמר לי חד משמעית, מוסד, רשות מקומית שתבקש, כמובן מוסד רשמי, לצערי הרב המבנים של המוסדות הלא רשמיים, יש ראשי רשויות שלא מבקשים עבורם הנגשה ולא התאמה אקוסטית, לכן נאמר לי חד משמעית, רשות מקומית שתגיש בקשה לכיתות אקוסטיות, יקבלו את האישור.

יעקב מרגי: אין מגבלה של תקציב במיוחד בשנים האלו.

יעקב מרגי: אנחנו נעקוב ונראה שאכן הדברים מתקדמים.

יעקב מרגי: אני מעריך את זה שיש ריבוי של חברי כנסת בדיון.

יעקב מרגי: זה לא מובן מאליו, זו רק ועדת חינוך.

יעקב מרגי: זה מראה כמה הנושאים חשובים להם, כמה חברי הכנסת מודעים לנושא והם מקדמים.

יעקב מרגי: אני מודה לחברי הכנסת, לכן אנחנו נתחיל עם רצף של חברי כנסת.

יעקב מרגי: לאחר מכן ניתן למספר אורחים שביקשו רשות דיבור בפתק, לא ברישום במחשב, מי שהגיש לי פתק, ונשמע את משרד החינוך בסיכום.

יעקב מרגי: פרופ' יוסי יונה.

יעקב מרגי: אני רשמתי את חברי הכנסת לפי סדר ישיבתם, כי לא הייתי כאן כשישבו.

יעקב מרגי: בדרך כלל זה לפי סדר הגעתם כי אני מקדים את כולם.

יעקב מרגי: בבקשה.

יוסי יונה: קודם לחברתי נורית, היוזמה - - -

נורית קורן: צריך לומר שזו השדולה של אנשים עם מוגבלות.

נורית קורן: חברים יחד איתי אילן גילאון וקרין אלהרר.

יוסי יונה: באמת כל הכבוד ליוזמים שהקימו את השדולה הזו.

יוסי יונה: לא ניתן להוריד מערכה של החשיבות של השדולה הזו והפעולות שהיא עושה כדי לקדם את העניין, לפקח על העניין, להביא את הנושא הזה למודעות, בין אם של כלל הציבור ובין אם של חברות וחברי הכנסת.

יוסי יונה: כפי שאת אמרת, חברתי, מתקיים דיאלוג בין אנשי ונשות השדולה לבין משרד החינוך כדי למקסם את האקטיביות של שילוב ילדים עם מוגבלויות בכיתות, וכאן כפי שגם אדוני היושב ראש אמרת בפתח הדברים, שהנושא מתרכז בתפקיד של המורה.

יוסי יונה: מופעלים עליהם לחצים צולבים, מנוגדים, ובאתוס שמתקיים היום, האתוס של המצוינות האינדיבידואלית, הם כשלעצמם ניצבים בפני אתגרים לא פשוטים, כלומר, מורה כשהוא יושב בכיתה, הדבר הטוב ביותר שיכול לקרות לו, זה שתהיה לו כיתה הומוגנית.

יעקב מרגי: אבל זה משעמם, לא?

יוסי יונה: לא משעמם, אני אגיד לך תיכף למה.

יעקב מרגי: למי שיש הפרעות קשב וריכוז זה משעמם.

מאיר כהן: המורים בכיתות ההומוגניות זה המורים שהכי פחות מאותגרים במערכת, כי לפעמים הילדים הטובים מצליחים למרות שהמורה שם.

יוסי יונה: יפה.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, בתקופה שלי כשאני הייתי ילד, הייתי היפר בצורה באמת בלתי נסבלת.

מאיר כהן: ספר להם שלמדת מסגרות.

יוסי יונה: זה כבר לפני כן.

יוסי יונה: אני בטוח שיש לי קרדיט לכך שמספר מורים, בוא נאמר, חל תהליך מאוד מוקדם של צמיחת שיער לבן בראשם וזה בגלל הסבל הנורא שגרמנו להם, אבל לא ידענו שיש נניח משהו שנקרא ריטלין, שאפשר להרגיע ילד, אז באמת היינו ילדים שובבים ביותר.

יעקב מרגי: בינינו, היו איזונים, כי גם המורים שלנו היו שובבים.

יעקב מרגי: היו להם דרכים יצירתיות שלא נפרט אותן כאן.

יוסי יונה: מה שאני רציתי לומר, שאני לא בטוח עד כמה האתוס שהיום מנחה, מתקיים בבית הספר, מסייע למורים להנגיש, כי זה לא רק, מאיר, כפי שאתה יודע, העניין של כיתה הומוגנית, אלא מבחינתה של המורה, של המורה, שככל שהמצוינות של התלמידים תהיה גבוהה יותר והם יהיו הומוגניים, זה האקלים הטוב ביותר שבו היא רוצה ויכולה לתפקד, וזאת מדוע, גם אדוני היושב ראש?

יוסי יונה: משום שהיום גם בוחנים אותה על פי יעדים, ואז נשאלת השאלה עד כמה אנחנו יכולים להכניס את הנושא הזה של יעדים?

יוסי יונה: זאת אומרת, ככל שהכיתה תהיה יותר הומוגנית, ככל שהכיתה תשלב בתוכה תלמידים עם מוגבלויות, ככה המעמד של המורה גם אולי אפילו מבחינת שכר, לכו תדעו מה, הקידום שלה וכו' יכול לעלות בהתאם.

יוסי יונה: כל עוד אין מה שאני מכנה אותם, גורמים חיצוניים שהם מעודדים, של מה הם יעדים של מערכת החינוך ושהם כוללים בתוכם גם את הנושא הזה של הנגשה ושילוב של ילדים עם מוגבלויות, אז זה שהמורה או המורה ימצאו שם לבד בחזית הזו, זה יהיה עניין אישי שלהם.

יוסי יונה: ברור שהעניין האישי שלהם הוא עדיין חשוב וברור שאנחנו מבקשים מהם לעשות את המאמץ העילאי, את המאמץ הנדרש כדי לעשות ככל שניתן כדי לשלב ילדים עם מוגבלויות בתוך הכיתה שלהם, אבל אני חושב, התפקיד שלנו הוא גם איך אנחנו פועלים כדי ליצור תנאים אופטימליים בתוך הכיתה, בתוך בית הספר, שהאתגר לא יהיה בסופו של דבר אתגר בלעדי של המורה, אלא אנחנו יכולים לסייע לה בקיומם של תנאים סביבתיים של בית הספר ושל הכיתה כך שיקל עליה לשלב ילדים עם מוגבלויות בכיתה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת עטאונה.

יוסף עטאונה: תודה רבה אדוני היושב ראש.

יוסף עטאונה: אני גם מצטרף לברכות של היוזמים והעלאת הנושא שהוא נושא מאוד חשוב ומרכזי במערכת החינוך, שנוגע לאוכלוסייה שכולנו צריכים לשים לב ולעזור ולתרום לה.

יוסף עטאונה: כל נושא השילוב במערכת החינוך של ילדים בעלי צרכים מיוחדים ומוגבלויות במערכת הרגילה, זה נושא מאוד משמעותי שגם חינוכית הוא דבר מבורך וגם חברתית, שילדים עם מוגבלויות וצרכים מיוחדים יכולים להשתלב במערכת החינוך הרגילה.

יוסף עטאונה: היוזמה עצמה והחוק והתיקון שהיה, שילדים עם מוגבלויות יכולים להשתלב במערכת החינוך, הוא צעד משמעותי.

יוסף עטאונה: השאלה שנשאלת, האם מערכת החינוך הרגילה במתכונת הנוכחית, במיוחד במגזר הערבי, מוכנה לקלוט את הילדים האלה, ליצור להם את הסביבה הלימודית והחינוכית ולענות על צרכים שלהם.

יוסף עטאונה: הניסיון והמציאות מראים שהדבר אינו בהכרח נמצא במערכת החינוך הערבית.

יוסף עטאונה: יש את הניסיון לשלב את הילדים.

יוסף עטאונה: הילדים נמצאים בתוך המערכת, אבל ברוב בתי הספר אין את המציאות והסביבה הלימודית שיכולה לענות על צרכים של הילדים.

יוסף עטאונה: אני חושב שגם לגבי הדיון עצמו על תפקיד המורה, זה מאוד מאתגר את מערכת החינוך שמורה צריך גם לקלוט את הילדים האלה בתוך מערכת החינוך, גם להוביל את הכיתה איך שהיא.

יוסף עטאונה: בקטע הזה לפי דעתי משרד החינוך מפספס וכולנו כמערכת מפספסים, כי אין נהלים ברורים לשילוב במערכת החינוך.

יוסף עטאונה: אני חושב שאין חוזר מנכ"ל שמגדיר בצורה ברורה את הצעדים שבית ספר צריך לנקוט כבית ספר, לענות על צרכים של ילדים אלה.

נורית קורן: אתה מדבר על המערכת הרגילה?

יוסף עטאונה: אני מדבר על המערכת הרגילה ומה הם הקריטריונים שקיימים בתוך המערכת, שכל בית ספר וכל מערכת חינוך צריכה לספק.

יוסף עטאונה: כל נושא ההנגשה של מערכת החינוך הרגילה לילדים בעלי צרכים מיוחדים, התחיל תהליך לפני שנתיים במחוז דרום במערכת החינוך.

יוסף עטאונה: זה מאוחר מדי וזה מעט מדי, לא מספיק.

יוסף עטאונה: צריך להמשיך במהלך ההנגשה בתוך מערכת החינוך וצריך להגדיל את התקציבים משמעותית, שיענו על הצרכים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה אדוני היושב ראש.

מסעוד גנאים: אני מברך את יוזמי היום הזה.

מסעוד גנאים: זה יום חשוב מאוד, הדיון חשוב מאוד.

מסעוד גנאים: אין ספק שמערכת החינוך בישראל היא מערכת הטרוגנית, ואם מדברים על כיבוד האחר, הכרה באחר, זה המקום.

מסעוד גנאים: המקום זה מערכת החינוך, משום שגדולתה של מערכת החינוך, לא רק המורה, נכון שהכותרת היא המורה, איך הוא יכול לשלב, אבל יש מערכת שלמה שיש לה מטרות, במה היא מציידת את אותו מורה, איך היא מכשירה אותו, איך היא מכינה אותו כדי לדעת איך בסוף לשלב ילדים כאלה, שכפי שאמרתם, גדולתה של מערכת החינוך, איך לתת הזדמנות שווה בכיתה שהיא הטרוגנית או בבית ספר שהוא הטרוגני.

מסעוד גנאים: אני חושב שאת ההנגשה של בית הספר בהתחלה, כולו, אם זה פיזית, אם זה קוגניטיבית וחינוכית, זה התנאי הראשון.

מסעוד גנאים: שנית, לתת את כל התקציבים הדרושים לבתי הספר כדי להכין אותם לקלוט ילדים כאלה בנוסף להכנתו והכשרתו של המורה.

מסעוד גנאים: אני מדבר על מערכת חינוך רגילה ורשמית, לא מדבר על בתי ספר שהם מיוחדים.

מסעוד גנאים: אני חושב, הצלחתו של בית הספר תהיה בשילובם של תלמידים כאלה ומתן הזדמנות שווה להם כדי להצליח.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אתמול הייתה ישיבת הכנה של איזה פורום מצומצם לקראת עבודה באמת כוללנית, כולל תיקוני חקיקה לכל נושא החינוך המיוחד, שכולל הכשרות למורים והדרכות.

יעקב מרגי: אני מקווה שהכוונות בכל אופן שהועלו בדיון הזה יוטמעו וזה לא לחזון למועד, זה דברים שאמורים להיעשות בזמן הקרוב וחברי הכנסת יהיו שותפים למהלכים.

יעקב מרגי: חברת הכנסת אלחרומי.

סעיד אלחרומי: בוקר טוב, תודה כבוד היושב ראש, תודה גם ליוזמים ליום הזה.

סעיד אלחרומי: אני חושב שיש חשיבות מאוד גדולה לדבר על שילובם של התלמידים בעלי המוגבלויות במערכת החינוך.

סעיד אלחרומי: אני חושב שהמורה צריך לתפוס את עצמו כמנהיג בכיתה, כמנהיג בסביבה שלו, ואם הוא לא מתייחס לעצמו ברמה הזאת, אז התפוקה שלו, ברור שהיא לא תהיה כמו שמצופה.

סעיד אלחרומי: אני רוצה להביא את הסיפור של ד"ר רמדאן אבורג'אן משגב שלום.

סעיד אלחרומי: ד"ר רמדאן, לימדתי אותו בשנות ה-90.

סעיד אלחרומי: באתי כמורה חדש, סיימתי באוניברסיטה העברית במחלקה לפיזיקה ולימדתי אותו פיסיקה.

סעיד אלחרומי: הוא היה מוגבל.

סעיד אלחרומי: יש לו מחלה שמתדרדרת עם השנים.

סעיד אלחרומי: היה לו קשה לכתוב.

סעיד אלחרומי: הוא הצטיין, התקבל לאוניברסיטת בן גוריון, סיים תואר ראשון, סיים תואר שני.

סעיד אלחרומי: בחודשים שעברו סיים דוקטורט בפיזיקה והיום הוא התקבל לטכניון לפוסט דוקטורט.

יעקב מרגי: אתה יודע, אומרים שאין מורה מתקנא בתלמידו.

סעיד אלחרומי: ברור.

סעיד אלחרומי: אני מבקר אותו מדי פעם, אבל הרצון שלו.

סעיד אלחרומי: היום הוא לא יכול לדבר, הוא רק כותב דרך המחשב.

סעיד אלחרומי: שום דבר לא זז מהגוף שלו, אבל זה נותן לאנשים פה, לכל מי שיש לו מוגבלות מסוימת, שמול רצון חזק שום דבר לא יכול לעמוד.

סעיד אלחרומי: שוב, אני מברך על הדיון, זה מאוד חשוב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: תודה רבה על הדיון לנורית וקרין ואילן, יום מצוין.

מאיר כהן: אנחנו בכבוד גדול באים לכבד אתכם ביום הזה, כי זה אירוע טוב.

מאיר כהן: אדוני היושב ראש, אני נכנסתי למערכת החינוך ב-1977 והיום כשאני מסתכל על המערכת גם בעיניים של ראש עיר לשעבר, יש שינוי מהותי מאוד בכל מה שקשור לאמצעים ולמרחב ולתקציבים, אבל עדיין אני לא רואה שינוי מהותי בהכשרת מורים, וצדקה נורית שהיא אמרה את זה בדבריה.

מאיר כהן: המערכת הולכת לקראת שילוב משמעותי.

מאיר כהן: המערכת לא תהיה בודדה.

מאיר כהן: עם כל כך הרבה נתונים שאנחנו מקבלים מהתלמידים, שיש יכולת להורים שלהם ללכת ולאבחן אותם, לאט לאט אנחנו מוצאים שיותר ויותר ילדים בעלי צרכים כאלה או אחרים נמצאים בתוך המערכת, כי מערכת החינוך לעולם לא תוכל לייצר תיוג על תיוג ותיוג משנה על תיוג משנה.

מאיר כהן: אנחנו באים ומוצאים כיתות שבאמת הן כיתות הטרוגניות לגמרי, לפחות במחוזותינו כשאני מדבר על פריפריה, בחינוך הציבורי, וטוב שזה כך.

מאיר כהן: חינוך ציבורי צריך להיות חינוך של כולם, לכן ככל שאנחנו נשים תקציבים ולא נוכל לגעת בהכשרה של המורים, אנחנו חוטאים בזה בגדול.

מאיר כהן: שילוב של תלמידים הוא בראש ובראשונה רוח המפקד, רוח המפקדת.

מאיר כהן: מנהלי בתי ספר, יש להם משמעות גדולה מאוד בקבלת החלטות על שילוב תלמידים, וכשמקבלים החלטה כזאת חייבים להתחיל במהלך של הכשרות מורים בתוך בתי הספר.

מאיר כהן: לצערי הגדול אני אומר לך, אדוני היושב ראש, מערכת החינוך הישראלית לוקה בחסר בהכשרת מורים הטרוגניים.

מאיר כהן: הסיפור הזה של "אני מחשיב עצמי להיות המורה לחינוך מיוחד ומכשיר את עצמי להיות המורה האחר", הוא טעות מיסודה.

מאיר כהן: מי שילך לאגף החינוך של ה-OECD יראה שהיום יש מורים מתכללים שיודעים להכיל גם את אלה וגם את אלה וההכשרה שלהם באוניברסיטה או במכללות היא שונה לגמרי מההכשרה של המורים - - -

נורית קורן: אתה צודק.

מאיר כהן: למשל, כשאני הייתי מנהל בית ספר, אני החלטתי לסגור את כיתות החינוך המיוחד.

מאיר כהן: כמובן שמשרד החינוך רדה בי בקושי גדול מאוד ואמר לי, תשמע, אתה הולך להפסיד כסף.

מאיר כהן: אמרתי, תנו לי להסתדר.

מאיר כהן: לקחתי את הילדים והטמעתי אותם.

מאיר כהן: בכדי לעשות תהליך כזה, כל החוכמה הגדולה שנצברה אצל מפקחות ומפקחי החינוך המיוחד, באתי ואמרתי להם, מעכשיו אתם באים לחדר המורים שלי הכללי.

מאיר כהן: אתם לא באים לפגוש את המורים לחינוך מיוחד, אתם באים לפגוש את כל המורים.

מאיר כהן: אגב, זה פתח בפנינו עולם מרתק.

מאיר כהן: מה שהמורים לחינוך מיוחד ומשרד החינוך יודע, זה שצריך לשתף כל מורה במערכת.

מאיר כהן: זה תנאי לכך שיכולתי להגיד למורים, תשמעו, יש בתוככם תלמידים.

מאיר כהן: אגב, אחרי שנה אף אחד לא ידע שהתלמידים האלה היו בחינוך המיוחד.

מאיר כהן: רובם הגדול ניגשו לבחינות בגרות, עברו אותן בהצלחה והלכו לצבא והכול בסדר.

מאיר כהן: יש משהו מאוד סטיגמטי בקבוצות האלה.

יעקב מרגי: לגבי הכשרת מורים אנחנו נקיים דיון מיוחד, ארוך, לא של שעה.

יעקב מרגי: ניקח כמה נקודות שבאמת צברנו פה בדיונים רבים.

יעקב מרגי: המכללות להכשרת מורים, עדיין יש צרכים רבים למערכת החינוך שלא מצליחים לחלחל בגלל מערכות ההשתלמויות למורים והכשרת המורים החדשים.

יעקב מרגי: אני לוקח אתגר לדיון רציני ומעמיק עם כמה נקודות ואחת מהן יהיה החינוך המיוחד.

מאיר כהן: הרבה פעמים כשמגיעים לכאן אנשי משרד החינוך, אנחנו מתעמתים אותם, באהבה גדולה, אבל פה הייתי באמת רוצה להגיד מילה טובה גם לרחל וגם לצוות שלה, כי באמת הם נקודת אור בתוך המערכת.

מאיר כהן: תודה רבה.

נורית קורן: אני רק רוצה ברשותך רגע להוסיף דבר.

נורית קורן: אנחנו צריכים גם לקיים דיון בהקשר הזה על ועדות ההשמה שהן בעצם עושות את החלוקה ואנחנו צריכים למנוע כמה שיותר.

נורית קורן: מי שאפשר להשאיר, להשאיר.

נורית קורן: המקרים החמורים ביותר, להשאיר אותם בחינוך המיוחד.

נורית קורן: זה אנחנו חייבים.

יעקב מרגי: גם על הסוגיה הזו אנחנו דנים.

מאיר כהן: אדוני, בוועדת הרווחה מתחיל דיון עם קבוצות הנכים.

יעקב מרגי: אנחנו מכבדים את חברי הכנסת שהגיעו וגם מכבדים את אלה שלא.

יעקב מרגי: זה הכרח שלא יגונה.

מאיר כהן: תודה, אלף סליחות.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: סליחה עם כולם, סליחה רחל וכל הצוות.

יעקב מרגי: אנחנו כאן.

יעקב מרגי: בבקשה, יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: אני מצטרף לברכות על קיום הדיון ויהיה לי גם הכבוד לדבר במליאת הכנסת מטעם הרשימה המשותפת בדיון המיוחד שנקיים בפתח המליאה בשעה 16:00.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר שעם כל הכבוד להתקדמות שהייתה במדינה בתחומי החינוך, עדיין נתקלים בקשיים מאוד מיוחדים בתחום הזה של החינוך המיוחד.

יוסף ג'בארין: אני מקבל פניות בעיקר בשלוש רמות: אחת, למחסור המתמשך בשעות שילוב, מה שמחייב כמובן הקצאת תקציבים, ואם אנחנו נעודד שילוב מבלי שיש שעות שילוב, זה לא יקרה.

יוסף ג'בארין: אני מקבל פניות בעיקר מהחברה הערבית על היעדר כיתות, שבעצם אי אפשר לתפקד כראוי בתחום הזה של החינוך המיוחד מבלי שיש כיתות זמינות לפעילויות השונות של התלמידים.

יוסף ג'בארין: הנושא השלישי, הנגשת בתי הספר.

יוסף ג'בארין: אני חושב, כבוד היושב ראש, שהחקיקה בתחום הזה עדיין בעייתית והחובה המינימלית של רק להנגיש בעצם פחות או יותר קומה ראשונה עם פיר למעלית, זה בהחלט לא מספיק.

יוסף ג'בארין: אני מכיר הרבה פניות של תלמידים שהתקבלו לבית הספר ובית הספר היה צריך הרבה זמן כדי לעשות את ההנגשה ולכן חלפה שנה עד שבאמת בית הספר הונגש, לכן אני מקווה שכבוד היושב ראש ייקח את הנושא הזה של החקיקה שקיימת בתחום ההנגשה הפיזית ונוכל לשפר אותה ולקדם אותה למצב שיהיה תואם יותר את הצרכים האמיתיים של התלמידים.

יוסף ג'בארין: אסיים בעניין הכשרת המורים.

יוסף ג'בארין: זה נושא שבאמת נצטרך לקיים עליו דיון מיוחד, אבל אני שומע הרבה תלונות מתלמידים שפשוט מורים בכיתות של שילוב, שיש להם תלמידים בשילוב, ממש לא יודעים איך להתנהל מולם, לא קיבלו שום הכשרה ורק התלמידים שלנו הם אלה שסובלים, לכן זה נושא באמת שמחייב דיון.

יעקב מרגי: פתחתי את הדיון על הפער שיש בנושא של ההנגשה בכלל, הפיזית והחושית לגבי המגזר הערבי אל מול החברה הכללית ואני חושב שצריך להדביק פערים כאלו.

יעקב מרגי: אמיתי שוחט, בבקשה.

<אמיתי שוחט: אמיתי, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, משרד המשפטים.

<אמיתי שוחט: קודם כל אני רוצה להגיד תודה רבה לכל מי שהגיע לכאן, כמובן למשרד החינוך, גם לארגונים ולילדים הצעירים בוגרי שילוב שנמצאים כאן.

<אמיתי שוחט: קודם כול, בשילוב באמת יש מספר אספקטים.

<אמיתי שוחט: יש את הנושא של ההנגשות וההתאמות, שאנחנו יודעים שעדיין יש פערים והוועדה מטפלת בהם, גם נושאים כמו הסעות וסייעות, אבל בשורה התחתונה, האדם החשוב ביותר בנושא של השילוב זה המורה קודם כול כבולם זעזועים.

<אמיתי שוחט: גם אם אין את כל ההתאמות, המורה הוא מי שנמצא בחזית ומי שאמור לתת את ההשלמות, וגם כאשר יש את כל ההתאמות וההנגשות, עדיין המורה הוא בעצם הדמות המרכזית בחיי התלמיד, המורה הוא האדם החשוב ביותר ולכן אנחנו צריכים לתת לו גם את היכולות לשלב, וגם את הנושא של שינוי העמדות שלו, שיבוא בעמדה חיובית לשילוב.

יעקב מרגי: במילים אחרות, כשאני מנהל בית ספר ומראיין מורה, אחד הדברים שאני צריך לשים דגש בראיון, מה העמדה שלו לגבי השילוב.

<אמיתי שוחט: נכון, ובמידה ועדיין לא מכיר, אז אפשר עדיין להכשיר.

<אמיתי שוחט: הזכרתם את נושא ההכשרה שבאמת זה נושא מאוד משמעותי, ההכשרה עוד במהלך הלימודים.

<אמיתי שוחט: יש בימים אלה ועדה במל"ג, ועדה שעוסקת במתווה הכשרת המורים.

<אמיתי שוחט: בספטמבר רחלי ואני הופעתי בפני הוועדה, דיברנו איתם על נושא השילוב, כמה חשוב להכניס לא רק לילדים עם מוגבלות, בכלל לכל הילדים, כמה חשוב להכניס תכנים של שילוב ותכנים מקצועיים בנושא הזה.

יעקב מרגי: את אותו צעד לא עשית עם האגף להכשרת עובדי הוראה?

<אמיתי שוחט: הם בהכשרה שלפני כן, אז הופענו בפניהם.

<אמיתי שוחט: זה עדיין בדיונים וכמובן שנשמח לכל סיוע מבחוץ כדי שבאמת זה יכנס.

<אמיתי שוחט: הדברים שרחלי ואני אמרנו שם, שבאמת יכנסו לתוך מתווה ההכשרה של המורים, אז זה הדבר הראשון.

<אמיתי שוחט: הדבר השני זה בנושא של הפיתוח המקצועי של מורים שכבר נמצאים בתוך המערכת.

<אמיתי שוחט: אני באמת רוצה להגיד, קודם כל אפשר לראות כאן כבר את הצעדים החיוביים שעצם מי שנמצא כאן זה לא האגף לחינוך מיוחד בנפרד, אלא יש כאן שילוב בין האגף לחינוך מיוחד לבין האגפים הגילאיים.

יעקב מרגי: חצי משרד הבאנו לך היום.

<אמיתי שוחט: כל הכבוד על החשיבות הזאת.

<אמיתי שוחט: מה שבאמת אני חושב שחשוב, שזה לא יהיה בצורה התנדבותית, זאת אומרת שמורה או מנהל לא יוכל לבחור, אני רוצה את הפיתוח המקצועי הזה או לא, אלא שזו תהיה חובה שכל מורה צריך לעשות את זה.

<אמיתי שוחט: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בועז.

<בועז אחד העם: בועז אחד העם, המרכז הישראלי ללימודי חירשות.

<בועז אחד העם: אני רוצה להתייחס לנושא של הוועדה, שזה בעצם התפקיד של המורה.

<בועז אחד העם: אני רוצה לומר שבעצם לנו מאוד מפריע דבר מאוד חשוב, שמערכת החינוך לא מאפשרת למורות חירשות ללמד את הילדים כבדי השמיעה והחירשים.

<בועז אחד העם: יש להם איזו תפיסה רצופה בכוונות טובות אבל איתה הם מגיעים לגיהינום, שבעצם המורים/המורות חייבות לדבר אך ורק בצורה ברורה ולא נותנים להם ללמד את הילדים החירשים.

<בועז אחד העם: יש פה איזושהי פגיעה מאוד אנושה, כי המורות השומעות שמגיעות, חלקן לא יודעות בכלל שפת סימנים, חלקן גם לא יודעות מה זו חירשות, הן רק למדו על זה באופן קצר במכללות או באוניברסיטאות והן מגיעות רק עם דיבור ברור, וזה פרמטר שפשוט פוגע בילדים והתוצאה היא שהילדים מסיימים את בית הספר התיכון עם רמת קריאה וכתיבה מאוד נמוכה.

<בועז אחד העם: ההישגיות שלהם גם אחר כך, תת תעסוקה, אי תעסוקה והם תלויים במערכות האחרות כמו רווחה וביטוח לאומי, ואחת הסיבות זה בגלל שהחשיבות של המורים, את מי הם ילמדו, היא מאוד עצומה, ופה במערכת החינוך יש פה איזושהי הטיה וצריך לטפל בזה.

<בועז אחד העם: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין זועבי.

חנין זועבי: באמת הנושא חשוב, אבל אני מרגישה שאנחנו בשלב ניסויי.

חנין זועבי: אנחנו עושים ניסויים בתלמידים.

חנין זועבי: לפעמים אנחנו אומרים לשלב את התלמידים.

חנין זועבי: אני חושבת שאנחנו עד עכשיו לא בשלב שבו אנחנו באמת יודעים מה טובת הילדים, כי גם אם אתה משלב את הילדים, אתה לא בטוח שאתה לא גורם לתסכול יתר.

חנין זועבי: אני חושבת בקול רם.

חנין זועבי: אני לא אוהבת תשובות אוטומטיות וצורת מחשבה אוטומטית.

יעקב מרגי: אם אני מבין אותך, אנחנו חסידים של השילוב, אבל לא בכל מחיר.

חנין זועבי: בדיוק.

יעקב מרגי: צריך לבחור והתאמה אחת לאחת.

יעקב מרגי: מסכים איתך.

חנין זועבי: בדיוק.

חנין זועבי: מה שאני אומרת לך, אם אתה תכניס את שיטת השילוב לבתי הספר הערביים, ויש לי קצת אינפורמציה כי יש לי גם קרובי משפחה, זה הגדיל את רמת התסכול של הילדים, זה הבליט את השוני שלהם, את המחסורים שלהם.

חנין זועבי: אתה צריך לוודא כאשר אתה משלב אותם, שיש לך את הכלים בנוסף לשילוב, לתת להם את הצרכים המיוחדים, לחזק אותם איפה שהם חלשים ולסגור את הפער, כי אחרת אתה תאבד אותם לגמרי.

חנין זועבי: אני ליוויתי מקרים שכתוצאה משיטת השילוב איבדנו את הילדים, כי הם יצאו, אתה לא נתת להם את האווירה המתאימה.

יעקב מרגי: שילוב ללא תפירה של חליפה מותאמת, זה לא שילוב.

חנין זועבי: בדיוק, לכן זו לא נוסחת פלא.

חנין זועבי: זה נושא מאוד חשוב.

חנין זועבי: אני לא מרגישה אפילו שיש לי את האינפורמציה להתמודד עם הנושא אפילו לא ברמת מה צריכים לעשות מבחינה פרקטית, מבחינה תיאורטית מה צריכים לעשות.

חנין זועבי: זה לא נמצא מספיק באג'נדה על מנת לחשוב על הנושא ואז להגיד מה אנחנו צריכים לעשות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חן ניזרי, תציגי את עצמך.

<חן ניזרי: אני ניזרי חן, בת 24.

<חן ניזרי: אני מתמודדת עם סי.פי.

<חן ניזרי: אני בדרך כלל לא על כיסא גלגלים, אני הולכת באופן עצמאי, כי עברתי ניתוח בשבוע שעבר.

יעקב מרגי: ואת בוגרת השילוב.

<חן ניזרי: אני בוגרת שילוב.

<חן ניזרי: מאז שאני מכירה את עצמי, אני נמצאת במסגרות הרגילות, המסגרות שלא נתפסות בחינוך מיוחד.

<חן ניזרי: דווקא לי יש סיפור הצלחה של שילוב מוצלח.

יעקב מרגי: מאיפה את?

<חן ניזרי: אני מירושלים.

יעקב מרגי: ואיפה למדת?

<חן ניזרי: למדתי ביסודי בפסגת זאב ואחר כך באולפנת עופרה.

<חן ניזרי: השילוב שלי היה מוצלח, אני חושבת בגלל שהמורים התייחסו אלי כאחת מן המניין, זאת אומרת שאלו אותי אם אני צריכה עזרה בדיוק כמו ששאלו את שאר התלמידים אם הם צריכים עזרה.

<חן ניזרי: לא נתנו לי יחס מיוחד, לא נתנו לי להרגיש שאני אחרת או שונה.

<חן ניזרי: הייתי בדיוק כמו כולם, כי כולם שונים בעצם, לכל אחד יש את הצרכים המיוחדים שלו.

<חן ניזרי: אני יכולה להגיד שהתמודדות הקשה שלי שהייתה בבית ספר הייתה התמודדות עם מתמטיקה בעצם.

<חן ניזרי: כשהייתי ילדה קטנה לא הייתי מודעת למגבלה שלי, כי קיבלתי יחס רגיל כל הזמן.

<חן ניזרי: כמו ששידרתי, זה מה שקיבלתי.

<חן ניזרי: ככה גם החברה קיבלה אותי.

<חן ניזרי: הם ראו שאני לא מקבלת יחס מיוחד או משהו כזה וככה גם התייחסו אלי, כרגיל.

<חן ניזרי: העליבו אותי, היו עלי חרמות.

<קריאה: במסלול הטבעי.

<חן ניזרי: כן.

<חן ניזרי: לטיולים שנתיים הייתי יוצאת.

<חן ניזרי: לא היו מצמידים לי מלווה.

<חן ניזרי: ההורים שלי היו מתלווים מדי פעם, אבל זה היה ברור שחברות מהכיתה היו נותנות לי יד כשהייתי צריכה, זאת אומרת, יכול להיות שבאמת המערכת והמורים או המחנכות שלי דיברו עם ההורים שלי, אבל לא הייתי מודעת לזה.

<חן ניזרי: ממש קיבלתי יחס כמו ששאר התלמידים קיבלו וזה מה שעזר לי.

יעקב מרגי: את יכולה להבין שזה לא נחלת כולם.

<חן ניזרי: נכון, אני בטוחה, אבל אני אומרת שגם אנשים שיש להם מגבלה יותר קשה משלי רוצים יחס רגיל, רוצים שידברו אליהם כבני אדם.

<חן ניזרי: גם אנשים שלא מתמודדים עם מגבלה שנראית לעין, מתמודדים עם משהו שאחרים לא רואים.

יעקב מרגי: אין אדם בלי מוגבלות כלשהי.

<חן ניזרי: בדיוק.

<חן ניזרי: בעצם כולנו שונים אחד מהשני.

<חן ניזרי: מה זה אחר?

<חן ניזרי: יש מישהו שדומה למישהו שמולו?

<חן ניזרי: מי שיושב לידי דומה לי?

<חן ניזרי: בכלום.

<חן ניזרי: אנחנו שונים בכל.

<חן ניזרי: יש מגבלות שרואים אותן, יש מגבלות שלא רואים אותן.

<חן ניזרי: המגבלה שלי, אתם רואים אותה, אבל היא לא מגבילה אותי בכלום.

<חן ניזרי: יש דברים אחרים שמגבילים אותי בחיים וזה לא בהכרח המגבלה הפיזית שלי.

<חן ניזרי: החום שאני מדברת עליו בבית הספר הוא חום כיתתי, הוא חום בכיתת האם שלי.

<חן ניזרי: בבית הספר משכבות מתחתיי ומעלי כן הייתי סובלת מהצקות.

<חן ניזרי: היו צוחקים עלי.

<חן ניזרי: היה לי את הכוח להתמודד עם זה, אבל אני כן חושבת שנכון להעביר לכלל בית הספר, לתלמידים עצמם, ללמד אותם מה זה, להסביר להם איך נכון להתנהג.

<חן ניזרי: אם יש מבוכה, אם יש פחד מאותה מגבלה, ללמד את התלמידים עצמם, לא רק את המורים, כי בסופו של דבר החוויה שלי היא גם המורה אבל גם איך התלמידים בבית ספר חווים אותו, איך אני יוצאת בהפסקות מהכיתה ולא צוחקים עלי או לא בוהים בי.

<חן ניזרי: לא חוויתי אלימות פיזית, אבל זה גם.

יעקב מרגי: חן, אני אשאל אותך שאלה, את לא חייבת לענות.

יעקב מרגי: מה הביא אותך לבוא לדיון?

<חן ניזרי: אני רוצה לשנות.

<חן ניזרי: אין יותר טוב מבן אדם שבא מהשטח בעצם.

יעקב מרגי: היה אכפת לך לבוא ולומר את הדברים.

<חן ניזרי: בוודאי.

<חן ניזרי: זה נראה לי ברור, כי זה חשוב, כי צריך לשנות.

יעקב מרגי: גם מה שברור מאליו צריך שייאמר כדי שאחרים ישמעו.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

<חן ניזרי: תודה.

יעקב מרגי: ילי, בבקשה.

<ילי קלריך: בוקר טוב אדוני היושב ראש.

<ילי קלריך: ילי קלריך, אני עבדתי הרבה שנים גם כמורה עם ילדים עם צרכים מיוחדים גם בכיתה נפרדת וגם שמשולבים בכיתה רגילה.

<ילי קלריך: למדתי כמה שנים לימודי דוקטורט לפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת מונש במלבורן באוסטרליה, ויש לי הרבה ניסיון בתחום הזה.

<ילי קלריך: אחד מתחומי העניין שלי היו גם בלימודים וגם בעבודה שלי עכשיו.

<ילי קלריך: אני רוצה להתמקד בנושא של השילוב במערכת החינוך הרגילה.

<ילי קלריך: אני חושב אדוני היושב ראש, שבהערות שלך לחברי הכנסת ולאנשים שדיברו פה באמת אתה נוגע בשורש העניין.

<ילי קלריך: אני רוצה לפני שאני אגיד את הדברים שלי, ברשותך אדוני היושב ראש, לצטט מדוח של מרכז המחקר והמידע של הכנסת שהוגש לוועדת החינוך.

<ילי קלריך: הדוח הזה מדבר על זה שיש הרבה מאוד קשיים שגם עולים מהשטח וגם עולים מהמנהלים ומהמורים.

<ילי קלריך: אני מסכים שאין מספיק הכשרה.

<ילי קלריך: אני בעצמי עושה איזושהי השלמה של הכשרה במכללת לוינסקי ואני רואה שאין מספיק הכשרה בנושא הזה של שילוב של תלמידים עם צרכים מיוחדים.

<ילי קלריך: אני כן רוצה להגיד שעלו פה לגבי ההכשרה והתוכניות של משרד החינוך, משרד החינוך יכול להתייחס לזה, הייתה תוכנית של שר החינוך לשעבר, של הרב שי פירון ומעניין אותי לדעת האם זה ממשיך ומתקדם.

<ילי קלריך: התוכנית הזאת עסקה בהטמעה של כל נושא השילוב.

<ילי קלריך: אני רק אסיים ואני כן חייב להגיד באופן אישי, אני חבר במטה "המיוחדים", זה למען שוויון לאנשים עם מוגבלות של מפלגת יש עתיד.

<ילי קלריך: אני מקווה שכל המפלגות יעשו כזה מטה, כי זה חשוב גם לתלמידים, גם להורים, גם למשפחות שלהם.

<ילי קלריך: אם היית רואה את כמות הפניות שיש לליהי לפיד וחברת הכנסת גרמן - - -

יעקב מרגי: אני יכול להעביר לך את הפניות שגם אני מקבל?

<ילי קלריך: תעביר אליהן, כי הן מאוד חרוצות והן עושות הרבה מאוד עבודה, אבל אדוני היושב ראש, אני חושב שמה שאתה עושה פה היום, אני מקווה מאוד שיהיה לזה המשך, כי זה נושא מאוד חשוב.

יעקב מרגי: כל השנה אנחנו נוגעים בנושא.

<ילי קלריך: שאלת את האחרים שאלות, אני אשמח שתשאל גם אותי שאלה.

יעקב מרגי: בהמשך.

יעקב מרגי: יש הרבה דוברים.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים לשמוע התייחסויות.

יעקב מרגי: אנחנו אנשים מעשיים, בסוף הדיון רוצים להגיע לתובנות ולסיכומים, לכן תוך כדי, ואם אתה חושב שיש עוד משהו להוסיף, אז בהמשך בשמחה.

יעקב מרגי: ליאת אורי.

<ליאת אורי: אני ליאת אורי, מנהלת מחלקת חינוך והדרכה בעמותת נגישות ישראל.

<ליאת אורי: אני מגיעה מהשטח.

<ליאת אורי: אני כבר שמונה שנים מדריכה במערכת החינוך, מאות בתי ספר בשנה, מגיל גן ועד אוניברסיטה, מדריכה מורים.

<ליאת אורי: אנחנו עושים גם שיתוף פעולה מדהים עם משרד החינוך, גם עם אגף החינוך המיוחד.

<ליאת אורי: אנחנו מקיימים הדרכות גם למורים וגם לתלמידים בבית ספר, אז אביא קצת סיפורי שטח ואני רוצה רק להתייחס בגדול.

<ליאת אורי: קודם כול, כששי פירון כינס את הוועדה השנתית לכתיבת תוכנית ארבע שנתית להנגשת מערכת החינוך, אחת השאלות שעלתה בוועדה וחשוב לי להעלות אותה פה והיא כן עלתה באיזושהי צורה, האם לא כל מורה צריך להיות מורה לחינוך מיוחד, ואז באמת זה לוקח אותנו למקום של ההכשרה.

<ליאת אורי: יש תקנות, התקנות הן רלוונטיות וגם בלי שום קשר לתקנות, משרד החינוך כבר עושה הרבה לפני שהן נחתמו והרבה לפני שהן נכתבו גם עד סופן, גם ברמת כיתות אקוסטיות, גם ברמה של מכשירים ולפטופים והנגשות, אבל אם נותנים את כל הדברים האלה והמורה לא מקבל את ההכשרה וההדרכה הנכונה, זרענו את זרעי השילוב, נתנו את כל מה שצריך ולא העברנו הדרכה, לא דישנו את הקרקע, בעצם לא יכול לצמוח מתוך הדבר הזה שום דבר ולכן אני הולכת להתעסק ספציפית בנושא הזה באופן כללי ולתת כמה דוגמאות מהשטח.

יעקב מרגי: עניין של משאבים זו סוגיה שתמיד פתוחה.

יעקב מרגי: הרי כמה שנשקיע, אף אחד לא יתלונן על כך שהשקענו עוד ועוד ועוד.

יעקב מרגי: השאלה האם שעות השילוב שניתנות עבור תלמיד משולב, הן מספיקות למערכת השעות של מערכת החינוך הישראלית?

<ליאת אורי: זאת שאלה קשה ואני בטח לא אוכל להתייחס אליה.

יעקב מרגי: אני אתן לך את התשובה בסוף.

<ליאת אורי: התשובה היא, כתמיד, לא, כי זה אף פעם לא מספיק.

<ליאת אורי: גם כשאנחנו מביאים אנשים עם מוגבלות לכיתות, לתלמידים ולמורים, להכיר אותם, חצי שעה, ארבעים דקות, כל פעם אנחנו מעלים, זה אף פעם לא מספיק.

<ליאת אורי: אם יורשה לי רגע להתייחס לזה בצורה שהיא טיפה אחרת.

<ליאת אורי: דיבר פה אמיתי על דברים מאוד חשובים.

<ליאת אורי: הוא דיבר על שני דברים, שזה גם ברמה של להיכנס להדרכות והכשרות בבתי הספר, אבל גם ברמה של המוסדות האקדמיים, דרכי הוראה, כבר משם להתחיל ולטפטף את כל הנושא הזה.

<ליאת אורי: אם שואלים את השאלה הכי חשובה, זה מה התפקיד של המורה כמשלב במערכת החינוך, אז אני רוצה לענות על זה בשלוש תשובות.

<ליאת אורי: תשובה ראשונה היא, התפקיד הראשון שלו זה בנגשה החברתית, זה החיבור בין התלמיד המשולב לשאר התלמידים.

<ליאת אורי: אמרה את זה חן ניזרי ואני מצטרפת אליה.

<ליאת אורי: אני אדבר מתוך דוגמאות.

<ליאת אורי: כשאני הגעתי לבית ספר עם ילד על כיסא גלגלים שכל השכבה עושה עליו חרם כי הוא דורס את כולם בהפסקה, ואחר כך יצרנו שיחה עם המורה שהיא הייתה מאוד מעורבת ונתנה את כל הפרטים, ויצרנו התנסות חווייתית בתוך הכיתה כשבעצם כל הילדים התנסו על כיסאות גלגלים בסיטואציה של הפסקה, הם סיימו את ההתנסות כשהם אמרו, וואו, איך אתה עושה את זה?

יעקב מרגי: כל מעשה בדיעבד הוא מוצלח.

יעקב מרגי: השאלה למה זה צריך להיות בדיעבד.

יעקב מרגי: אספר לך סיפור אישי.

יעקב מרגי: הבן שלי בחופשת הקיץ, חופשת י"א לקראת י"ב שבר את הרגל במשחק כדורגל.

יעקב מרגי: שבר קרסול, ישב על כיסא גלגלים חודשיים.

יעקב מרגי: כשהודענו לבית הספר, מייד המחנך דאג שהכיתה שלו תהיה בקומת הקרקע.

יעקב מרגי: הוא גם עשה סבב שיחות והתייחסות.

יעקב מרגי: אם המורים יקדמו את פני התהליך לא אחרי שהוא יידרס או שיפגע במישהו - - -

<ליאת אורי: בהחלט, בהכשרה ובהדרכה, כי אני יכולה לתת לך דוגמאות לסיטואציות שהייתה פעילות בכיתה ואחת הילדות בתוך הפעילות פתאום פתחה ודיברה על הקושי שלה החברתי, שהיא תמיד לבד בהפסקות, שילדים צוחקים עליה ומתעללים בה.

<ליאת אורי: אתה יודע מה המורה אמרה?

<ליאת אורי: מיכל, תפסיקי לדבר שטויות, יש לך הרבה חברות.

<ליאת אורי: אז אם אני מדברת על הכשרה והדרכה, עזוב את המוגבלויות, זה מתחיל בדברים האלה.

<ליאת אורי: כמובן שלמורים יש הרבה עבודה ויש להם יעדים ויש להם הרבה על הראש, אבל אם אנחנו נכשיר ונדריך, זה יכנס לתוך הסיסטם, הם ידעו לעשות את זה באופן אוטומטי.

<ליאת אורי: דבר שני, התפקיד של המורה זה החיבור בין ההורה להורה, ויובל פה יכול לספר לכם הרבה יותר טוב ממני על הכוח של ההורים שלו כשהגיעו לאסיפת הורים וסיפרו על השילוב שלו ושיתפו את ההורים האחרים שזו לא מחלה מידבקת, שזה בסדר, שהוא ברמה קוגניטיבית תקינה בשביל לעמוד מול שאר הילדים, אז שאר הילדים וגם ההורים היו מוכנים, כי אני שומעת היום על הורים, אני שומעת את זה המון, שלא מוכנים שהילד עם הסי.

<ליאת אורי: פי יגיע לבקר את הבן שלהם אחרי הצהריים בגלל שהוא ילד עם מוגבלות והם לא רוצים שהילד שלהם יסתובב עם ילד עם מוגבלות, אז גם הכוח הוא במקום הזה.

<ליאת אורי: הדבר השלישי זה הכוח של המורה בכל הנושא של הנגישות הפדגוגית.

<ליאת אורי: אני אתן דוגמאות.

<ליאת אורי: אם אני מביאה היום לכיתה מערכת אף.

<ליאת אורי: אם שעוזרת לילד עם לקות שמיעה, אבל המורה, ויוצא לי לפגוש את זה, לא עובר הכשרה על מערכת האף.

<ליאת אורי: אם, אז זה לא רלוונטי שהנגשתי את זה.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אביבית.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: תודה רבה, אביבית ברקאי-אהרונוף, ארגון "בזכות".

<אביבית ברקאי-אהרונוף: חן היטיבה לומר את הדברים טוב ממני, אבל אני חושבת שבהמשך למה שגם אמיתי אמר, יש הרבה חסמים בדרך לשילוב.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: השילוב היום רחוק מלהיות שילוב, בוודאי לא מה שנקרא inclusion.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני חושבת שנקודת המוצא הבעייתית, יש פה עדיין איזשהו חוסר הכרה בילדים האלה כילדים שווים בין שווים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: עדיין מדובר על ילדי חינוך מיוחד שצריכים לקבל את שירותי החינוך המיוחד במסגרת נפרדות של חינוך מיוחד.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: גם המורה לחינוך מיוחד שזו הכשרה שמותאמת, שילד שיש לו צרכים מיוחדים צריך לקבל, לא יקבל אותה במסגרת רגילה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: זה חלק מההתאמות.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: זה בדיוק חלק מההנגשות.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אותם ילדים מהשכונה לומדים ביחד באותו בית ספר.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: כך גם מורה סעיף 24 לאמנת האו"ם בדבר זכויות אנשים עם מוגבלות.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: זו אמנה שמדינת ישראל מחויבת אליה, ואז ממילא השירותים שאותם ילדים זקוקים מעבר לשירותים של ילדים אחרים, צריכים להינתן במקום שבו הם לומדים, בין אם מדובר בסייעת, בין אם מדובר בהנגשה ובין אם מדובר בהכשרה מיוחדת של מורים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני רוצה רק להזכיר שכבר בוועדת דורנר, ותמיד הרי אנחנו בסוף חוזרים לוועדת דורנר, ב-2007 קבעה במסקנות שלה ובהמלצות שלה שהמורים לעתיד צריכים לקבל הכשרה מיוחדת, והיא לא דיברה רק על מחנכים ועל גננות, היא דיברה גם על מורים מדיסציפלינות ספציפיות.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אגב, הייתה שם גם מי שאמרה, מאגף לחינוך מיוחד, וצוטטה בדוח הוועדה, שאם מגדירים את המצב הרצוי, המצב הרצוי הוא שבעצם המורים הם בעלי הצרכים המיוחדים, כי הם אלו שצריכים לקבל את ההכשרה המיוחדת ואת כל הסיוע והכלים כדי לקדם את כלל התלמידים, שבתוכם יש גם תלמידים עם צרכים נוספים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: זאת צריכה להיות נקודת המוצא.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני רוצה לומר במישור האישי שאני לפני שנתיים עשיתי תעודת הוראה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: לא היה לי אפילו קורס אחד שנגע למוגבלות כזו או אחרת לצרכים של ילדים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: שום קורס, שום שיעור.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: פשוט הכשרה רגילה של הוראה, וחבל.

יעקב מרגי: יש לי במשרד אצלי שלט – "אלו הנושאים שלא לימדו אותי בבית הספר".

יעקב מרגי: תעשי אותו שלט במכון להכשרת מורים.

<ליאת אורי: שוב, אני מצטרפת למה שנאמר שנעשה כאן.

<ליאת אורי: אני חושבת שבמצב הזה ועד שיוכשרו מורים, בתקופת הביניים הזאת צריכים להצמיד לא רק מפקחים לחינוך מיוחד, גם מורה לחינוך מיוחד מתוך בית ספר קרוב, לכל בית ספר רגיל, שייתן בדיוק את הייעוץ וההכשרה כדי שאם יש שם ילדים עם צרכים מיוחדים שמשתלבים, שהשילוב יצליח ולא יכשל בגלל הכשרה של מורים.

<ליאת אורי: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ארנה.

<ארנה מילוא: אני רוצה להתייחס לכמה דברים.

<ארנה מילוא: אני יכולה לפתוח הרבה חסמים בדרך לשילוב, קודם כול תפיסת עולם.

<ארנה מילוא: עכשיו אני רוצה כאן לדבר על מה תפיסת העולם שעומדת במשרד החינוך לדעתי.

<ארנה מילוא: חוץ מה שאני נציגה של ארגון "עוצמה" שהוא ארגון של הורים פגועי נפש, הבן שלי הוא גם סכיזופרן, הוא גם ליקוי למידה.

<ארנה מילוא: היה לו גידול במוח, שפיר.

<ארנה מילוא: הוא היום הגיע לאוניברסיטה.

<ארנה מילוא: מאמץ גדול.

<ארנה מילוא: הוא גם מאוד אינטליגנטי.

<ארנה מילוא: הוא היה משולב לא בעזרת איזושהי תוכנית, אלא בעזרת הורים נחושים, וזה אפשרי, אז אני מכירה את זה מהצד הזה.

<ארנה מילוא: אני סגנית מנהלת, אני מכירה את זה משני הצדדים.

<ארנה מילוא: אני לא מוצאת שמשרד החינוך בתפיסה של שוויון והנגשה אלא של סיוע והסללה.

<ארנה מילוא: זאת התחושה שלי.

<ארנה מילוא: גם אם לא נדבר על ילדים שיש להם צרכים מיוחדים במובן האישי, אם נדבר על אוכלוסיות, אגב, שח"ר היום החזיר את ההסללה הטכנולוגית לילדים, שחשבנו שכל המטרה של אגף שח"ר הוא לתת להם אותה מערכת חינוך לכל הילדים ולא להסליל אותם טכנולוגיות להיות מטפלות, פקידות קבלה וכיוצא בזה, אז מגמת משרד החינוך היא הפוכה משוויון ושילוב, אלא היא הסללה וסיוע.

<ארנה מילוא: מסכנים צריכים סיוע.

יעקב מרגי: ארנה, זה סותר את מה שאמרת בפתיח.

<ארנה מילוא: למה?

יעקב מרגי: ציירת דוגמא של הצלחה של הבן, נכון?

<ארנה מילוא: ההצלחה של הבן הייתה של בית הספר, של המורים.

<ארנה מילוא: אני הפכתי למורה בעקבות הטיפול המסור של בית הספר.

יעקב מרגי: אבל בית הספר זה חלק ממערכת החינוך.

<ארנה מילוא: אני מדברת על משרד החינוך.

<ארנה מילוא: משרד החינוך ובתי הספר זה לא אותו הדבר.

<ארנה מילוא: יש מורים כאלה ויש מורים כאלה.

<ארנה מילוא: השאלה מה מקבל בית הספר כהנחיה.

<ארנה מילוא: היום ההנחיה היא לצמצם את דורנר.

<ארנה מילוא: היום בבית הספר ההנחיה היא להכליל - - -

יעקב מרגי: הכול בהסתייגות עד שנשמע את העמדה, כי אני חולק עליך.

יעקב מרגי: ככה את חשה ואנחנו מאפשרים לך לומר.

<ארנה מילוא: לא חשה, זה נאמר לנו על ידי משרד החינוך.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: לצמצם את דורנר כדורנר, אבל שילוב?

יעקב מרגי: תראי, דורנר זה דורנר, כבודה במקומה מונח, והוועדה, כבודה במקומה מונח.

יעקב מרגי: נכון שהוועדה עסקה בשילוב.

יעקב מרגי: זה לא אומר שאם לא מאמצים את דורנר, אז אין שילוב בלתו.

<ארנה מילוא: בסדר.

יעקב מרגי: לפעמים בדיון אני חסיד להקצין את הנקודות כדי לפתח דיון.

<ארנה מילוא: תקנות ההנגשה.

<ארנה מילוא: תקנות הנגשה של משרד החינוך, אתה ציינת את הפיר למעלית וכו'.

<ארנה מילוא: בתקנות הדרישה יש אמירה חד משמעית של משרד החינוך וזה בכתובים, אי אפשר להגיד שלא, שלא תהיה התייחסות להנגשה לשום דבר שקשור לזה שיכול להתפרש ממנו הוראה או סיוע או איזשהו משהו אנושי שאחר כך יתחייב ממנו איזושהי משרה של בן אדם.

<ארנה מילוא: זו אמירה ברורה.

<ארנה מילוא: אתה דיברת על זה שהנגשת המקום מפורש שם בצורה שמקוממת אותך.

<ארנה מילוא: אם תתייחס לאיך מפורשת שם הנגשת השירות, זה אולי בזה שיהיה פישוט לשוני לטקסטים, מינימלי שבמינימלי.

יעקב מרגי: אוקיי, משפט סיכום.

<ארנה מילוא: רגע, רק מילה על הכשרת המורה.

<ארנה מילוא: כל זמן שפיתוח מקצועי יהיה על ידי מה שמשרד החינוך קובע, בית ספר שרוצה פיתוח מקצועי, אם מישהו מפדגוגיה, ביקורתית, עם חגית גור, לא עם מישהו שחושב שחינוך מיוחד זה שטיקים וטריקים אלא חינוך מיוחד כמו כל חינוך הוא דיאלוג אמיתי, אותנטי עם התלמיד, את זה אני רוצה בפיתוח המקורי וצריך לתת קצת אוטונומיה - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יובל אדלר.

<יובל אדלר: שלום, אני יובל, בן 22.

<יובל אדלר: אני חולה בדיסאוטונומיה משפחתית, בוגר מוצלח של השילוב במערכת החינוך.

<יובל אדלר: אני רוצה להעלות שני נושאים.

<יובל אדלר: הנושא של החשיבות של הסייעת.

<יובל אדלר: בלי הסייעת שליוותה אותי ועזרה לי לאכול ולשתות, זה חלק מהמחלה, לא הייתי מצליח להשתלב בלי זה.

<יובל אדלר: כל שנה היה לנו מתח - - -

יעקב מרגי: יש סייעת וכמה שעות, אנחנו עוברים את זה עד היום.

<יובל אדלר: אבל בכל שנה היינו ממש בלחץ לגבי כמות השעות.

יעקב מרגי: אני רוצה לדווח לך מההווה שזה עדיין קיים.

<יובל אדלר: אז אני רוצה לתת לסייעות בעתיד יותר שעות ליווי לילדים כמוני שהם לא יכולים להסתדר בלעדיה.

<יובל אדלר: בתקופת בית הספר היסודי היה לי נורא קשה אם היא לא הייתה באה ועוזרת לי לאכול.

<יובל אדלר: הייתי ילד קטן והיה לי קשה.

<יובל אדלר: עכשיו ברוך השם אני מסתדר עם האוכל, אבל עדיין נורא הפריע גם לי, גם להורים שלי, גם לסייעת ולכולם.

<יובל אדלר: דבר שני שאני רוצה לדבר זה קשור גם לתפקיד של המורה, שפעמיים בתקופת לימודיי, בכיתה א' ובכיתה י' המורה ארגנה ביקורי תלמידים אצלי כשנעדרתי לתקופה ממושכת.

<יובל אדלר: חבל לי שאין יותר אירועים כאלה במהלך השנים.

<יובל אדלר: הייתי שמח אם היו שמים יותר לב לנושא ומארגנים ביקורים של קבוצות של ילדים.

יעקב מרגי: יובל, תודה.

יעקב מרגי: אני חושב שנאמרו על ידכם חשובים.

יעקב מרגי: זאב.

<זאב גולדבלט: זאב גולדבלט מפורום ועדי ההורים היישוביים.

<זאב גולדבלט: למיטב הבנתי הדיון היום נקבע לא לבדוק מה המדיניות של משרד החינוך אלא דווקא לבחון, כמו שהוגדר לפחות בהתחלה, תפקיד המורה להצלחת השילוב במערכת החינוך.

<זאב גולדבלט: המיקוד צריך להיות על המורה ולא על המערכת שבתוכה הוא עובד, למרות שאי אפשר להתעלם גם מזה.

יעקב מרגי: אנחנו עברנו את סף הרגישות.

יעקב מרגי: כשמדברים על משרד החינוך, מדברים על המורים.

יעקב מרגי: כשמדברים על המורים מדברים על משרד החינוך.

יעקב מרגי: אנחנו בסוף נגיע למסקנות עד כמה שאפשר.

<זאב גולדבלט: זאת אומרת, שכשהמורים עכשיו שובתים, גם משרד החינוך שובת?

יעקב מרגי: לא, תראה, אבל זו מערכת, לכן קראו לזה המערכת.

יעקב מרגי: הם חלק מהמערכת.

<זאב גולדבלט: אני שמחתי לשמוע בהקשר הזה את מה שאמר חבר הכנסת מאיר כהן שכיוון גם לדעתנו בלא מעט מהדברים, וצר לי שרוב חברי הכנסת שהיו כאן בתחילה, עברו לדיונים אחרים, הם לא מתבטלים חלילה, ולא שמעו באמת את כל מה שנאמר כאן בפאנל.

<זאב גולדבלט: אנחנו חושבים שעל כל המורים להיות מורים מתכללים, מורים שהוכשרו ומסוגלים ללמד את כלל התלמידים בלי שום קשר למצבם הפיזי.

<זאב גולדבלט: הדיון בהגדרתו כפי שאמרנו צריך להתמקד במורה והתרומה של אותו מורה להצלחת השילוב, ולכן הכשרה זה אבן היסוד בהצלחה הזאת.

<זאב גולדבלט: אנחנו רואים את המורה כמנהיג על תקן "כמוני ראו וככה תעשו".

<זאב גולדבלט: כמי שגדל במערכת שבה דוגמא אישית מהווה את התשתית לחינוך וללימוד, אני מאמין שמורה מתכלל הוא באמת המפתח להצלחת השילוב, ואם מורה כמו שהיה לגברת חן, עשה עבודה נפלאה, אני מניח שהמסר הזה עבר לכל התלמידים גם בכיתה ואולי גם חלחל לכל התלמידים בבית הספר, ולא במקרה אני אומר, המורה באמת הוא המפתח, כי הילדים, רובם לא מגיעים עם זה מהבית והם צריכים לקבל את זה מאיזשהו מקום והמורה הוא זה שצריך להנחות אותם.

<זאב גולדבלט: זה בדיוק תפקידו, להנחות את הדרך.

<זאב גולדבלט: מילה אחרונה שדווקא איתה פתחתי בעקבות ההערה שלך.

<זאב גולדבלט: דוגמא אישית זה הבסיס ולכן אנחנו רואים שהמורים שהיום שובתים, העתיקו את מאבקם המקצועי ופוגעים דווקא במי שהם צריכים להוביל ולהנהיג וללמד אותם, בתלמידים, וחבל.

יעקב מרגי: אני חושב שאם כבר הזכרת את הסוגיה הזו, אתמול צייצתי לראשונה.

יעקב מרגי: התאפקתי כיו"ר ועדת החינוך לא להיכנס לסוגיה הזו, כי זו סוגיה של מאבק מקצועי לכאורה, אבל כשמשביתים את הבחינות ועוד יום ועוד יום, אני חושב שכבר השביתה יותר מדי.

יעקב מרגי: קראתי ליו"ר ארגון המורים להתעשת ולהיכנס לקראת סגירת ההסכם, כי בסך הכול יש הסכמים.

יעקב מרגי: הסיכומים הם מכובדים לטובת המורים.

יעקב מרגי: זה כבר יותר מדי.

יעקב מרגי: התלמידים סובלים מכך.

יעקב מרגי: תלמידי י"א ו-י"ב סובלים מאי רצף של לימודי.

יעקב מרגי: ההורים, משתבשים להם התוכניות.

יעקב מרגי: אני חושב שאין אחד שלא רוצה להעצים את המורה ולא חרד לגורלו ומעמדו של המורה.

יעקב מרגי: לעיתים צריך לדעת גם מתי מורידים את הרגל מדוושת הגז.

יעקב מרגי: זו עצה חשובה שאני נותן ליו"ר ארגון המורים.

יעקב מרגי: לילך בר, בבקשה.

<לילך בר: אני לילך מבית איזי שפירא ומפורום ארגונים והורים למען ילדים עם מוגבלות.

<לילך בר: מברכת ושמחה על הדיון הזה.

<לילך בר: כולם מדברים פה על כמה חשוב השילוב, מה שאומר שבהחלט הלכנו כברת דרך.

<לילך בר: לפני כמה שנים לא היה ברור לכולם מה הוא שילוב וכמה חשוב וכו', אז אני שמחה שזה קורה.

<לילך בר: אני רוצה להגיד שככל שנתחיל את השילוב מוקדם יותר, אז אנחנו פחות נשמע על הצקות כמו שחן תיארה, בהפסקות או כל מיני.

<לילך בר: נתחיל בגן הרך, זה יהיה עוד יותר טוב.

<לילך בר: זה לא המנדט של הוועדה הזאת אבל לצערנו גם גננות של חינוך, אנחנו עדיין שומעים וקוראים על גננות שלא רוצות או לא מוכנות לשלב ילדים בגן שלהן.

<לילך בר: דיברו קודם על זה שאין נהלים מסודרים.

<לילך בר: עדיין אנחנו שומעים שגננת יכולה להגיד, אין לי כלים, אני לא יודעת, אני פוחדת, ומכל מיני סיבות, אני לא מוכנה לשלב ילד או ילדה אצלי בגן, אז זה משהו שאנחנו כבר לא צריכים לשמוע היום.

יעקב מרגי: אנחנו חווים זאת במעונות היום, חווים זאת בגנים, חווים זאת בבתי הספר.

<לילך בר: נכון.

<לילך בר: הערה שנייה שרציתי, אנחנו מדברים פה על תפקידו של המורה, על הילדים.

<לילך בר: אני רוצה להוסיף ששותף שלישי לעניין הזה, ההורים.

<לילך בר: צריכים לזכור שההורים הם שותף מאוד חשוב בנושא הזה של שילוב, החל מזה שהם צריכים לקבל את כל הכלים והמידע כדי להחליט אם הם רוצים שהילד שלהם יהיה בשילוב או לא, ועדיין יש הורים שלא נותנים להם את האופציה הזאת.

<לילך בר: דיברו כאן על הסללה.

<לילך בר: יש הורים שאומרים להם, הילד שלכם צריך להיות בחינוך מיוחד וזהו, לא מעלים את האופציה הזאת, וגם הורים שכבר הילדים שלהם כן בשילוב, הרבה פעמים מרגישים שהם לא מספיק שותפים, לא מספיק שומעים אותם.

<לילך בר: בסוף הם מכירים הכי טוב את הילד.

<לילך בר: הערה אחרונה.

<לילך בר: אנחנו מאוד מאמינים בשילוב והיום אנחנו יודעים יותר ויותר שכדי ששילוב יצליח ויהיה מוצלח, צריך גם את החלק של הילד המשולב בחברה הכללית, אבל גם הילד צריך את המקומות, את האיים האלה שבו הוא נפגש עם קבוצת השווים, עם ילדים שהם מתמודדים עם דברים דומים.

<לילך בר: ילד בכיסא גלגלים שבבית ספר הוא כל היום רץ אחרי אנשים, כשהוא נפגש עם הילדים בכיסאות גלגלים והם משחקים תופסת כיסאות גלגלים, אנחנו יודעים שזה מאוד משפיע על שילוב מוצלח.

יעקב מרגי: כן, אבל אני הייתי רוצה שזו תהיה יוזמה של מערכת החינוך הכללית כלפי מערכות החינוך המיוחד ולא יוזמה של החינוך המיוחד.

<לילך בר: זה מה שאני אומרת, שבעיניי כחלק מסל שילוב, כחלק מהצלחה של שילוב הילד או הילדה צריכים להיות משולבים בבית הספר הכללי עם ילדים, אבל גם שיהיו לו את המסגרות שבהן הוא פוגש את קבוצת השווים.

<לילך בר: ביחד זה נותן איזושהי תמיכה ואיזשהו ביטחון שניבנה לילד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נחמה כהן.

<נחמה כהן: שלום, אני נחמה כהן מעמותת "מקום לכולם".

יעקב מרגי: יש מקום לכולם?

<נחמה כהן: אם היה, לא היינו פה כעמותה.

יעקב מרגי: יש מקום לכולם, הבעיה היא שיש מי שלא מאפשר.

<נחמה כהן: נכון, אז על זה אני רוצה בעצם לדבר.

יעקב מרגי: יש מקום לכולם.

<נחמה כהן: צריך להיות.

<נחמה כהן: אנחנו עוסקים בהכשרת הלבבות של התלמידים במערכת הכוללת, לנושא הזה.

<נחמה כהן: חן ויובל הם בוגרים שלנו בשירות הלאומי אצלנו כמנהיגים צעירים והם הופיעו בפני התלמידים, וחברים שלהם ממשיכים להופיע בפני התלמידים, אבל התלמידים בעיניי זה דור העתיד וזה הדלת האחורית.

<נחמה כהן: הדלת הקדמית היא המורים ואני מצטרפת לכל האנשים סביבי שדיברו על זה, על הכשרת המורים.

<נחמה כהן: אני חושבת שהכשרת המורים צריכה להתחיל בתפיסה.

<נחמה כהן: הם צריכים קודם כול לעבור קורס שמדבר על התפיסה.

<נחמה כהן: התפיסה היום זה ששילוב הוא טובה, טובה שעושים לילד עם הצרכים המיוחדים.

<נחמה כהן: זה דיון של שנות ה-80 וה-90 ביתר העולם.

<נחמה כהן: היום במאה ה-21 ביתר העולם אפילו לא משתמשים כבר במילה שילוב.

<נחמה כהן: המילה היא הכללה והתפיסה היא שלכל אחד יש זכות להיות חלק.

<נחמה כהן: לי יש זכות, לחן יש זכות, לילד של אנשים במערכת החינוך יש זכות, לכולנו יש זכות ללמוד ביחד, אז צריך להתחיל בהכשרה בעניין של התפיסה ובאמת להכשיר את כל המורים למורים כוללניים כמו שאמר פה מישהו לפניי.

<נחמה כהן: אני קוראת להוציא חוק שפשוט יחייב הכשרה של מורים לנושא הזה, לפי חוק.

<נחמה כהן: היום זה לא קיים.

<נחמה כהן: אני לימדתי קורס במכללת אפרתה על שילוב ואחרי שנה ביטלו אותו כי אמרו שבכל שלוש השנים שמורה עובר הכשרה, מותר ללמוד קורס אחד שקשור באיזושהי צורה, קשיי למידה, ליקויי למידה, אז הם אמרו, קשיי למידה יותר נחוץ.

יעקב מרגי: בואו אני אספר לך משהו.

יעקב מרגי: קחי אותי רציני, ציני.

יעקב מרגי: הדבר היחיד שחוקק במדינת ישראל שקשור במערכת החינוך זה חוק חינוך חובה חינם וחוק זכויות התלמיד ושניהם לא מתקיימים.

יעקב מרגי: הורים נתבעים ונעשקים ומשלמים הרבה כסף.

יעקב מרגי: יש מי שמנצל זאת גם בחזירות, בהגדרות של בתי ספר ייחודיים ותל"נים, כשהתמורה שהתלמידים מקבלים לא חופפת את גובה התשלום, ונושא של זכויות התלמיד שיש עוד הרבה מה לעשות.

יעקב מרגי: טוב שאנחנו לא חלק מאותן מדינות שקובעות בחוק את תכני הלימוד.

יעקב מרגי: אני מתחבר למה שאת אומרת, לכן אני חושב שכן צריך, אבל לא חוק.

יעקב מרגי: הרחקת.

יעקב מרגי: אם חידדת את זה כדי לתת לזה משמעות, כן, אבל תכני לימוד בחוק, לא כדאי לעשות.

<נחמה כהן: אז עוד משפט אחד.

<נחמה כהן: כל הזמן חושבים שהשילוב עולה המון כסף וכל הדברים האלה, אבל כשהתפיסה קיימת אצל המורים, יש בית ספר בהודו שהמורים יושבים שם על הרצפה בחדר מורים.

<נחמה כהן: אין להם תקציבים בכלל ויש שם הכלה שכל העולם צריך ללכת וללמוד מבית הספר הזה שכולם משולבים בו.

יעקב מרגי: רק את הדברים הטובים, כי יש בהודו דברים לא טובים.

<נחמה כהן: לא עבודה זרה.

יעקב מרגי: לאו דווקא עבודה זרה, גם זכויות אדם ותנאים אחרים.

יעקב מרגי: צריך לאמץ שיטות, אין ספק.

יעקב מרגי: רבותיי, משרד החינוך, קודם כול שאפו על הסבלנות וההקשבה, אבל אתם נתבעים לתת תשובות.

יעקב מרגי: אין ספק שאפשר לדבר על הכול בשביל לשפוך כסף למערכת.

יעקב מרגי: אפשר להכשיר מורים ואפשר אפילו לכתוב את התורה המדויקת שנכונה לכל ילד וילד למרות המגבלה הרחבה של המוגבלויות, אבל אם לא תפיסת עולם שיודעת להכיל ולחבק ולהעצים, זה לא יצלח.

יעקב מרגי: אני מבקש תחילה, אם תוכלו בסבב התייחסויות למה שנאמר כאן או שאתם רוצים לומר את המשנה שלכם ולאחר מכן את ההתייחסויות.

יעקב מרגי: בבקשה.

<רחל אברמזון: רחלי אברמזון, מנהלת האגף לחינוך מיוחד.

<רחל אברמזון: תודה.

<רחל אברמזון: ארצה שאנחנו בכל זאת נתייחס לסוגיות כאלה ואחרות, בעיקר להנגשות ולעניין של המורים שמועסקים, אז זה עוד רגע.

<רחל אברמזון: אני קודם כול רוצה לומר תודה, כי אני אומר שמכל הדוברים לפניי השכלתי.

<רחל אברמזון: השכלתי ברמה הזאת שיושב כאן

<רחל אברמזון: כל הצוות המשותף ועמיתיי למשרד, להגיד לנו, אנחנו בכיוון הנכון ואנחנו באמת בונים את התוכנית כפי שעלתה כאן מתוך האמירות, ולכן אני רוצה רגע להתייחס לדברים שלך, ארנה, ולומר, אני לא יודעת מי ממשרד החינוך אמר לך שמצמצמים את דורנר, אבל משרד החינוך בהחלט אומר, כדי ליישם תוכנית כל כך רצינית צריך לבוא לשם עם הכנה ועם תשתית מאוד אחראית ונכונה ומקצועית, ולכן אנחנו באמת ממקדים את השנה הקרובה והשנה שתבוא כפי שאתמול הצגנו בפניך, אדוני היושב ראש, להקדיש את תשומת הלב לגבי תפיסות, עמדות, הכשרת הצוותים החינוכיים, כי בסופו של דבר הצלחת השילוב נמצאת שם.

<רחל אברמזון: תפקיד הצוות החינוכי, לא רק המורה, זה מגן ילדים, ויושבים איתי כאן חבריי, אז כן, אני ארצה בבקשה ברשותך שאנחנו נסקור את מה שאנחנו מגבשים.

<רחל אברמזון: לצידי מירי נבון, ממלאת מקום מנהל המינהל הפדגוגי.

<רחל אברמזון: היא תציג את התוכנית בכלל על הרצף מהקדם יסודי ועד על יסודי, להראות בדיוק מה הם הצעדים האופרטיביים.

<רחל אברמזון: בבקשה, מירי.

יעקב מרגי: בבקשה.

<מירי נבון: טוב, שלום לכולם.

<מירי נבון: ראשית, אני רוצה להגיד שהמפגש הזה הוא מתנה גדולה עבורנו מכיוון שאנחנו נמצאים בדיוק באותו מקום שעליו כולכם מדברים.

<מירי נבון: רק לשם הגילוי הנאות, אני בעצמי נכה 90%.

<מירי נבון: בעלי הוא נכה 100% פלוס, אז אני מכירה היטב את העולם הזה.

<מירי נבון: עלי לא רואים, עליו מאוד רואים, אבל אנחנו אנשים מאוד משולבים ומאוד משתלבים בחברה, גם מתוך הרצון שלנו וגם מתוך הרצון של החברה, אבל זה רק לשים את הדברים באיזושהי פרופורציה.

<מירי נבון: אני רוצה להגיד שמבחינתנו השינוי הגדול הוא בעצם הופעתם של עמיתים שהם לא מהחינוך המיוחד.

<מירי נבון: נמצאת כאן מוריה שהיא מהחינוך הרגיל, נמצאים כאן אנשים מהיסודי ומהאגף העל יסודי מתוך תפיסה שאומרת שזה מחובתה של מערכת החינוך הרגיל להכיר בכך שכל הילדים הם ילדיה.

<מירי נבון: אמנם יש ילדים שזקוקים למענה שהוא מענה שהוא מאוד ממוקד בחינוך מיוחד, אבל החינוך המיוחד הוא חלק מהחינוך הרגיל, הוא עוד סוג של מענה בתוך החינוך הרגיל, ויש כל מיני מסגרות ויש כל מיני סוגים של מענים, יותר אינטנסיביים, פחות אינטנסיביים וכדומה.

<מירי נבון: לגבי הדברים שאנחנו כרגע יושבים על המדוכה ועושים, אנחנו עושים בעצם כמה דברים והם בדיוק אותם דברים שעליהם אתם מדברים.

<מירי נבון: אנחנו יושבים כרגע יחד עם מינהל עובדי הוראה ויחד עם המזכירות הפדגוגית כדי לחשוב על חמישה הנושאים שמבחינתנו הם הנושאים שהם ייהרג ובל יעבור מבחינתנו בהכשרתו של המורה וגם בפיתוח המקצועי של המורים שכבר נמצאים בבית הספר.

<מירי נבון: אי אפשר להתעלם, יש עשרות אלפי מורים במערכת החינוך, שלהודות על האמת, כולל אותי, אנחנו לא עברנו הכשרה של להיות מורה לחינוך מיוחד.

<מירי נבון: עברנו הכשרה של להיות מורים.

<מירי נבון: לחלקנו יש לב גדול ונפש חפצה ואנחנו מאוד רוצים לעשות את הדברים נכון ובאופן ראוי.

<מירי נבון: לאחרים זה יותר קשה, והרעיון הוא שחלק מההכשרה של המורים וחלק מהפיתוח המקצועי, אחד הנושאים הראשונים יהיה בדיוק הנושא של שילוב תלמידים בתוך מערכת החינוך הרגילה.

<מירי נבון: הם הביזנס שלנו, הם לא הביזנס של החינוך המיוחד ובוודאי לא של רחלי ושל העמיתים.

<מירי נבון: רחלי והעמיתים של החינוך המיוחד אמורים לתת לנו, למורים הרגילים את השירות במקום של לעזור לנו להבין בדיוק מה זה אומר להנגיש כך או להנגיש אחרת.

<מירי נבון: העולם של הנגישות הוא עולם רחב ועצום.

<מירי נבון: יש המון דברים שהמורה הרגיל, ואני מניחה שגם אפילו חלק מהמורים של החינוך המיוחד, לא בהכרח מכירים.

<מירי נבון: יש המון אמצעים, אפילו אמצעים יצירתיים שלא כתובים בספרים אבל עם טיפה יצירתיות אתה יכול להגיע אליהם ולעשות אותם, אז במקום הזה אנחנו כרגע ממש יושבים בניסוח של חמישה נושאים.

<מירי נבון: יכול להיות שזה יהיה יותר, אבל אחד מהם הוא ללא ספק הסיפור של השילוב.

<מירי נבון: הדבר השני הוא מתן מענים לבית הספר הרגיל להתמודד עם הצרכים ועם האתגר שמביא איתו הילד שאמור להשתלב בתוך בית הספר הרגיל.

<מירי נבון: יש מגוון עצום.

<מירי נבון: כשאני מדברת על משאבים, אני לא מדברת רק על הפיתוח המקצועי, אני מדברת ממש על משאבים כלכליים, כולל כמו חדר מיוחד שיכול להכיל ילדים שכרגע הם צריכים סיוע כזה או אחר והם צריכים איזושהי הפוגה לצאת מהחדר, לחזור, לקבל סיוע לימודי, לחזור אל תוך הכיתה, להיכנס עם העמיתים שלהם לחדר וכו' וכו'.

<מירי נבון: אני חושבת שהדבר הגדול ביותר והבשורה הגדולה ביותר שאני יכולה להביא לכאן היום הוא בעצם הקמתם של ארבעה בתי ספר מכילים בשיטת ה- inclusion החל משנה הבאה.

<מירי נבון: אנחנו מדברים על שני בתי ספר שהם יוקמו מ- basicושני בתי ספר שהם בתי ספר קיימים ומתוכם בעצם אנחנו נלמד איך עושים את הדבר הזה באופן הנכון והראוי ביותר שצריך לעשות, וכשאני מדברת על בתי הספר המכילים, אני מדברת על בתי ספר שאין בהם כיתות חינוך מיוחד ואין בהם אבחנה בין ילד כזה או ילד אחר.

<מירי נבון: אם דיברנו לפני שלוש שנים על האחר הוא אני, אז כל הילדים הם אחרים, לכולם יש צרכים כאלה ואחרים והרעיון הוא באמת לתת לכל ילד את מה שהוא צריך, גם אם הוא ילד שמוגדר מהחינוך הרגיל וגם אם הוא ילד שמוגדר מהחינוך המיוחד, הם לומדים יחד, הילדים עסוקים יחד.

<מירי נבון: בעולם בחוץ אנחנו לא מפרידים בין אנשים, בוגרים נכים או מתקשים או עם לקות כזו או אחרת.

<מירי נבון: כולם חיים ביחד ובית הספר הוא מיקרוקוסמוס של העולם והילדים צריכים ללמוד לחיות יחד.

יעקב מרגי: זה במישור הצר.

יעקב מרגי: תלכי לדברים פרקטיים.

<ילי קלריך: והאחר הוא אני, ממשיך?

יעקב מרגי: לא, אני הוא האחר.

יעקב מרגי: האחר הוא אני, מלכתחילה בהגדרה שלו, וטוב שגברת נבון הגדירה את זה.

יעקב מרגי: עצם ההגדרה של האחר הוא אני, מנציח את הבעיה.

יעקב מרגי: האני הוא האחר.

<ילי קלריך: ואם כבר אנחנו מתדיינים, אני ואתה, אני רוצה להגיד לך.

<ילי קלריך: אתה דיברת על ריטלין - - -

יעקב מרגי: לא אני, חברי, יוסי יונה.

<ילי קלריך: חבר הכנסת יונה דיבר על ריטלין, שזה נועד להרגיע ילדים.

יעקב מרגי: אל תיכנס איתי לויכוח עכשיו, של נגד/בעד.

<ילי קלריך: זה רק מראה באמת על איזושהי בורות שאתה כיושב ראש, אני מקווה שתשכיל - - -

יעקב מרגי: זה לא עניין של בורות.

<ילי קלריך: אז למה הוא אומר את זה?

יעקב מרגי: זה לא חד משמעי.

יעקב מרגי: בכוונה לא רציתי להיכנס לזה.

יעקב מרגי: יש כאלה שזה נכון להם, יש כאלה שזה לא נכון.

יעקב מרגי: צריך לעשות שימוש מושכל.

יעקב מרגי: זה דיון בפני עצמו.

יעקב מרגי: מי שצריך את זה, חייבים לתת לו את זה.

יעקב מרגי: מי שלא צריך את זה, אסור לתת לו את זה.

יעקב מרגי: זו לא ברירת מחדל.

<ילי קלריך: אני רק אתן לך מחמאה.

<ילי קלריך: אני חושב שזה מדהים שיושב ראש ועדת חינוך מש"ס אומר שלא צריך לקבוע תכני לימוד.

יעקב מרגי: זה חוק.

יעקב מרגי: למה, הם ירדו מהעצים?

<ילי קלריך: כל הכבוד.

יעקב מרגי: לא, אנחנו דמוקרטיה.

<ילי קלריך: כל הכבוד.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה על המחמאה.

יעקב מרגי: זה המשך של האני הוא אחר.

יעקב מרגי: בבקשה.

<רחל אברמזון: אנחנו כן רוצים, ברשותכם, להמשיך כדי שאנחנו באמת ניתן, כי גם היום וחשוב להדגיש, מתקיים שילוב ברמות כאלה ואחרות אם צריך לשפר, אם צריך לדייק.

<רחל אברמזון: בכל מקרה חשוב להגיד שמשרד החינוך בוודאי מעודד והולך לקראת הכלה ושילוב של ילדים עם מוגבלויות.

יעקב מרגי: איך זה נעשה היום?

יעקב מרגי: פרקטיקה, לא הצהרות פילוסופיות.

<רחל אברמזון: אני כן הייתי רוצה שרווית תתייחס לעניין של תפקיד המתי"א בתוך המערכת ומה הם מנגישים למערכת החינוך הרגילה.

<רחל אברמזון: אחר כך אורה תספר קצת על העבודה בקדם יסודי, ומוריה תיתן את נקודת המבט של היסודי.

<רוית גולדנר להב: נעים מאוד, אני רווית, מדריכה ארצית באגף לחינוך מיוחד.

<רוית גולדנר להב: אני רוצה להגיד בכמה מילים על מה שקורה היום, הנושא הזה של הדרכה.

<רוית גולדנר להב: בפריסה ארצית יש לנו 67 מתי"אות בכל הארץ, בכל המגזרים.

<רוית גולדנר להב: במתי"אות יש מומחיות תחום לכל מיני תחומים בתחום המוגבלויות השונות.

<רוית גולדנר להב: יש מומחי תחום לכל מוגבלות וברצף התפקודים.

<רוית גולדנר להב: נותנים הדרכה למסגרות חינוך מיוחד, לכיתות חינוך מיוחד ועיקר ההדרכה ניתנת לתלמידים בשילוב.

<רוית גולדנר להב: בנוסף, יש בפריסה גם מת"יאות מתמחות בליקויי ראיה ויש מרכזי שמע שמתמחים בליקויי שמיעה.

<רוית גולדנר להב: דיברנו על זה בוועדות אחרות, כשאנחנו מדברים על שילוב, מכניסים את הנושא של ההכלה, לשמחתי אני גם מלווה את הנושא של בתי הספר המכילים ובאמת אנחנו מדברים על איזשהו מעבר בתפיסה ודובר על זה גם בכנס שהייתי השבוע על המעבר משילוב להכלה, אבל אני רוצה שנזכור שמה שקורה היום, שיש לנו כ-200,000 תלמידים משולבים, מתוכם 20,000 תלמידים עם לקות מורכבת בשכיחות נמוכה, שחלקם הם עם מוגבלויות מאוד קשות שגם מקבלים תמיכות של סייעת.

<רוית גולדנר להב: אנשים מקבלים מענה.

<רוית גולדנר להב: יושבת פה תלמידה.

<רוית גולדנר להב: אני יכולה גם להעיד על הבת שלי שהיא היום בכיתה י"ב, מתכוננת לבגרות בתיאטרון והיא משולבת, ואני חושבת שאנחנו גם צריכים לזכור שנעשית עבודה טובה.

<רוית גולדנר להב: תמיד יש מה לשפר וכרגע באמת הכיוון גם בבתי הספר המכילים, אני אוסיף שזו יוזמה של עדי אלטשולר והצוות שלה, שהמשרד לקח את זה ואנחנו עובדים ביחד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הדוברת הבאה.

<אורה גולדהירש: אני אורה גולדהירש מהאגף לחינוך קדם יסודי.

<אורה גולדהירש: נאמר פה שהכול מתחיל בגיל הרך, אז אני באמת רוצה להגיד שבגני הילדים, שני רכיבים שהם מאדו משמעותיים ואנחנו עובדים עליהם לאורך כל הדרך.

<אורה גולדהירש: הדבר הראשון זה שהילדים נכנסים למסגרת הגן וזו המסגרת החינוכית הציבורית הראשונה שהם נמצאים בתוכה, חלקם עדיין ילדים שלא הוגדרו כילדים עם צרכים מיוחדים, אבל בתוך מסגרת הגן מתגלים קשיים שהגננת בתצפיות בסביבה הטבעית של הגן מזהה ונותנת להם מענים מותאמים כבר מההתחלה, מה שעוזר לצמצם את הפערים העתידיים לבוא.

<אורה גולדהירש: זה רכיב אחד שהוא מאוד משמעותי בעינינו.

<אורה גולדהירש: הרכיב השני זה כלל הילדים.

<אורה גולדהירש: דיברו פה חברים על חלק מהותי של החינוך החברתי והשילוב החברתי של ילדים, וכבר בגיל הרך אנחנו בונים תוכניות שמדגימות לילדים שכולם שווים וכולם יכולים ליטול חלק בפעילויות של הגן.

<אורה גולדהירש: במקומות מסוימים אנחנו גם מפגישים בין גנים של חינוך מיוחד וגנים של חינוך רגיל לא רק במס שפתיים של פגישה, אלא ממש כחלק מחיי היום יום של גן.

<אורה גולדהירש: כל גן, נכנס הגן השני וחיים ביחד.

<אורה גולדהירש: החיים ביחד כחברה זה המסר שלנו לגיל הצעיר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: דוברת אחרונה.

<מוריה טלמור: שמי מוריה טלמור, אני מהאגף לחינוך יסודי.

<מוריה טלמור: אני רוצה לחלק את הדברים לשני חלקים, אחד, להתייחס לנושא של תפיסות עולם, שכולם הזכירו כאן.

<מוריה טלמור: חשוב לי להגיד מה תפיסות של האגף לחינוך יסודי, שמייצגות תפיסות עולם בכלל של משרד החינוך, אבל אני יכולה לדבר על היחידה שלי.

<מוריה טלמור: אנחנו מאמינים בזכותו של כל תלמיד ללמוד במסגרת הקהילתית שבה הוא חי.

<מוריה טלמור: זאת נקודת המוצא שלנו בתהליך הלימוד.

<מוריה טלמור: אנחנו לא חושבים ששילוב הוא חסר, אנחנו חושבים שזאת זכות.

<מוריה טלמור: אנחנו לא משתמשים במונח שילוב, אנחנו מדברים על הכללה, היכולת של הילד ללמוד.

<מוריה טלמור: אנחנו מאמינים שזאת חובתה של הסביבה בכלל ומערכת החינוך בפרט לאפשר את השהות הזאת בתוך מערכת החינוך ומיצוי הפוטנציאל בתוך מערכת החינוך.

<מוריה טלמור: אנחנו מאמינים שנכות היא קיימת או לקות היא קיימת אבל מוגבלות זו פונקציה של מה הסביבה מייצרת, ואנחנו משתדלים לייצר סיטואציה שבה המוגבלות הזו תהיה בולטת פחות ואני חושבת שחן הציגה את זה בצורה מקסימה.

<מוריה טלמור: אנחנו יודעים שיש פה אתגרים משמעותיים בפני המורים.

<מוריה טלמור: אני חושבת שחברי הכנסת הנכבדים הזכירו את האתגרים הקיימים שיש שם ואני לא אכנס לזה.

<מוריה טלמור: אנחנו מאמינים גם שיש צורך בפיתוח מקצועי.

<מוריה טלמור: אנחנו מאמינים שנדרשת מעטפת יותר רחבה מרק פיתוח מקצועי.

<מוריה טלמור: חשוב להגיד הערה אחת ופה זה קצת "אני מאמין" שלי.

<מוריה טלמור: אני לא חושבת שכל המורים צריכים להיות מורים לחינוך מיוחד.

<מוריה טלמור: אני חושבת שכל המורים צריכים - - - בדבר חדש שקוראים לו מורים בכיתה הטרוגנית.

<מוריה טלמור: יש מורה לחינוך מיוחד.

<מוריה טלמור: מה שהיה פעם מורים לחינוך רגיל, צריך ללמוד לסנכרן בין הדברים.

יעקב מרגי: התכוונת לאותו דבר.

יעקב מרגי: זו הייתה כוונתנו.

<מוריה טלמור: זה לגבי התפיסות.

<מוריה טלמור: לגבי מה אנחנו עושים בפועל, בשנת הלימודים הזאת, מעבר לעובדה שיש לנו כאן צוות של הדרכת הכלה, מה שנקרא האחר הוא אני עוד התחיל עוד קודם.

<מוריה טלמור: יש מדריכים שנכנסים לכ-460 בתי ספר ומדריכים את המורים, בתי ספר שבחרו בכך, מדריכים מורים בנושא של הכללה בשילוב ילדים.

<מוריה טלמור: יושב כאן הצוות שלי מכל המחוזות.

<מוריה טלמור: יש לנו כשישים אנשי צוות, מגיעים לארבע מאות ושישים בתי ספר, אבל מעבר לזה הבנו שהדרכה חיצונית היא לא מספקת ונכון לשנה התחיל תהליך של רכזי השתלבות, שבעצם זה לקחת מורה מתוך בית הספר, מהחינוך הרגיל, שרגיל לעבוד עם ילדים בכיתה הטרוגנית ולתת לו הכשרה שלוש שנים, של שישים שעות כל שנה, על ידי גופים מבצעים שאנחנו מפקחים עליהם ולהכשיר אותם שהם יהיו גוף ידע וגוף מדריך בתוך בית הספר.

<מוריה טלמור: זאת הסתכלות לטווח ארוך, זה תהליך שקורה.

<מוריה טלמור: אני גאה להגיד שכבר השנה 1,340 בתי הספר כבר התחילו את תהליך ההכשרה הזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, אחרונת הדוברים ואני מסכם.

<טלי בארי מאיר: טלי בארי מאיר מהאגף לחינוך על יסודי.

<טלי בארי מאיר: גם באגף לחינוך על יסודי פועלים מאוד לטובת ההכלה.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה חסר לי מהנוכחות המרשימה של משרד החינוך?

יעקב מרגי: דווקא המגזרים שלא מונגשים.

יעקב מרגי: הייתי רוצה לראות פה את המחוז החרדי, כי שם לא מנגישים לא רק למי שאין לו מוגבלות פיזית ורגשית ונפשית וחושית, לא מנגישים גם לתלמידים לגיטימיים במערכת החינוך.

יעקב מרגי: חבל שהם לא כאן.

יעקב מרגי: הייתי רוצה לראות פה את ראשי החינוך במערכת החינוך הערבית ממשרד החינוך.

יעקב מרגי: חבל, כי באמת הנוכחות מרשימה.

<קריאה: יש את סוהא שיבל.

יעקב מרגי: חבל שלא ביקשת רשות דיבור.

יעקב מרגי: גברת בארי, סיכום.

<טלי בארי מאיר: אני מוכנה לתת לאפשר לסוהא.

יעקב מרגי: בבקשה, גבירתי.

<סוהא שיבל: סוהא שיבל, אני חלק מהאגף היסודי.

<סוהא שיבל: אני חלק מהצוות של מוריה.

יעקב מרגי: מה זה שיבל, מכפר שיבלי?

<סוהא שיבל: לא, מעכו.

<סוהא שיבל: אני פשוט רואה בתהליך הזה של רכז ההשתלבות, שהוא כן יכול לתת לנו בסופו של דבר סוג של מענה שיכול לשלב את כל הילדים בצורה הכי נורמטיבית בכיתה ההטרוגנית.

<סוהא שיבל: אני פשוט שותפה לתהליך מתחילתו ואני רואה בזה ממש מצעד - - -

חנין זועבי: מחסור במורים בבתי הספר הערביים.

חנין זועבי: תגידי משהו על השפע, על בתי הספר.

<סוהא שיבל: יש מחסורים, אבל אני רוצה להסתכל על חצי הכוס המלאה.

יעקב מרגי: אין.

יעקב מרגי: אצל חנין את חייבת לומר מה חסר.

חנין זועבי: אנחנו פה כדי להסתכל מה חסר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני אומר מה חסר, בסיכום.

יעקב מרגי: תודה, סוהא.

<טלי בארי מאיר: אני יכולה?

יעקב מרגי: משפט.

<טלי בארי מאיר: אני רוצה לייצג מטעם האגף לחינוך על יסודי שני בעלי תפקידים חשובים ומהותיים מאוד שנותנים מענה לכל נושא השילוב והפיתוח המקצועי של המורים בתוך בית הספר על מנת להנגיש את המענה בהתאמת דרכי הוראה והיבחנות לתלמידים שלנו, אחד זה המת"ל שהוא מעריך תפקודי למידה.

<טלי בארי מאיר: המת"לים שלנו פרוסים על 591 חטיבות ביניים בשנת הלימודים תשע"ח, תפקיד משמעותי ביותר.

<טלי בארי מאיר: התפקיד השני הוא רכז ההשתלבויות של האוכלוסיות המיוחדות, שנכנס השנה לתוך בתי הספר שלנו, שני תפקידים מאוד משמעותיים שבאמת מקדמים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי ואני אומר בדיונים רבים, אין ספק שמדינת ישראל ומשרד החינוך משקיעים רבות.

יעקב מרגי: עדיין יש אתגרים נוספים.

יעקב מרגי: אני רוצה להודות לשר ולמנכ"ל שהיו קשובים לדיוני ועדת החינוך בנושא החינוך המיוחד, מובילים רפורמה חשובה, אני מקווה.

יעקב מרגי: אתמול קיבלנו רק טעימות.

יעקב מרגי: אני כדרכי בקודש הייתי פסימי, עדיין פסימי.

יעקב מרגי: עד שלא אקבל את זה ביד ואוביל ואראה ואחוש אותה, אני יודע לתת מחמאות כשצריך, אין לי בעיה עם כך.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת המובילים את היום הזה.

יעקב מרגי: בסיכום יופיע בשמותיהם.

יעקב מרגי: הוועדה מודה למשרד החינוך על הנוכחות המרשימה.

יעקב מרגי: היה חסר לי כפי שאמרתי, נוכחותם של המחוז החרדי והערבי.

<זאב גולדבלט: והמורים.

<זאב גולדבלט: גם המורים חסרים כאן, והדיון עוסק במורים.

יעקב מרגי: זאב, מאחר והמורים חסרים כל הזמן, לא מצאתי לנכון להדגיש זאת.

<זאב גולדבלט: צריך להוקיע את זה כל הזמן.

יעקב מרגי: אם לא היית מעיר, היה יותר טוב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בדיון עלה צורך בהכשרת המורים במערכת החינוך הכללי, אף שהם לא מורים לחינוך המיוחד, שיעברו השתלמות והדרכה ייחודית וייעודית לנושא השילוב והחינוך המיוחד בכלל.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להביא להגברת המודעות בקרב המורים לעבודה בסביבה הטרוגנית.

יעקב מרגי: הוועדה ממתינה לרפורמה המתגבשת בחינוך המיוחד.

יעקב מרגי: עם קבלתה בימים הקרובים כפי שהתחייב משרד החינוך, הוועדה תקיים דיונים בנושא הזה.

יעקב מרגי: אמרתי, חלק מהרפורמה טעון גם תיקוני חקיקה לנושא ועדות הזכאות.

יעקב מרגי: אני חושב שהכיוון הוא חיובי.

יעקב מרגי: כולי תקווה שברפורמה המתגבשת ששמענו פה טעימות, נקודות ממנה, יהיו פתרונות רבים לדברים שעלו כאן.

יעקב מרגי: אין ספק, החינוך המיוחד, אני רוצה לומר, זוכה לתשומת לב רבה של המשרד בשונה מסעיפים אחרים שמוגבלים תקציבית.

יעקב מרגי: יש להם תקרה עם דיוני התקציב.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לכם שבחינוך המיוחד, וזה מה שמתסכל את האוצר ואת הנהלת המשרד, זה סכום שאמנם נקבע בדיוני התקציב והולך ועולה.

יעקב מרגי: זה מטריד ומפחיד אותם כי הם לא יודעים איפה זה ייעצר, לכן הרפורמה הזו באה לשים ידיים על ההגה, לא כדי לצמצם אלא כדי לנווט נכון, לצפות את פני העתיד.

יעקב מרגי: פריסה נכונה של מוסדות ייחודיים וייעודיים, שילוב יותר נכון.

יעקב מרגי: השאיפה של כולנו שאכן זה יתקיים.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.