ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 511, 2017-12-05 08:30

דוד אמסלם: טוב, רבותי, אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 81) (הוראות לעניין המלצה של רשות חוקרת), התשע"ח-2017, פ/4653/20 ו-כ/744, של חה"כ דוד אמסלם, שזה אני – הכנה לקריאה שנייה ושלישית.

דוד אמסלם: בעצם עשינו שני תיקונים בחוק, יקריא אותם היועץ המשפטי, אפתח אותם להתייחסויות של מספר דקות של חברי הכנסת, נשמע את אנשי המקצוע ואחרי זה אסכם.

דוד אמסלם: בבקשה.

<עידו בן יצחק: אוקיי.

<עידו בן יצחק: התיקון הראשון נמצא בסעיף קטן (יא)(3), שבתוך סעיף 1.

<עידו בן יצחק: הסעיף אומר כך: "על אף האמור בפסקה (2), ניהלה המשטרה חקירה בליווי פרקליט מלווה והעבירה את החומר שהושג בחקירה לפרקליט מחוז, לטיפולו של פרקליט, תעבירו ללא עמדתה בכתב לעניין מכלול התשתית הראייתית לביסוס האשמה נגד החשודים בחקירה" – ואז התוספת החדשה היא – "ואולם היועץ המשפטי לממשלה או פרקליט המדינה רשאים לבקש את העברת עמדתה כאמור, אם ראו כי הדבר דרוש לשם קבלת החלטה בתיק;".

<עידו בן יצחק: זה התיקון הראשון.

<עידו בן יצחק: התיקון השני הוא בסעיף 3.

<עידו בן יצחק: במקום סעיף הוראות המעבר – סעיף תחולה, שנוסחו יהיה: הוראות חוק זה לא יחולו על חקירה שהחלה לפני תחילתו של חוק זה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, שלוש דקות.

יעל גרמן: תודה רבה.

יעל גרמן: לא אבוא ואומר מדוע עברנו את כל הסאגה הזו, שבאמת אני חושבת שהיא קצת ביזתה את הוועדה.

תמר זנדברג: לא קצת.

יעל גרמן: כשאני אומרת, דרך אגב, באמפתיה: גם את היושב-ראש.

יעל גרמן: באמת באמפתיה.

יעל גרמן: אחת הסיבות שאנחנו פה זה מפני שלנו יש כבוד רב אליך ואל הוועדה.

יעל גרמן: הרי בגין וגם פולקמן הציעו את מה שכרגע נכנס לתוך הנוסח, ואם באמת היו שומעים את עמדתם ואת הצעתם היינו נמנעים מכל הבושות שהיו עד כה.

יעל גרמן: אבל אני מברכת על כך שבסופו של דבר הסעיף הזה נכנס.

יעל גרמן: אני מדברת על הסעיף הרטרואקטיבי, זאת אומרת שהחוק הזה ייכנס לתוקפו, תחולתו תהיה רק מהיום והלאה או מאותו רגע שהחוק ייכנס לתוקפו והלאה.

יעל גרמן: וגם באמת התוספת שהקריא כרגע היועץ המשפטי, ש"ואולם היועץ המשפטי לממשלה - - - רשאים לבקש את העברת עמדתה, אם ראו כי הדבר דרוש לשם קבלת החלטה".

יעל גרמן: גם זה בהחלט מקל על חומרת החוק.

יעל גרמן: עם זאת ולמרות זאת, יש בחוק הזה, נודף מן החוק הזה ריח חזק מאוד של רצון לפגוע במשטרה, דבר שאני לא יכולה להבין אותו.

יעל גרמן: אני יכולה לומר לך שגם אני חושבת שהמשטרה לא חפה מכל עוון, ולעיתים היא טועה ולעיתים היא - - -

דוד אמסלם: עוד חצי דקה.

יעל גרמן: ולעיתים יכול להיות שהיא גם מדליפה.

יעל גרמן: אבל היא עמוד התווך שלנו.

יעל גרמן: לא ניתן לקיים שלטון, חוק וסדר בלי המשטרה.

יעל גרמן: ואני רואה שכל פגיעה בה, ולו הקלה ביותר, זו פגיעה באושיות השלטון והסדר.

יעל גרמן: וכאשר החוק הזה בא, אתה למעשה בא ואומר שהיא לא תוכל אם צריך - - -

דוד אמסלם: חברת הכנסת, עוד שלושה משפטים.

יעל גרמן: אני חושבת שלא עברו שלוש דקות.

דוד אמסלם: לא, אני מסתכל על השעון.

יעל גרמן: בסדר.

יעל גרמן: אעמוד בהחלט בזמן.

יעל גרמן: וכאשר אתה בא ואתה לא נותן לה את הבסיס להעברה לפרקליטות את דעתה ואת ביסוס הראיות, אתה למעשה מונע לא רק ממנה אלא גם מן הציבור לקבל את העבודה הטובה ביותר.

יעל גרמן: זאת אומרת, שלמרות ההקלות שנעשו, ואנחנו מברכים על כך, כל מה שנאמר סביב השולחן הזה, גם על ידי הפרקליט הראשי, על ידי שי ניצן - -

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה.

יעל גרמן: - - גם על ידי אנשי המשטרה, למעשה נשאר בחוק - -

דוד אמסלם: תודה.

יעל גרמן: - - ולכן הוא עדיין גרוע.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת תמר זנדברג, עכשיו 36, עד 40, בבקשה.

דוד אמסלם: שלוש דקות ועשר שניות, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: אני רוצה להגיד שני דברים, אחד לסעיף מה שנקרא הרטרואקטיבי, לסעיף החדש, סעיף 3; והשני לגופו של חוק, כולל התיקון הראשון.

תמר זנדברג: לסעיף הרטרואקטיבי – תראו, חברים, לפעמים זה מדהים איזה סיבובים אפשר לעשות, להיגרר בבוץ, בים, באוויר וביבשה, לעשות שמיניות באוויר, פליק-פלאק לאחור, קרקס ביזיוני ומושחת, רק כדי להגיע בסופו של דבר למובן מאליו.

תמר זנדברג: ומה המובן מאליו?

תמר זנדברג: שחוק לא חל רטרואקטיבי.

תמר זנדברג: נכון?

תמר זנדברג: כל אחד יודע את זה.

תמר זנדברג: רק מה, היה צריך להוציא עשרות אלפי אנשים לרחוב; לבזות ולבייש חבר כנסת, אחד הישרים כאן, את בני בגין, שזה בדיוק מה שהוא דרש; להסביר לנו בכל מיני אולפנים בצורה הכי קרקסית ומבזה שהחוק לא פרסונלי וכן פרסונלי, ואתם פרסונלים, ואתם בכלל רוצים ואתם רודפים, ומה שלא יהיה, כל זה כדי בסופו של דבר שראש הממשלה, שכנראה מבין יותר טוב מכולכם משהו בדעת קהל – זה מה שככל הנראה משאיר אותו בשלטון כל כך הרבה זמן למרות שהוא מושחת באופן ברור – להגיע למובן מאליו, ולהוסיף את הסעיף הבאמת ברור מאליו הזה.

תמר זנדברג: את כל זה היה צריך?

תמר זנדברג: באמת, אני חושבת שיש פה כמה אנשים שצריכים לעשות חשבון נפש, איך הם לא הבינו את זה בעצמם איך לא קלטתם שזה כל כך פשוט?

תמר זנדברג: כזה סעיף ברור: הוראות חוק זה לא יחולו על חקירה שהחלה לפני תחילתו.

תמר זנדברג: באמת לפעמים זו עדות ודוגמה שבחיים הציבוריים באמת לפעמים המציאות עולה על כל דמיון.

תמר זנדברג: עכשיו, לגופו של עניין, התיקון השני שהכנסתם פה, גם הוא תיקון שבעצם מעקר לחלוטין את החוק מתוכן.

תמר זנדברג: קודם קראתם לזה פרקליט מלווה, עכשיו אתם קוראים לזה שהיועץ המשפטי לממשלה רשאי לבקש.

תמר זנדברג: הרי ברור שבתיקים המדוברים, שהם תיקים של אנשים במה שנקרא פרופיל ציבורי גבוה – פוליטיקאים, אנשי ציבור, ראשי משפחות פשע וכו' – הרי היועץ המשפטי לממשלה יבקש.

תמר זנדברג: ולכן כל מה שנותר זה מה שאתם קראתם אותן הדלפות, הפרסום.

תמר זנדברג: שבעצם מה שמטריד אותנו זו זכות הציבור לדעת, והעובדה שיש דברים שהם בפרופיל ציבורי גבוה, שהציבור מה לעשות צריך לדעת ממנו וגם ידע ממנו.

תמר זנדברג: זה ברור שהוא ידע, בין אם בגלל הדלפה, בין אם בגלל פרסום, בין אם בגלל בקשה.

תמר זנדברג: והרי לא נתחיל לרדוף ולאסור לא עיתונאים ולא חוקרים ולא אנשי חוק.

תמר זנדברג: ולכן כל הדבר הזה נועד להלך אימים בממשק הזה שבין התקשורת ורשויות החוק והחקירה.

תמר זנדברג: אנחנו נתנגד לחוק הזה – סיעת מרצ, אני מבינה, יחד עם כל האופוזיציה – מכיוון שיש כאן חוק השתקה ברור, מכיוון שהמידע הזה - -

דוד אמסלם: תודה רבה, חברת הכנסת זנדברג.

דוד אמסלם: חברת הכנסת, בבקשה, משפט אחרון.

תמר זנדברג: - - מכיוון שהמידע הזה על עניינם של אישי ציבור בפרופיל גבוה שייך לציבור, והוא לא חלק מהכיס הפרטי של אף אחד.

דוד אמסלם: תודה רבה.

תמר זנדברג: ולכן החוק הזה רע ובזוי מלכתחילה, ואנחנו נתנגד לו.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: דרך אגב, יכול להיות שהם שמעו שמנהלת הוועדה חולה.

דוד אמסלם: היא באמת חולה, ואנחנו מאחלים לה בריאות ואריכות ימים, ללאה.

מיקי לוי: אה, אז אולי זה התבלבל.

דוד אמסלם: זה הבלבול.

דוד אמסלם: אוקיי, חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה, שלוש דקות.

יעל גרמן: מסור לה בשמנו החלמה מהירה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: אפשר להירגע עם קריאת האזעקה של ראש הממשלה – ביקשתי מחבר הכנסת אמסלם להוציא אותי מתוך החוק הזה?

מיקי לוי: ממש לא.

מיקי לוי: ממש לא.

מיקי לוי: והיועץ המשפטי לממשלה גם דעתו לא נוחה כרגע מהמצב הקיים.

מיקי לוי: ואני מדבר מקצועית, ניקח לי מצב שמחרתיים – אחרי שהחוק יעבור, אם יעבור – תיפתח חקירה חדשה.

מיקי לוי: כי אז מה?

מיקי לוי: כן יחולו על ראש הממשלה הוראות החוק?

מיקי לוי: חברים, הרי הוא לא אמר: מהיום ואילך הכול פתוח, הכול שקוף – בעוד חודש תיפתח חקירה חדשה נגד ראש הממשלה והחוק יעבור, זה אומר שזה יחול גם על החקירה החדשה.

מיקי לוי: אז כל המסכה ששמתם על הפרצוף שלכם כאילו זה לא חל על ראש הממשלה בשקר יסודו.

מיקי לוי: גם החוק הזה, כפי שהוא מגיע עכשיו, עדיין מתייחס ל-200 תיקים פרקליט מלווה.

מיקי לוי: עדיין מתייחס ל-200 תיקים פרקליט מלווה.

מיקי לוי: עדיין הכנסתם אותנו, את הפוליטיקאים, את אישי הציבור הישרים, עם אותם עבריינים, משפחות פשע.

מיקי לוי: כי הרי למי יש פרקליט מלווה?

מיקי לוי: עכשיו, השארתם, נכון, איזשהו פתח ליועץ המשפטי לממשלה לבקש.

מיקי לוי: ואני בעיני רוחי רואה את היועץ המשפטי לממשלה כל בוקר מבצע חתימות: תגישו לי סיכומים.

מיקי לוי: ואז מה יקרה?

מיקי לוי: ואז מה תעשו?

מיקי לוי: החוק הזה, אני מציע לכם: תרדו מהעץ.

מיקי לוי: הוא מיותר, הוא בזוי.

מיקי לוי: הוא לא ראוי, פשוט לא ראוי.

מיקי לוי: מה עוד שהוא לא פותר את עניינו של ראש הממשלה.

מיקי לוי: הוא לא פותר.

מיקי לוי: בעוד חודש תיפתח חקירה חדשה אחרי שהחוק יעבור, ותיפתח חקירה חדשה – אולי לא, אולי כן – אז החקירה החדשה, אי אפשר יהיה לפרסם.

מיקי לוי: ראש הממשלה גם מוליך אותנו – את כל הוועדה, את כל הכנסת – בכחש.

מיקי לוי: למה?

מיקי לוי: כי הוא יודע מה יקרה.

מיקי לוי: אלה שנפתחו חקירה לפני, הוא כאילו ציבורית הוריד את עצמו מהם, ואלה שייפתחו עתידית יחול עליו הוראות החוק.

מיקי לוי: החוק הזה מיותר, לא ראוי שייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

מיקי לוי: הוא לא ראוי, הוא בזוי.

מיקי לוי: אדוני, יש לך צ'אנס באמת לצאת מהעניין הזה בכבוד ולהגיד: חברים, אחרי שעיינתי עיין היטב, אני מוותר על החוק הזה, כי החוק הזה הוא אינו ראוי.

מיקי לוי: מה עוד, שאתה לא ממלט את ראש הממשלה מאימת החוק.

מיקי לוי: אתם צריכים להבין, הבעיה היא לא של משטרת ישראל, לא של פרקליט המדינה ולא של אף אחד, הבעיה היא בעיה ציבורית.

מיקי לוי: ואם יש לכם איזשהו רעיון שאתם תוכלו לשחק בספר החוקים של מדינת ישראל - -

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: מיקי, תודה רבה.

מיקי לוי: - - אתם טועים.

דוד אמסלם: מאה אחוז, תודה רבה.

דוד אמסלם: לאה פדידה, בבקשה, שלוש דקות.

לאה פדידה: מה שנקרא הבאתם את החוק למשטח ה-11, ומי שקלע גול זה הציבור, והוא יכול לרשום לעצמו 0-1 לטובתו נגד ראש הממשלה.

לאה פדידה: אבל עדיין החוק הזה, יש בו כמה דברים מאוד מאוד קשים.

לאה פדידה: אחד, הוא עדיין מטיל דופי במקצועיות של המשטרה.

לאה פדידה: הוא עדיין אומר וחוזר ואומר: לא מאמין, לא סומך על המשטרה, ומקרקע את עבודת המשטרה.

לאה פדידה: כמו זה, אנחנו בעצם יוצרים קבוצה מיוחסת.

לאה פדידה: אם התיק הזה מדבר על 200 תיקים, אנחנו מאבדים פה את העיקרון שבעצם כל אזרח ואזרחית במדינת ישראל שווים ושוות בפני החוק, ויוצרים קבוצת ייחוס של 200 איש.

לאה פדידה: למה?

לאה פדידה: זה שזה לא חל רטרואקטיבית זה רק בא והוכיח שאכן כל הזמן הפיל הזה שהסתובב בחדר היה נכון ואמיתי.

לאה פדידה: ויצא לטייל הפיל, אבל הוא עוד יחזור.

לאה פדידה: ולכן אני אומרת שאנחנו מתנגדים לחוק הזה.

לאה פדידה: החוק הזה נולד בחטא.

לאה פדידה: ולכן, אמרתי את זה גם בוועדה הקודמת וגם בוועדה לפני זה, הגורל שלו להיגנז, לרדת מספרי ההיסטוריה.

לאה פדידה: לא המחוקקים הם אלה שיטילו דופי בעבודת הפרקליטות, בעבודת המשטרה.

לאה פדידה: אמרנו את זה גם קודם.

לאה פדידה: ולא ליצור קבוצה מיוחסת.

לאה פדידה: אני מקווה מאוד שמי שקיבל 0-1 יבין שעכשיו הוא מחוץ למגרש, וייתן לנו להוריד את החוק הזה, כי זה חוק שרע לציבור ואסור לו להישאר.

דוד אמסלם: תודה, לאה.

דוד אמסלם: זוהיר בהלול, בבקשה.

זוהיר בהלול: אני דווקא נדרש לכבודך ולעלבון שדבק בך, דודי אמסלם.

זוהיר בהלול: בעיני אתה פרלמנטר מדהים, אבל שלחו אותך לקרב ללא נשק, מכיוון שאתה האמנת, כי אתה איש מאמין באחרים, בידידות, וראש הממשלה בדרך כלל שולח את החיילים שלו לקרב, תוקע אותם שם מבלי שרחמיו ייכמרו על האחרים.

זוהיר בהלול: אז באמת, הוא ניסה להצטייר בציבור הישראלי, וזה לא עובד על אף אחד, שהוא אביר הנשגבות, והשחיר את פניך.

זוהיר בהלול: אגב, בעברית הלבין, בערבית השחיר, זה היינו הך.

זוהיר בהלול: ולכן אני חושב שמן הדין שהלוגיקה תהיה הצידה שלך, ואתה תתעשת ותישיר מבט אל המצלמות ואלינו ותאמר: ניסיתי ולא הלך.

זוהיר בהלול: באמת, דודי, יישמר הכבוד ותישמר האמינות שלך.

זוהיר בהלול: חבל שחוק כזה, שעכשיו אתה פותח עוד צוהר של מאבק בינך לבין הפרקליטות – פרקליט המדינה ישב שם ואמר בריש גלי שבלי ההמלצות זה בלתי אפשרי, מכיוון שההמלצות הן תולדה של ניואנסים - -

מיקי לוי: הסיכום, סיכום התיק.

זוהיר בהלול: הסיכום, סליחה.

זוהיר בהלול: - - הסיכום זה תולדה של ניואנסים, של חקירה צולבת, פרטנית, מפורטת, בפרוטרוט.

זוהיר בהלול: ורק אנשי המשטרה שחקרו אותם, רק הם מסוגלים להגיש את הסיכום הזה על פרטיו.

זוהיר בהלול: ואתה כמובן, מיקי, יודע יותר טוב ממני את הדקויות האלה.

זוהיר בהלול: ולכן באמת אני מצטרף לדבריה של חברתי לאה.

זוהיר בהלול: באמת, עדיף להוריד אותו מן המדף.

זוהיר בהלול: ובאמת ידבק בך רק טוב, דודי, במקרה כזה.

זוהיר בהלול: באמת, למה להתעקש?

זוהיר בהלול: למה להתעקש על משהו?

זוהיר בהלול: הנה, אנשי המשטרה כאן, עיניהם בהתחלה בורקות, אחרי זה כבויות, מכיוון שאתם מתישים את כולנו על חוק שאין לו שום היתכנות ואין לו שום מהימנות.

זוהיר בהלול: עדיף להוריד אותו מן המדף.

דוד אמסלם: תודה רבה, חבר הכנסת זוהיר בהלול.

דוד אמסלם: חברת כנסת סתיו שפיר, שלוש דקות, בבקשה.

סתיו שפיר: תודה רבה.

סתיו שפיר: בסוף השבוע האחרון יצאו לרחובות עשרות אלפי אנשים בדרישה מאוד פשוטה: רוצים ממשלה שדואגת להם ולא דואגת לעצמה, ולא שומרת רק על האינטרסים שלה אלא דואגת לציבור.

סתיו שפיר: החוקים שהיינו צריכים לדון בהם השבוע היו חוקים להעלאת קצבאות הנכים, חוקים שמסייעים לפתרונות דיור למעמד הביניים, חוקים שדואגים לצעירים.

סתיו שפיר: בטח ובטח לא החוק הזה.

סתיו שפיר: ואני בטוחה שאדוני יושב-ראש הוועדה יודע את זה מצוין, וגם לא מרגיש בנוח עם המצב הנוכחי.

סתיו שפיר: אני לא חברת ועדה כאן, אבל הייתי חייבת להגיע לפה כדי לשאול שאלה על התיקון שעשיתם בחוק הזה, שאתם מתכוונים להצביע עליו, כי הוא לא לחלוטין ברור לי.

סתיו שפיר: מתוך לשון התיקון, ואולי היועץ המשפטי של הוועדה יוכל לסייע לנו עם העניין הזה, לא ברור אם במצב שבו יש פרשה מסוימת שבגינה כבר התחילה חקירה, אבל אם לא נחקר בה אדם מסוים - - -

דוד אמסלם: הוא ענה על זה.

דוד אמסלם: ענינו על זה, תתעדכני.

דוד אמסלם: ענינו על זה כבר פה בוועדה, היועץ המשפטי כבר ענה על זה.

סתיו שפיר: אשמח לשמוע שוב את התשובה.

דוד אמסלם: תראי, אני חושב שזה נכון – אענה לך - - -

סתיו שפיר: והאם אפשר גם לתקן את הסעיף הזה ככה שהוא יהיה יותר ברור?

דוד אמסלם: בגדול אני מצפה שמי ששואל שאלות יבוא מתחילת הדיונים.

סתיו שפיר: בוודאי.

סתיו שפיר: אבל אני לא רואה שהתיקון - - -

דוד אמסלם: שנייה, אבל לא כל אחד בא ופותח לנו איזה שאלה שענינו.

סתיו שפיר: אבל התיקון לא נעשה, זה עדיין באותו נוסח.

דוד אמסלם: בגדול אנחנו מדברים על חקירות חדשות ולא על אנשים.

דוד אמסלם: זאת אומרת, על חקירה, לא על בני אדם.

דוד אמסלם: אם חקירה מסוימת הייתה ומישהו לא נקרא, והוא ייקרא, זו עדיין חקירה ישנה.

סתיו שפיר: אם אדם לא נחקר - - -

דוד אמסלם: כן, מדברים על החקירות, לא על הנחקרים.

סתיו שפיר: אם לדוגמה אדם לא נחקר בפרשה מסוימת - - -

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: את יכולה להירגע, פרשת 3,000 נכנסת.

סתיו שפיר: מדוע לא לנסח את זה כבר - - -

<עידו בן יצחק: כי הנוסח ברור.

דוד אמסלם: לא חשוב.

דוד אמסלם: ככה החלטתי לנסח.

דוד אמסלם: ככה החלטתי לנסח.

דוד אמסלם: תמשיכי, בבקשה.

סתיו שפיר: לא, אבל למה לא לתקן?

<עידו בן יצחק: הנוסח ברור.

דוד אמסלם: ככה החלטתי.

סתיו שפיר: מה זה ככה החלטת?

דוד אמסלם: סתיו שפיר, יש לך עוד דקה, חבל.

סתיו שפיר: - - - להקדים - - -

דוד אמסלם: אני מנסח את – אמרתי לך: ככה החלטתי.

סתיו שפיר: למה לא לכתוב את זה מפורשות - - -

דוד אמסלם: ככה החלטתי.

דוד אמסלם: תתקדמי.

סתיו שפיר: אבל זה נשמע כאילו זה עלול להיפתח לפרשנות במקרה שהחוק יעבור.

דוד אמסלם: אז תלכי לבג"ץ.

דוד אמסלם: אחרי זה תלכי לבג"ץ, תהיה לך סיבה.

סתיו שפיר: - - - שהכנסת תתנהל בתוך בג"ץ?

דוד אמסלם: החלטתי ככה.

דוד אמסלם: אני לא עובד אצלכם.

דוד אמסלם: זה הנוסח שמובן לי, אני מניח שמובן לכל האנשים.

דוד אמסלם: תתקדמי.

סתיו שפיר: זה נשמע מתוך הנוסח הזה כאילו יכול להיפתח פה פתח שאחרי שנעביר את החוק - -

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: אז אם ייפתח, תהיה לך עוד עבודה.

סתיו שפיר: - - יהיה ניתן במצב כזה להגיד שאם בן אדם עוד לא נחקר, הוא יכול - - -

דוד אמסלם: כבר ענינו על זה.

דוד אמסלם: ותתקדמי, יש לך עוד - - -

סתיו שפיר: ואם זאת המטרה שלכם, אז אפשר לשכלל את הנוסח ככה שהוא ישיג את המטרה.

דוד אמסלם: יש עוד 20 שניות.

דוד אמסלם: אז אם יש לך הערה יותר בונה, אז תגידי לנו.

סתיו שפיר: תראה, דוד, אני באמת חושבת שלאור הסיטואציה שנוצרה, והעובדה שמאוד מאוד ברור שהחוק הזה, גם אם הוא תוקן, על התיקונים הקטנים הללו שהם רחוקים מלהיות מושלמים, הוא חוק פרסונלי.

סתיו שפיר: אם הוא היה בעבר רק לפרסונה אחת, יכול להיות שהוא עכשיו מדבר על שתי פרסונות - -

דוד אמסלם: תודה רבה.

סתיו שפיר: - - אבל עדיין מדובר בחוק פרסונלי לחלוטין.

סתיו שפיר: ראוי שתורידו את זה מסדר-היום של הוועדה לחלוטין.

סתיו שפיר: אם זה נורא חשוב לכם להעביר את החוק, אז תחכו לתקופה יותר רגועה - -

דוד אמסלם: תודה רבה.

סתיו שפיר: - - שבה לא חצי קואליציה נמצאת בחקירות - - -

דוד אמסלם: תודה רבה, סתיו שפיר.

סתיו שפיר: ועדיין אשמח לשמוע את עמדת היועץ המשפטי.

דוד אמסלם: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה.

סתיו שפיר: עדיין אשמח לשמוע את היועץ המשפטי.

דוד אמסלם: אל תפריעי לי.

סתיו שפיר: סליחה, לא אפריע לך, אבל ביקשתי בקשה, לשמוע מדוע לא להרחיב את לשון - - -

דוד אמסלם: חברת הכנסת סתיו שפיר, נתתי לך תשובה, בזה זה נגמר, אל תפריעי לי.

סתיו שפיר: אבל ביקשתי תשובה מהיועץ המשפטי.

דוד אמסלם: אז לא עכשיו.

דוד אמסלם: בבקשה, יעל, שלוש דקות, 54 ו-10 שניות.

<יעל כהן–פארן: או-אה, על השניות אתה מסתכל.

<יעל כהן–פארן: כדאי שתביא את הסטופר, כמו שסלומינסקי.

דוד אמסלם: יש לך בעיה עם זה או מה?

<יעל כהן–פארן: לא, אני רק מציעה לך.

<יעל כהן–פארן: זה רעיון מצוין.

דוד אמסלם: יש לי פה שעון יותר מדויק מהסטופר.

<יעל כהן–פארן: מצוין.

<יעל כהן–פארן: אני רוצה לומר כמה דברים.

<יעל כהן–פארן: קודם כול, גם השינוי שנעשה בנוסח החוק לא הופך את החוק הזה לחוק טוב.

<יעל כהן–פארן: זה חוק רע, זה חוק רע למדינת ישראל.

<יעל כהן–פארן: שמענו כאן את פרקליט המדינה, את המשטרה, את החוקרים – איך הם ינהלו חקירה כמו שצריך?

<יעל כהן–פארן: עכשיו, אני רוצה להגיד דבר אחד.

<יעל כהן–פארן: אמרתי אותו גם בדיון, למרות שלא נתת לי להגיד את זה, ולכן אגיד את זה שוב כאן – ניסיתי להגיד את זה גם בדיון ביום ראשון – החוק הזה לא עוזר לאלפי ועשרות אלפי אנשים, ולא ל-30% מהנחקרים ולא לכל אלה שיש המלצה ובסוף לא מוגש נגדם כתב אישום.

<יעל כהן–פארן: זה לא רלוונטי לגביהם.

<יעל כהן–פארן: וכדאי שתגיד את זה לציבור ותפסיק להגיד דברים שאינם נכונים, כי לציבור נמאס לשמוע את השקרים שלכם.

<יעל כהן–פארן: החוק הזה טוב למתי מעט שבהם מדובר כאן.

<יעל כהן–פארן: מדובר בעשרות בודדות של מקרים, כמו שאמר פרקליט המדינה וכמו שאמרו אחריו נציגי המשטרה, כשמפורסם דבר היות החלטה כזאת או אחרת של המשטרה לפרקליטות.

<יעל כהן–פארן: בזה מדובר, בכמה עשרות מקרים, שבהם נבחרי ציבור.

<יעל כהן–פארן: ואותו נבחר ציבור שעניין אתכם, שבגלל זה עכשיו שיניתם את החוק, אז פתאום לא מעניין אתכם.

<יעל כהן–פארן: אז תרדו מהחוק הזה.

<יעל כהן–פארן: די, מספיק עם השטויות שלכם.

<יעל כהן–פארן: החוק הזה לא רלוונטי לאלפי אנשים, לא רלוונטי לעשרות אלפי אנשים, ותפסיקו לשקר לציבור.

<יעל כהן–פארן: תורידו את החוק הזה מסדר-היום.

<יעל כהן–פארן: הוא חוק רע, הוא חוק שכובל את ידי המשטרה והפרקליטות, הוא חוק שיעשה נזק למדינת ישראל ולציבור ולאמון הציבור בדמוקרטיה של ישראל.

<יעל כהן–פארן: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תודה.

חיים ילין: אני קודם כול שמח שאתה בריא, כי ראיינו אותי בבוקר, אמרו שאתה חולה.

דוד אמסלם: עשו עוד כמה דברים בכנסת.

דוד אמסלם: טוב שלא הרגו אותי.

דוד אמסלם: אתה יודע, פעם הרגו פה מישהו.

חיים ילין: חס וחלילה.

חיים ילין: אבל אני רוצה להגיד לך, שאם היית חולה אז הייתי מבין את זה, כי גם אני במקומך, אם הייתי הולך, כמו שהלכתי, לשרת את דון קישוט, אז אני חושב שגם אני בסופו של דבר הייתי חולה.

חיים ילין: כי בסוף הוא משתמש בכם.

חיים ילין: אתה יודע את זה, דודי, אתה לא רוצה להגיד את זה.

חיים ילין: הוא משתמש בכם.

חיים ילין: צר לי, בן אדם שחושב שהוא מעל המדינה.

חיים ילין: אין פה מנצחים ואין פה מפסידים.

חיים ילין: העם הפסיד, המדינה הפסידה.

חיים ילין: דודי, אתה יודע את זה.

חיים ילין: וקשה לי לראות אותך ככה במצב הזה, אני אומר לך דוגרי, כי אני מכיר בדיוק את הלב שלך ואני יודע מאיפה אתה בא.

חיים ילין: כולם יודעים את זה פה.

חיים ילין: אז מה קרה?

חיים ילין: הייתי צריך לטוס עכשיו 34 שעות להגיע פה?

חיים ילין: על מה?

חיים ילין: אי אפשר לדחות את זה?

חיים ילין: אי אפשר לדחות את זה בחודש?

חיים ילין: אי אפשר בכלל?

חיים ילין: העיתוי, העיתוי.

חיים ילין: דודי, אני אומר לך את זה עכשיו מכל הלב, העיתוי.

חיים ילין: גם העיתוי של חברנו ביטן.

חיים ילין: כל העיתויים האלה, ברגע שהפוליטיקה נכנסת פנימה, אני אומר לך: אנחנו הורגים את עצמנו.

חיים ילין: ואנחנו צריכים לשרת את הציבור.

חיים ילין: איך אנחנו יכולים לדון בכלל על משהו?

חיים ילין: תקשיבו, כשאתם וכולם מתנפלים על המשטרה, אז מה נשאר לנו?

חיים ילין: מה נשאר לנו?

חיים ילין: מי יגן עלינו?

חיים ילין: כשאנחנו מתנפלים גם על הצבא – מי יגן עלינו.

חיים ילין: אנחנו העם, אנחנו הצבא, אנחנו חלק מהמשטרה.

חיים ילין: אני אומר את הדברים כמו שהם.

חיים ילין: תחושתי היא שהפוליטיקה לכל מקום.

חיים ילין: לא טוב.

חיים ילין: זה לא טוב.

חיים ילין: לאף אחד זה לא טוב.

חיים ילין: ולכן, אדוני היקר, חברי הטוב דודי, את החוק הזה, צריך להפסיק אותו.

חיים ילין: אני יודע מאיפה באת, אני יודע מה ההשפלה שעברת, בסוף כולנו כחברי כנסת באים לכנסת עם התיק שלנו, ומנסים לעשות יותר טוב.

חיים ילין: אבל העיתוי והפוליטיקה שנכנסה פנימה לתוך התחושות שלך מביאים אותנו לחוק שהוא לא הוגן, לא נכון.

חיים ילין: וכולנו נפסיד, דודי.

דוד אמסלם: תודה.

חיים ילין: ואתה יודע את זה יפה מאוד, שכולנו כבר הפסדנו.

דוד אמסלם: תודה רבה, חיים.

דוד אמסלם: בבקשה, יואל, היועץ המשפטי של הבט"פ.

דוד אמסלם: אני מבקש להתייחס רק לשינויים בלבד.

דוד אמסלם: לשני הסעיפים בלבד.

<יואל הדר: אם אפשר, אדוני, לא אדבר הרבה.

דוד אמסלם: דנו על החוק.

דוד אמסלם: בבקשה.

<יואל הדר: נכון, נכון.

<יואל הדר: בקשה של השר לביטחון הפנים, זה לא בשמי אלא בשם השר, יצרו פה עבירה ייחודית לתוך סעיף 117.

<יואל הדר: עכשיו, אני מאמין שבסבירות גבוהה ביותר, אם לא מעבר לזה, שהמשטרה לא תעביר המלצה בכתב אם אין את האישורים של היועמ"ש לממשלה וכדומה, אבל עדיין יש חשש שהנאשם, בא כוח הנאשם, התקשורת, ינסו בצורה כזאת שייגרמו לכך שיפתחו בחקירה כנגד המשטרה שהעבירה – לא שזה נכון, אבל יש את החשש הזה – ינסו ליצור איזושהי תסיסה, שיפתחו חקירות של מח"ש כנגד המשטרה.

<יואל הדר: ולכן הבקשה של השר במקרה הזה, שמאחר שזה סעיף ייחודי, שמח"ש לא יוכלו לפתוח בחקירה בלי שהיועמ"ש לממשלה יורה.

<יואל הדר: זאת אומרת, מישהו מעל מח"ש יורו על פתיחה בחקירה, בגלל שזה סעיף ייחודי, כדי למנוע - - -

תמר זנדברג: אתה מדבר על סעיף (יב)?

<יואל הדר: כן.

<יואל הדר: אבל כדי למנוע את האפשרות שסתם יפתחו בחקירה כנגד המשטרה.

מיקי לוי: כן, יש חובה על היועץ המשפטי לממשלה בחוק לפתוח בחקירה ברגע שיש - - -

תמר זנדברג: אתה אומר:

תמר זנדברג: נניח - - - מדליף.

<יואל הדר: לא מדליף, לא יודע, ימציאו משהו.

דוד אמסלם: יואל, הרי היועץ המשפטי אמור לקבוע הנחיות בנושא הזה, לפי מה שביקשנו.

דוד אמסלם: דרך אגב, החזרנו חזרה את סעיף - - - לפי הדרישה – בעצם מה שעשינו.

<יואל הדר: לא אמרתי שלא.

דוד אמסלם: דקה.

דוד אמסלם: לכן אני אומר:

דוד אמסלם: בגדול זה היה הנוסח - - -

מיקי לוי: רגע, אדוני, צריך לשאול - - -

דוד אמסלם: אל תפריע לי.

מיקי לוי: רגע - - -

דוד אמסלם: לא, אל תגיד לי רגע.

מיקי לוי: מה זאת אומרת?

דוד אמסלם: אל תפריע לי.

דוד אמסלם: לא הפרעתי לך, אל תפריע לי, אני עכשיו בדו שיח אתו.

מיקי לוי: אני רוצה לשאול.

דוד אמסלם: אתה לא תשאל עכשיו.

מיקי לוי: מה זאת אומרת?

דוד אמסלם: זה ה"זאת אומרת", מה שאני אומר לך.

מיקי לוי: מה, אתה מנהל את הוועדה כאן בכוח?

דוד אמסלם: מיקי, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

מיקי לוי: איזו מין צורה זו, אדוני?

מיקי לוי: מה זה?

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: אני עכשיו בדו שיח אתו, אתה לא תפריע לי.

דוד אמסלם: לא הפרעתי לך.

תמר זנדברג: אבל אנחנו גם פה.

תמר זנדברג: אנחנו גם חברי ועדה.

מיקי לוי: אנחנו רוצים לשאול, אנחנו לא בובות פה.

דוד אמסלם: אתה תבקש אישור לשאול, אתן לך את האישור.

תמר זנדברג: מה זה אישור?

תמר זנדברג: מה, אנחנו בצבא?

תמר זנדברג: מה זה הדבר הזה?

דוד אמסלם: גברת תמר זנדברג - - -

תמר זנדברג: לחברי ועדה יש כאן זכות מוקנית להשתתף בדיון, עם כל הכבוד.

תמר זנדברג: מה זה הדבר הזה?

דוד אמסלם: חברת הכנסת זנדברג, את תבקשי אישור לשאול שאלה, אתן לך את האישור.

סתיו שפיר: לא, דוד, אתה מתבלבל, אתה לא המשטרה.

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

סתיו שפיר: חברי הכנסת יכולים לשאול שאלות ולקיים פה דיון.

סתיו שפיר: זאת המטרה של הדיון.

דוד אמסלם: כשאני נותן את רשות הדיבור, זה בסדר.

לאה פדידה: סליחה, גם המשטרה מאשרת לשאול שאלות.

לאה פדידה: נכון אתן מאשרות?

דוד אמסלם: יואל, אני אומר, ישבנו גם עם משרד המשפטים וצוות הייעוץ המשפטי לוועדה, וזה בעצם הניסוח שפחות או יותר הגענו לגביו.

דוד אמסלם: ואם אתה רוצה - - -

<יואל הדר: לא חלקתי על הניסוח.

דוד אמסלם: הבנתי, הבנתי.

<יואל הדר: גם מקודם היה סעיף ייחודי.

<יואל הדר: אין פה שום קשר לניסוח.

<יואל הדר: המהות של העניין, שלא יהיה מצב שיפתחו - - -

דוד אמסלם: הבנו, יואל, הבנו.

דוד אמסלם: בגלל זה היועץ המשפטי לממשלה אמור לכתוב את ההנחיות.

דוד אמסלם: כמה זמן?

<עידו בן יצחק: בסעיף 4.

<עידו בן יצחק: תוך 90 יום.

דוד אמסלם: תוך 90 יום הוא ייתן את ההנחיה על זה.

דוד אמסלם: יכול להיות שהוא יכניס את זה גם כחלק בהנחיה.

תמר זנדברג: הוא יכול לפרסם הנחיות שאומרות שרק באישורו - - -

דוד אמסלם: הוא יכול לפרסם כל הנחיה שהוא יחליט.

<עידו בן יצחק: ההנחיות יהיו הנחיות העמדה לדין לפי הסעיף הזה.

<עידו בן יצחק: אנחנו לא נכנסים מה הוא יכלול שם.

תמר זנדברג: אבל זה יהיה בסמכותו?

יעל גרמן: הוא יכול לרוקן אותו מתוכן, תמר.

תמר זנדברג: בסמכותו לקבוע הוראה שאומרת שחקירות על פי סעיף (יב) ייפתחו באישור היועץ המשפטי לממשלה?

דוד אמסלם: כן.

<עידו בן יצחק: כמו שהיום, לדעתי, לגבי עבירות הסתה, נדמה לי, יש הנחיה.

<לילך וגנר: בעבירות הביטוי יש החובה לקבל את אישור היועץ להגשת כתב אישום.

<לילך וגנר: ולאחרונה גם בנוגע להעלבת עובד ציבור, בפסק דין של העליון, הובהר מסר דומה, שצריך אישור של גורמים בכירים ביותר.

<לילך וגנר: זאת אומרת, עבירות הביטוי זוכות ליחס - - -

יעל גרמן: שלא בכל מקרה.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: משטרת ישראל – שכחתי את השם, ברח לי.

<איה גורצקי: סגן ניצב איה גורצקי.

דוד אמסלם: בוקר טוב, איה.

<איה גורצקי: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש.

<איה גורצקי: אני היועצת המשפטית של אגף החקירות והמודיעין.

<איה גורצקי: עמדתנו ברורה והיא הובעה כאן בהרחבה בוועדה.

<איה גורצקי: אני רק מבקשת לומר לעניין השינויים: השינויים אינם משנים מעמדת המשטרה.

<איה גורצקי: חשוב לומר שמבחינתנו גם האפשרות שניתנה ליועץ המשפטי לממשלה או לפרקליט המדינה לבקש בסופו של דבר את המידע, לא משנה את העובדה שתפיסתנו המקצועית היא שאנחנו צריכים לומר את הדברים, וללא תלות בעמדת היועץ המשפטי או פרקליט המדינה.

<איה גורצקי: אחזור ממש בקצרה על הדברים, במובן הזה שהשיח המקצועי הוא אחד הדברים החשובים ביותר שיש לנו היום מול הגורם המקצועי.

<איה גורצקי: התפקיד שלנו מרגע תחילת החקירה זה להטיל סימני שאלה לאורך כל הדרך.

<איה גורצקי: לשאול מה יש, לשאול מה אין, לשאול את עצמנו ואת הפרקליט מה חסר, גם כשיש פרקליט מלווה.

<איה גורצקי: לחשוב מראש, ליזום מראש את טענות ההגנה שיכולות להעלות, להזים אותן.

<איה גורצקי: לחשוב מה עשינו לא בסדר, איך אנחנו יכולים לעבות את הראיות שיש בתיק, איך אנחנו יכולים לעשות את זה יותר טוב.

<איה גורצקי: וזה אפשר לעשות רק באמצעות שיח משפטי משותף, מקצועי, ללא חשש.

<איה גורצקי: אומר עוד נקודה אחת, אדוני היושב-ראש:

<איה גורצקי: יצירת עבירה מיוחדת איננה מוצדקת לטעמנו.

<איה גורצקי: כפי שאנחנו מבחינה משפטית את החוק, סעיף 117 חל.

<איה גורצקי: חל בין אם הוא רשום, בין אם הוא לא רשום.

<איה גורצקי: אבל כאן יש זרקור שמכוון לעבר עובדי הציבור, ולא סתם עובדי ציבור אלא פרקליט וחוקר.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה אנשים שיש להם סמכויות שאין במדינת ישראל, לכן זה מכוון אליהם.

דוד אמסלם: וזה בסדר.

<איה גורצקי: נכון.

<איה גורצקי: ויש גם עבירה ייחודית שמכוונת לעובדי הציבור.

דוד אמסלם: הבנת למה.

<איה גורצקי: ולכן אנחנו חושבים שאמירה כזאת מקשה.

<איה גורצקי: מקשה כי היא גם גורמת לנו לעשות את עבודתנו ביתר חשש, אבל בעיקר החשש שלנו הוא מה יקרה מהדלפות דווקא מהצד השני.

<איה גורצקי: שם זה מחזק את ידי המדליפים, מחזק את ידי סנגורים, נאשמים, עיתונאים, שיכולים למסור את המידע, ואנחנו – חשוב, ומעל ומעבר לכול, לא נוכל להזים את המידע גם אם הוא איננו נכון, וכך הציבור - - -

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: מיקי לוי.

מיקי לוי: אני מבקש, אדוני, להעיר בחצי דקה, שמה שאני שומע כאן, לא ניתנה תשובה חד משמעית למה שהעליתי, חקירות שייפתחו כנגד ראש הממשלה לאחר כניסת החוק לתוקף.

מיקי לוי: האם היועץ המשפטי של הוועדה, כדברי ראש הממשלה, יכול לעגן את זה בתוך הוראת החוק?

מיקי לוי: כי אחרת הנושא הזה נשאר פרוץ.

דוד אמסלם: אתה רוצה שנכתוב שראש הממשלה, כל ראש ממשלה, מוחרג מהחוק?

מיקי לוי: לא, אבל הוא הכריז, הוא ניתק את עצמו.

דוד אמסלם: אז אסביר לך.

מיקי לוי: שנייה.

מיקי לוי: מה יקרה לחקירות שיתקבלו או ייכנסו אחרי שהחוק ייכנס לתוקף?

מיקי לוי: זה מהותי.

תמר זנדברג: תיק 5,000.

דוד אמסלם: לא הבנתי, אתה שואל לגבי 5,000, 6,000 עד 20,000?

דוד אמסלם: זה מה שאתה שואל?

מיקי לוי: כן.

דוד אמסלם: זה רק לגבי ראש הממשלה הזה או גם אלה הבאים?

מיקי לוי: אבל הוא הוציא את עצמו.

דוד אמסלם: שאלתי.

דוד אמסלם: או גם לגבי הבאים אתה שואל.

מיקי לוי: תראה, החוק הזה מיותר כי הוא מתייחס ל-200 תיקים בלבד.

דוד אמסלם: טוב.

דוד אמסלם: מיקי.

מיקי לוי: רגע, עוד שאלה קטנטנה.

מיקי לוי: שכחתי את זה, אני מתנצל.

מיקי לוי: זאת אומרת שעדיין ליועץ המשפטי לממשלה לא ניתנה הזכות לפרסם, האם יש ראיות לכאורה או אין ראיות לכאורה?

מיקי לוי: למרות שהחזקה הזאת, הסמכות הזו הייתה מוקנית לו לפני כן, החוק עדיין סוגר בפניו את הדלת בעניין הזה.

<עידו בן יצחק: הוא לא יוכל לפרסם אם המשטרה חושבת שיש תשתית ראייתית.

<עידו בן יצחק: אם הוא עצמו חושב - - -

מיקי לוי: הבנתי.

מיקי לוי: עוד הפעם סתימת פיות.

יעל גרמן: אם הוא חושב זה בסדר.

מיקי לוי: סתימת פיות.

לאה פדידה: שום דבר לא השתנה.

מיקי לוי: שום דבר לא השתנה.

מיקי לוי: סיימתי.

דוד אמסלם: תמר זנדברג.

לאה פדידה: רק מילות השתנו, המנגינה אותה מנגינה.

תמר זנדברג: אחרי ששמעתי גם את היועץ המשפטי של המשרד לביטחון הפנים וגם את נציגת המשטרה, אני חושבת שיש כאן בסעיפים (יא) ו-(יב), שעוסקים בהדלפות כביכול או בפרסום, יש כאן איזושהי בעייתיות.

תמר זנדברג: כי מה בעצם אומרת לנו כאן המשטרה?

תמר זנדברג: וההדלפות כאן עמדו במוקד הרבה מהדיונים בחוק.

תמר זנדברג: יש טענה שהמשטרה מדליפה מחקירות ושהמשפט מתנהל בתקשורת ואינני יודעת מה.

תמר זנדברג: בנוסף למה שאמרתי קודם, שבעצם יש דברים שעדיף לפרסם אותם מאשר שיהיו בהדלפות והם חוסים תחת זכות הציבור לדעת.

תמר זנדברג: אבל מה שמעלים כאן

תמר זנדברג: החוקרים והמשרד לביטחון הפנים, הם אומרים: יש הדלפות ופרסום מידע מכל מיני מקומות – מהסנגורים, מהחשודים, מאשים שגילו במקרה וכל מיני דברים כאלה.

דוד אמסלם: מה השאלה?

תמר זנדברג: הסעיפים האלה שמים את כל ה-stress, את כל המוקד, על החוקרים.

דוד אמסלם: מה השאלה?

תמר זנדברג: שנייה.

תמר זנדברג: עכשיו, מה שהציע יואל הדר, שבעצם פתיחה כזאת בחקירה תהיה באישור היועץ המשפטי לממשלה.

תמר זנדברג: שמעתי את האמירה, שהיועץ המשפטי לממשלה יכול לקבוע הוראות כלליות.

תמר זנדברג: אבל לאור מה שהועלה כאן, אני חושבת שכדאי לעגן את זה יותר טוב בנוסח, כי בעצם מכל ההדלפות שמטרידות אותנו, החוק זה שם זרקור מאוד מאוד ברור על החוקרים, כאשר יכול להיות שהדלפות מגיעות ממקומות אחרים בהרבה מהמקרים.

תמר זנדברג: אולי לא בכולם, אבל בהרבה.

לאה פדידה: מהנאשמים.

דוד אמסלם: אז אתן לך את התשובה.

דוד אמסלם: כנראה לא הבנת את כל החוק, בגלל זה שהיית עסוקה בדברים אחרים כנראה.

דוד אמסלם: על מה אנחנו מדברים?

תמר זנדברג: אני לא מבינה למה אתה נותן לי ציונים.

תמר זנדברג: כל אחד פה עושה את העבודה שלו כמו שהוא רואה לנכון.

תמר זנדברג: אתה מביא חוקים מושחתים ואני פה שואלת שאלות.

דוד אמסלם: רק שנייה, את אומרת שאני מביא חוקים מושחתים – זה בסדר, זה לא ציון.

דוד אמסלם: זה לא ציון.

תמר זנדברג: זה מה שאתה עושה.

תמר זנדברג: לא ציינתי את זה כרגע.

תמר זנדברג: אבל אתה נותן לי ציונים, אז אני - - -

דוד אמסלם: רק שנייה, את אומרת את זה כמעט כל דיון פה.

תמר זנדברג: מה לעשות, זאת האמת.

תמר זנדברג: אני חייבת לציבור שלי להגיד את האמת כמו שאני רואה אותה.

דוד אמסלם: בוודאי שאת צריכה להגיד לציבור - - -

תמר זנדברג: זאת חובת הנאמנות שלי.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: אבל לדעתי כאן את אומרת דברים שהם חסרי שחר וגם מרושעים כשלעצמם.

דוד אמסלם: אני לא אומר לך שאת מושחתת ואת מגישה דברים מושחתים.

תמר זנדברג: אתה יכול גם את זה להגיד.

דוד אמסלם: אבל לך מותר הכול, את מבינה?

דוד אמסלם: בגלל שאת חיה - - -

תמר זנדברג: - - -

דוד אמסלם: רק שנייה, אני עונה לך עכשיו.

דוד אמסלם: את חיה בעולם מוסר כפול הרי.

תמר זנדברג: לא, אני חיה בעולם מוסר, נקודה.

דוד אמסלם: גם בנושא של זכויות אדם.

תמר זנדברג: עולם מוסרי, שיש מוסר.

תמר זנדברג: שם אני חיה.

דוד אמסלם: לא, גם בעניין זכויות, תלוי לגבי איזה זכויות - - -

<יעל כהן–פארן: החוק הזה זה זכויות אדם - - -

דוד אמסלם: שנייה, יעל, אני עכשיו - - -

<יעל כהן–פארן: החוק הזה זה זכויות אדם.

דוד אמסלם: יעל פארן, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

<יעל כהן–פארן: תודה רבה.

יעל גרמן: לא, זה לא נאה, הדיון הזה הוא ממש לא לעניין.

דוד אמסלם: זה בגלל שאני עונה עכשיו.

סתיו שפיר: אפשר לקבל - - - במקום לעשות דיונים שמטרתם לעכב את הזמן?

דוד אמסלם: לכן אני אומר, אמרתי והסברתי גם קודם, בלי קשר אם אני מחלק לך ציונים או לא מחלק לך ציונים.

דוד אמסלם: בסופו של דבר אנחנו מדברים כאן בעיקר על הסיפור של ההדלפות, הפרסום וההדלפות, ציר שבא בין המשטרה לבין הפרקליטות.

דוד אמסלם: אין גורם נוסף.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: אולי זה הסנגורים?

דוד אמסלם: אין סנגורים, הוא לא אמור לדעת כלום בשלב הזה.

דוד אמסלם: זה רק המעבר הטכני בין המלצת המשטרה לפרקליטות.

דוד אמסלם: ברגע שהפרקליטות תקבל את עמדתה – תפרסם.

תמר זנדברג: מה זאת אומרת?

תמר זנדברג: בן אדם שנחקר וכבר היה בחקירה, המשטרה עדיין לא המליצה.

תמר זנדברג: מה זאת אומרת אין לסנגורים?

תמר זנדברג: החשוד, הנחקר, הוא יודע מה היה בחקירה.

דוד אמסלם: אז אנחנו מדברים על ההמלצה עצמה.

דוד אמסלם: הרי על מה אנחנו מדברים?

דוד אמסלם: הרי אנחנו מדברים פה שבועיים ולא הבנת את החוק.

<יעל כהן–פארן: אבל הסנגור מקבל את - - -

תמר זנדברג: - - -

דוד אמסלם: שום דבר.

דוד אמסלם: הוא לא מקבל את המלצת – הוא יודע בעיתון כל מה שקרה.

דוד אמסלם: זה בסדר.

דוד אמסלם: אתם קוראים בעיתונים הרי גם היום מה קרה, מה אשתו של ביטן אמרה.

דוד אמסלם: דרך אגב, אין עוד סנגורים, אבל הכול בעיתונים.

דוד אמסלם: וזה ימשיך.

דוד אמסלם: זה בסדר.

דוד אמסלם: והמשטרה תגיד שזה לא היא, למרות שהיא היחידה שרואה את זה.

דוד אמסלם: הכול בסדר.

דוד אמסלם: וזה ימשיך להיות גם, אי אפשר להילחם בזה.

תמר זנדברג: נו?

דוד אמסלם: דרך אגב, זו עבירה פלילית, דינה שלוש שנות מאסר.

לאה פדידה: - - -

דוד אמסלם: אבל מה זה משנה?

דוד אמסלם: כאן בנקודה הזאת שאנחנו מדברים על המלצת המשטרה, העברת המלצת המשטרה לפרקליטות.

דוד אמסלם: לא לגבי תוכן החקירה, תוכן החקירה ממילא מדליפים לכל העיתונים.

תמר זנדברג: אז למה החוק הזה?

דוד אמסלם: זה החוק שביקשנו.

דוד אמסלם: זהו.

יעל גרמן: אבל לא קיים היום חוק שאוסר על הדלפות?

יעל גרמן: קיים.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: אגיד לך.

דוד אמסלם: לכן שאלתי גם את היועץ המשפטי, כתבתי לו מכתב:

דוד אמסלם: מתוקף איזו סמכות חוקית הוא נשען?

דוד אמסלם: להערכתי אין לו שום סעיף בחוק שמאפשר לו את זה.

דוד אמסלם: זה נהלים פנימיים שהתפתחו בתוך הפרקליטות.

דוד אמסלם: לכן אני מחכה לתשובותיו.

<יעל כהן–פארן: אבל יש להם עניין לציבור.

יעל גרמן: - - - אסור?

דוד אמסלם: בוודאי שאסור.

יעל גרמן: אז אם אסור, אז למה צריך את - - -

דוד אמסלם: בגלל שהסברתי, לחוק הזה הספציפי - - -

תמר זנדברג: זה לא נכון.

תמר זנדברג: מה זאת אומרת?

תמר זנדברג: לפרסם החלטה של רשות חוק, לא צריך הסמכה בשביל לעשות את זה.

תמר זנדברג: זה מובן מאליו, זה מידע ציבורי.

דוד אמסלם: כנראה שלא.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: כנראה שלא, תצביעי נגד החוק.

דוד אמסלם: בבקשה, רבותי, אני רוצה להתקדם בדיון.

חיים ילין: דודי, שאלה, אפשר?

דוד אמסלם: כן, בטח.

חיים ילין: תראה, החשש שעולה פה - - -

תמר זנדברג: רק סליחה, אני מבקשת לרשום את זה כהסתייגות.

דוד אמסלם: בבקשה.

<יעל כהן–פארן: עד יום חמישי אפשר להגיש הסתייגויות.

דוד אמסלם: בסדר, בסדר, תרשום את זה.

דוד אמסלם: בבקשה, חיים.

תמר זנדברג: שהחקירה תיפתח באישור היועץ המשפטי.

חיים ילין: התחושה שיש פה, וגם לפי השאלות ומה שאני מבין, למרות שלא הייתי בכל הדיונים, זה מה קורה אם ראש הממשלה – או כל נחקר, עזוב כרגע – תיפתח בעניינו חקירה חדשה אחרי אישור החוק.

דוד אמסלם: כל אזרח.

חיים ילין: אמרתי.

חיים ילין: מה אמרתי?

חיים ילין: ופה נשאלת השאלה: מה גובר על מה?

חיים ילין: השאלה שלי מאוד פשוטה: עד 4,000, אם זה ראש הממשלה, או עד מי שלא יהיה – 3,000, בסדר?

דוד אמסלם: מה השאלה, חיים?

חיים ילין: מה יגבר על מה?

חיים ילין: זו שאלה מאוד פשוטה.

<עידו בן יצחק: גם התשובה מאוד פשוטה.

חיים ילין: נו, בבקשה.

<עידו בן יצחק: המבחן הוא מבחן הזמן: באיזו נקודת זמן אנחנו נמצאים כשהחוק ייכנס לתוקף.

חיים ילין: לא, אז לא הבנת.

חיים ילין: החוק עבר.

<עידו בן יצחק: נכון.

חיים ילין: ועכשיו נפתחת חקירה חדשה למישהו שכבר נחקר אחרי שהחוק עבר.

יעל גרמן: אז החוק חל עליו.

<עידו בן יצחק: כמו כל חקירה - - -

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: אתה עכשיו מדבר על הנחקר או על החקירה?

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על החקירות.

חיים ילין: אני מסביר לך עכשיו.

חיים ילין: קודם כול, הוא לא פרסונלי.

דוד אמסלם: אז לכן אני מסביר.

דוד אמסלם: נניח נפתחה חקירה מסוימת – בסדר, ככה, אתה יודע מה, בשביל המחשה, יש חקירת הצוללות, מה שנקרא תיק 3,000.

דוד אמסלם: ברגע שהחוק יעבור, עדיין החקירה נפתחה לפני תחילת החוק.

חיים ילין: לא שאלתי על זה.

דוד אמסלם: גם אם מישהו לא נחקר בפרשה הזאת, הוא נכלל באותה - - -

חיים ילין: ברור לחלוטין.

דוד אמסלם: כן, זה ברור.

חיים ילין: לא שאלתי על זה.

דוד אמסלם: אז על מה שאלת?

דוד אמסלם: אז לא הבנתי את השאלה.

חיים ילין: איך אמר לי ליצמן?

חיים ילין: הממשלה הזאת תחזיק גם אם ראש הממשלה יהיה בחקירה 9,000, בסדר?

חיים ילין: כך אמר לי ליצמן, אני אומר לך את זה עכשיו.

חיים ילין: אז אני אומר לך מה הוא אמר לי, זו הקואליציה.

דוד אמסלם: אז מה השאלה?

חיים ילין: הגענו ל-9,000, בסדר?

חיים ילין: אחרי החוק.

<עידו בן יצחק: אז על חקירה 9,000 יחול - - -

דוד אמסלם: אז לא יהיה פרסום.

דוד אמסלם: ימשיכו לחקור - - -

חיים ילין: זאת אומרת, החוק לא חל עליו?

דוד אמסלם: בוודאי.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: רבותי, יש עוד מישהו?

סתיו שפיר: רגע - - - אני לא מצליחה לקבל על זה תשובה.

<עידו בן יצחק: לא הבנת.

<עידו בן יצחק: על חקירה 9,000 החוק חל, אם תהיה חקירה 9,000.

יעל גרמן: עכשיו, לפני כניסתו לתוקף?

<עידו בן יצחק: לא, כי אין חקירה 9,000.

חיים ילין: זאת אומרת, שיהיה מצב - - -

דוד אמסלם: אתה עוסק במדע בידיוני כרגע?

חיים ילין: לא, זה ליצמן אמר, אני סומך עליו.

דוד אמסלם: בסדר, אתה אוהב את ליצמן.

חיים ילין: אומנם היה שר, אבל אני סומך על הקואליציה שתחזיק מעמד עד - - -

סתיו שפיר: אפשר שהיועץ המשפטי של הוועדה יתאר לנו איך אפשר - - -

חיים ילין: אבל שאלתי: זאת אומרת, עד 4,000 - - -

<עידו בן יצחק: לא חל.

חיים ילין: לא חל.

חיים ילין: ומ-4,000 ומעלה חל?

<עידו בן יצחק: כן.

חיים ילין: יופי, אחלה של דבר.

יעל גרמן: - - - עד שייכנס לתוקפו, יהיה גם 6,000.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: בבקשה.

<יעל כהן–פארן: אם יש חקירה סמויה, האם היא כלולה בחוק?

<יעל כהן–פארן: היא כבר התחילה, אנחנו לא יודעים עליה, אבל רשויות החוק יודעים עליה.

<עידו בן יצחק: מי שיודע בעצם אם חקירה נפתחה או לא היא המשטרה.

<עידו בן יצחק: כשהיא מעבירה את התיק לפרקליטות, אז כתוב שם את מהלך החקירה, אפשר לראות שם מתי היא נפתחה.

<עידו בן יצחק: וזה חל גם אם אנחנו לא יודעים על חקירה שקיימת כרגע.

<יעל כהן–פארן: בדיוק.

<יעל כהן–פארן: זאת השאלה.

דוד אמסלם: בוודאי.

<יעל כהן–פארן: בסדר.

<יעל כהן–פארן: טוב, רבותי.

<יעל כהן–פארן: בבקשה, שכחתי את השם.

<לילך וגנר: לילך וגנר, משרד המשפטים.

<לילך וגנר: העמדה של היועץ המשפטי לממשלה הובאה פה בהרחבה, התיקונים שהוכנסו הם פחות רלוונטיים לנושא של ההתנגדות.

<לילך וגנר: רציתי להעיר לגבי התיקון של בקשת היועץ המשפטי לממשלה או פרקליט המדינה לבקש את העברת העמדה.

יעל גרמן: סליחה, מה זה הובעה בהרחבה?

יעל גרמן: איפה?

יעל גרמן: היא לא מונחת לפנינו.

דוד אמסלם: לא, בדיונים.

יעל גרמן: אה, אבל זה היה לפני התיקונים.

<לילך וגנר: אז לכן אתייחס לתיקונים.

<לילך וגנר: אין שינוי בעמדה הזאת.

יעל גרמן: אז זה מה שהיה חשוב לדעת.

<לילך וגנר: אז לכן אני אומרת: אין שינוי בעמדה, היועץ עדיין מתנגד לחקיקה הזאת.

<לילך וגנר: הנושא הפרסונלי מאז ומעולם לא היה הסיבה להתנגדות אלא היחסים בין החוקרים לפרקליטות, והחשש שהחוק יפגע במעבר תקשורת ובטיפול בתיקים.

<לילך וגנר: לגבי הנושא של התיקון הראשון, דווקא בתיקי הליווי הפחות הדוקים, שלא נעשים על ידי פרקליט המדינה או היועץ המשפטי לממשלה – תיקי הסמים, תיקי ארגוני הפשיעה וכו' – סביר פחות שהתיקים האלה יובאו לעיונם של הגורמים הבכירים ביותר.

<לילך וגנר: דווקא התיקים עם הפרופיל הציבורי הגבוה יותר, סביר שבתיקים - - -

דוד אמסלם: אז הוא יוכל לבקש.

<לילך וגנר: אז רק באלה.

<לילך וגנר: אבל דווקא בתיקים שבהם הליווי הוא פחות הדוק - - -

דוד אמסלם: מה שהוא יחליט.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה החלטתו.

דוד אמסלם: לא נכנסנו לשיקול הדעת שלו, זה החלטה שלו.

<לילך וגנר: אבל ההחלטה יכולה להיות כללית?

דוד אמסלם: כן, הוא מחליט מה שהוא רוצה.

<לילך וגנר: לא רק בתיק ספציפי?

<לילך וגנר: זאת יכולה להיות החלטה גורפת?

דוד אמסלם: תראי, ניסחנו את זה ככה שזו החלטתו של היועץ המשפטי.

דוד אמסלם: לא נכנסנו לשיקול דעתו.

דוד אמסלם: להיפך, כשנכנסנו לשיקול דעתו בזמנו, אז אתם הוצאתם – בסעיף הענישה.

<לילך וגנר: אני מחדדת.

<לילך וגנר: כתוב: כי הדבר דרוש לשם קבלת החלטה בתיק.

<לילך וגנר: זה בתיק או בסוגי תיקים?

דוד אמסלם: לא הצלחתי להבין מה ההבדל.

דוד אמסלם: כל תיק.

דוד אמסלם: אם עכשיו תיק פלוני – כן; תיק אלמוני – תחשוב שלא אז לא.

<לילך וגנר: שוב אסביר את השאלה.

<לילך וגנר: מה שאני מנסה לחדד זה דבר כזה: הפרקליטות ואנחנו העלינו פה את סוגי תיקי הליווי שמתקיימים כיום על ידי הפרקליטות, סוגים רחבים של תיקים.

<לילך וגנר: דווקא תיקים עם הפרופיל הלא ציבורי - - -

דוד אמסלם: אז לכן אני מסביר.

דוד אמסלם: כל התיקים שהיועץ המשפטי לממשלה יחשוב שהוא צריך, אז הוא יבקש אותם.

דוד אמסלם: למה ניכנס לו איזה כן איזה לא? מה שהוא רוצה.

<לילך וגנר: אני מבינה שזו יכולה להיות החלטה פרטנית בכל תיק ותיק שהיועץ ירצה, אני רק אומרת שהתיקים - - -

דוד אמסלם: הרי לא מדובר באלפים, במאות אלפים, שזה יטריד את מנוחתו.

<לילך וגנר: לא, מדובר במאות.

<לילך וגנר: מדובר במאות תיקים.

<לילך וגנר: אז בכל תיק סמים - - -

דוד אמסלם: זה היה 200, אמרתם.

דוד אמסלם: מה זה מאות?

דוד אמסלם: 200.

<לילך וגנר: נכון.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: אז אם הוא יחליט שכן – כן.

דוד אמסלם: אם הוא יחליט שלא - - -

<לילך וגנר: בכל תיק פרטני?

דוד אמסלם: כן, הוא יכול להסמיך מישהו.

דוד אמסלם: הרי היועץ המשפטי גם מסמיך אנשים.

דוד אמסלם: לא הבנתי, היועץ המשפטי זה מושג, זה לא בן אדם.

תמר זנדברג: יש לו הסמכה בסעיף 4 - - -

דוד אמסלם: הוא יכול להסמיך כל מי שהוא קובע.

<לילך וגנר: - - -

דוד אמסלם: נכון.

דוד אמסלם: לא הצלחתי להבין.

<לילך וגנר: לא, ההנחיות שהיועץ קובע הן לא לעניין התיקים שעוברים אלא לעניין - - -

דוד אמסלם: אבל גם היום, לילך, היועץ המשפטי הוא מושג.

דוד אמסלם: הוא יכול להנחות את המשנה שלו, מישהו, להסמיך אותו ולתת לו, כפי שהוא מאציל סמכויות, כמו כל פקיד שמאציל סמכויות למישהו מלמטה כשהוא חושב שהוא צריך.

דוד אמסלם: אז אני לא רואה פה בעיה, להיפך.

דוד אמסלם: בגדול זה כל התיקים, זה מה שעשינו פה.

דוד אמסלם: טוב, רבותי, אני רוצה בעצם לסכם את הדיון.

דוד אמסלם: תראו, אני רוצה להתייחס ברשותכם, ואני מבקש שלא תפריעו לי, בגלל שנתתי לכל אחד לפחות שלוש דקות.

סתיו שפיר: ועשר שניות שלמות.

דוד אמסלם: היה גם מישהו שקיבל עשר דקות ושלוש שניות שלמות, ולא הפרעתי במילה, גם אם לא הסכמתי עם אף מילה, וגם חלקם הרגיזו אותי.

דוד אמסלם: אז אני מבקש, תנו לי שלוש דקות.

דוד אמסלם: תסתכלו על השעון.

דוד אמסלם: אני חושב שהאופוזיציה לא נותנת לעובדות לבלבל אותה, אתם פשוט לא נותנים לעובדות לבלבל אתכם, ואתם ב-under statement מבלבלים את הציבור, בגלל שזאת המשימה שלכם, זה להפיל את הממשלה ולא לטפל בעצם באזרחי מדינת ישראל.

סתיו שפיר: החוק הזה הוא בעד אזרחי מדינת ישראל?

סתיו שפיר: תפסיקו כבר עם השקר הזה.

דוד אמסלם: ביקשתי שלא תפריעי לי.

סתיו שפיר: החוק הזה מיועד אך ורק לבכירים בממשלה ולא לאזרחים.

דוד אמסלם: אבל ביקשתי שלא תפריעי לי.

דוד אמסלם: אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

סתיו שפיר: אבל למה לשקר?

דוד אמסלם: אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

סתיו שפיר: אתה יושב-ראש ועדה, אל תשקר.

סתיו שפיר: לפחות תגיד את האמת.

דוד אמסלם: אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

סתיו שפיר: אתה יכול לקרוא לי כמה שאתה רוצה, אל תשקר.

דוד אמסלם: יפה.

דוד אמסלם: תצלם אותה שנייה.

דוד אמסלם: אני קורא לך לסדר פעם שלישית.

סתיו שפיר: אל תשקר.

דוד אמסלם: תוציאי אותה.

דוד אמסלם: ועכשיו תכניסו אותה לטלוויזיה - -

סתיו שפיר: - - - אל תשקר.

סתיו שפיר: פשוט תגיד את האמת.

דוד אמסלם: - - שהיא באה ארבע דקות לדבר פה, כדי שנוציא אותה.

סתיו שפיר: פשוט תגיד את האמת.

סתיו שפיר: בסדר, אצא לבד, לא צריך.

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: אני מבקש לצאת החוצה.

סתיו שפיר: יש לי ועדה עכשיו.

דוד אמסלם: אז אני מבקש: תכבדי אותנו בזה שתצאי.

סתיו שפיר: אז אל תשקר.

סתיו שפיר: כשאתה מדבר פה בוועדה, אתה מדבר לפרוטוקול, לפחות תגיד את האמת.

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: היועץ המשפטי לוועדה התייחס לזה – דרך אגב, היועץ המשפטי הוא של הוועדה, לא שלי – כבר בדיון הקודם, שהחוק הוא לא רטרואקטיבי ולא פרסונלי.

סתיו שפיר: אתם מוזמנים לוועדת שקיפות, שם אומרים את האמת ועושים דיונים אמיתיים.

דוד אמסלם: אני מבקש להוציא אותה.

דוד אמסלם: זה האלימות של האישה הזאת.

סתיו שפיר: אלימות?

דוד אמסלם: כן.

סתיו שפיר: גם לשקר זה אלימות.

דוד אמסלם: לא קיבלת זכות דיבור, את אלימה.

סתיו שפיר: גם חוקים מושחתים זה אלימות.

סתיו שפיר: (חברת הכנסת סתיו שפיר יוצאת ממליאת הוועדה.

סתיו שפיר: )

דוד אמסלם: עכשיו, כפי שאמר היועץ המשפטי לוועדה, החוק הוא לא פרסונלי ולא רטרואקטיבי.

דוד אמסלם: להיפך, הבקשה של ראש הממשלה מבחינתי הייתה בקשה לא נכונה, בגלל שכרגע הפכנו את החוק לחוק פרסונלי.

דוד אמסלם: זה בדיוק מה שעשינו.

יעל גרמן: איך?

יעל גרמן: רק תסביר לנו.

דוד אמסלם: תני לי.

דוד אמסלם: לא הפרעתי לך.

דוד אמסלם: אמרתי, גם אם לא תסכימי אתי.

דוד אמסלם: תרשמי, אחרי זה - - -

יעל גרמן: רק תסביר לנו איך הוא פרסונלי.

דוד אמסלם: אבל את מפריעה לי, גברת גרמן.

דוד אמסלם: כך אני חושב.

דוד אמסלם: בגלל שכיום החרגנו רק את ראש הממשלה מהחוק הזה כמעט.

תמר זנדברג: למה רק את ראש הממשלה?

תמר זנדברג: כל חקירה שמתנהלת.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: תני לי.

דוד אמסלם: ולכן אני חושב שבעצם - - -

תמר זנדברג: מבחינת

תמר זנדברג: כם יש רק נחקר אחד במדינה.

דוד אמסלם: תמר זנדברג, הפרעתי לך?

דוד אמסלם: זה כבר לא מכבד בכלל כלום.

דוד אמסלם: את לא מכבדת שום ערך.

דוד אמסלם: כלום.

דוד אמסלם: כלום.

דוד אמסלם: עכשיו תגידי לי עוד פעם לתת לך ציון.

תמר זנדברג: אני מכבדת הרבה ערכים: אמת, צדק, מוסר.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: חברת הכנסת זנדברג, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

דוד אמסלם: עכשיו, תראו, קודם כול בואו נשים את הדברים על דיוקם.

דוד אמסלם: ראש הממשלה עדכן אותי אתמול.

דוד אמסלם: הוא התקשר אלי, כפי ששמתם לב, יצאתי בסביבות שעה 11:00 מהדיון לאיזו הפסקונת קטנה, ולכן הוא עדכן אותי בעניין הזה.

דוד אמסלם: אני לא מקבל את עמדתו, אבל אני מכבד אותה, ולכן עשיתי את ההתאמות הנדרשות.

דוד אמסלם: עכשיו, צריך להבין, אני ביום שני, בעזרת השם, כשהחוק יעלה, אעשה לכם מבחן טריוויה מי בעצם ביקש את החוק הזה בעבר.

דוד אמסלם: אתם לא תאמינו, תצבטו את עצמכם.

דוד אמסלם: ועכשיו אני מודיע לכם: זה כולל מפכ"ל המשטרה הנוכחי, כולל היועץ המשפטי הקודם וכולל פרקליט המדינה.

דוד אמסלם: אראה לכם מה הם כתבו על נושא סוגיית ההמלצות.

דוד אמסלם: דרך אגב, בארצות הברית, ב-FBI, אין חוק כזה, אף אחד לא מעז להמליץ.

דוד אמסלם: מדוע?

דוד אמסלם: בגלל שיש קצת כבוד לאזרחים.

דוד אמסלם: קצת, לא הרבה, טיפה.

דוד אמסלם: החוק הזה, הגשתי אותו בלי קשר לראש הממשלה.

דוד אמסלם: זה חוק שאני הובלתי אותו.

דוד אמסלם: יש לי סדרת חוקים שאני מוביל בכנסת שעוסקים גם בזכויות אדם.

דוד אמסלם: אני אחד האנשים שעוסק בזכויות אדם הכי הרבה מכל אלה שיושבים פה.

דוד אמסלם: בזמן.

דוד אמסלם: דרך אגב, הלכה למעשה, לא בדיבורים: אני מבקר בבתי כלא, אני עושה דיונים עליהם כשאתם לא נמצאים פה, רובכם.

דוד אמסלם: אני באמת חרד לזכויות אדם במדינת ישראל, של כולם.

חיים ילין: כל הכבוד.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: לכן החוק הזה בא להגן לפחות על 25,000 איש.

תמר זנדברג: כרגע אמרת 200.

<יעל כהן–פארן: תפסיק לשקר.

<יעל כהן–פארן: די, זה לא - - -

מיקי לוי: זה רק 200.

דוד אמסלם: חברת הכנסת פארן, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

<יעל כהן–פארן: זה לא רלוונטי ל-25,000 איש.

דוד אמסלם: אני קורא לך לסדר פעם שלישית.

דוד אמסלם: תוציאי אותה, בבקשה.

<יעל כהן–פארן: אבל תפסיק לשקר לציבור.

<יעל כהן–פארן: תפסיק לשקר - - -

לאה פדידה: אבל אתה אמרת 200.

תמר זנדברג: כרגע אמרת 200.

דוד אמסלם: שום דבר, אסביר לך מה קרה בחוק.

תמר זנדברג: דודי אמסלם - - -

דוד אמסלם: בבקשה, אני מבקש להוציא אותה.

דוד אמסלם: דרך אגב, מה הבעיה שלכם?

דוד אמסלם: שאת האמת אפילו אתן לא יכולות לשמוע.

דוד אמסלם: אתן משקרות כל הזמן, וכשאני נותן לכן את העובדות אתן לא יכולות.

<יעל כהן–פארן: היועץ המשפטי של הכנסת כותב - -

דוד אמסלם: אני מבקש להוציא אותה.

<יעל כהן–פארן: - - כתוב שחור על לבן שזה עוזר למתי מעט.

<יעל כהן–פארן: תפסיק לשקר.

<יעל כהן–פארן: תפסיק.

<יעל כהן–פארן: (חברת הכנסת יעל כהן-פארן יוצאת ממליאת הוועדה.

<יעל כהן–פארן: )

חיים ילין: טוב.

חיים ילין: עכשיו, בואו נעשה סדר ואסביר לכם על מה מדובר, מה קרה בחוק.

חיים ילין: תגיד שטעית – זה הכול.

חיים ילין: כי אמרת שני מספרים, תגיד שטעית.

דוד אמסלם: חיים, תן לי, עכשיו אעשה את הסדר.

יעל גרמן: 200 או 20,000.

דוד אמסלם: אם תרצה סדר, אז אעשה.

דוד אמסלם: אם אתם רוצים את העובדות, ולא כל היום – תקשיב, מה שנקרא - - -

חיים ילין: יכול להיות שהתבלבלת, זה הכול, זה מה שאני אומר לך.

חיים ילין: עזוב, אני לא מפריע לך.

דוד אמסלם: שנייה, חיים, בוא תקשיב.

דוד אמסלם: הרי עכשיו באת מטיסה, לא היית פה ואתה אומר שהתבלבלתי?

חיים ילין: אמרת 200 ואמרת 20,000.

לאה פדידה: לא, הוא התחיל ב-20,000, ירד ל-12, ירד ל-10.

דוד אמסלם: אסביר לך מה קורה.

דוד אמסלם: עכשיו, בוא אספר לכם.

דוד אמסלם: אבל רק שנייה, לכל אלה שלא היו, וכל פעם באו חמש דקות, צעקו והלכו, בגלל שזה היה בדף המסרים, אז בוא אספר לכם את העובדות.

יעל גרמן: הן היו כל הזמן.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: אני יודע מי היה.

לאה פדידה: כל הזמן.

לאה פדידה: לא זזנו - - -

יעל גרמן: שתיהן היו.

דוד אמסלם: חברת הכנסת זנדברג, אני יודע מי היה בכל הישיבות.

חיים ילין: לא הייתי ואין לי דף מסרים.

דוד אמסלם: היחיד שהיה בוודאות זה אני.

דוד אמסלם: כל השאר – אני יודע מי היה וכמה.

דוד אמסלם: עכשיו, בוא אתן לכם את העובדות, רבותי.

דוד אמסלם: הגשתי את החוק הזה כחוק ההמלצות לגבי כל אזרחי מדינת ישראל.

דוד אמסלם: ככה תראו אותו מונח בוורסיה הראשונה.

דוד אמסלם: הרי אם הייתי רוצה לעזור לראש הממשלה בלבד אז לא הייתי עושה את זה.

דוד אמסלם: אני את החוק הזה הבאתי מהבית, אני מכין אותו כבר כמעט שנתיים.

דוד אמסלם: מדוע?

דוד אמסלם: בגלל שאני רואה מה קורה ברחובות.

דוד אמסלם: אני יודע מה קורה לנו.

דוד אמסלם: בנתונים שאני אוסף, אני אומר לכם, 25,000 איש, תבינו טוב את הנתון, שאמר פרקליט המדינה: לא אני.

דוד אמסלם: קודם כול, יש 350,000 תיקים במדינת ישראל.

דוד אמסלם: תקשיבו טוב.

דוד אמסלם: 320,000 מטופלים על ידי המשטרה באמצעות חוקר ותובע משטרתי שיושבים בחדר האוכל ואוכלים שניצל אולי.

דוד אמסלם: זה דבר חמור כשלעצמו, אמר את זה פרופ' קרמניצר.

דוד אמסלם: זה דבר שאני הולך לטפל בו בהמשך, שהוא חמור.

מיקי לוי: לא שמעתי אותו אומר את זה.

דוד אמסלם: אני שמעתי.

דוד אמסלם: לא יעלה על הדעת שגם התובע וגם החוקר הם שניהם שוטרים.

דוד אמסלם: אבל אני שם את זה בצד, ואני מסכים אתו שזאת הבעיה הכי קשה שכרגע יש במערכת, שדורשת טיפול עמוק ואמיתי.

זוהיר בהלול: שמה צריך, שתי ערכאות?

דוד אמסלם: בוודאי.

דוד אמסלם: בכל מדינה נורמלית יש משטרה שחוקרת, זה התפקיד שלה, וצריך לתת את כל הכלים לחקור.

דוד אמסלם: ואיפה שהיא טועה, צריך להגיד לה: תשמעי, גברתי, את טועה.

דוד אמסלם: ואיפה שהיא צריכה לקבל עידוד, אז נותנים לה את העידוד.

דוד אמסלם: ואיפה שצריך להוסיף לה תקציבים – מוסיפים.

דוד אמסלם: ואיפה שיש בזבוזים, צריך להגיד לא.

מיקי לוי: ארוחת צהריים?

דוד אמסלם: זה סדר הפעולות.

יעל גרמן: אתה רוצה להפריד בין המשטרה לבין הפרקליטות?

יעל גרמן: זו כוונתך?

דוד אמסלם: כמו בכל מקום בעולם, יש משטרה שחוקרת ויש פרקליטות שבוחנת את הראיות.

דוד אמסלם: בכל מקום בעולם.

דוד אמסלם: זה ההיגיון גם.

דוד אמסלם: אחרת בוא נביא גם את השופט למשטרה ונגמור את האירוע.

דוד אמסלם: נשים אותו גם שם בחדר אוכל ונגמור את הכול.

דוד אמסלם: לכן זה אירוע אחר, שדורש לדעתי טיפול יסודי.

דוד אמסלם: ואני מתכוון לטפל בו בהמשך.

זוהיר בהלול: אז תחוקק חוק שצריך - - -

דוד אמסלם: שנייה.

יעל גרמן: אבל המשטרה והפרקליטות זו אותה רשות, זאת לא רשות אחרת.

דוד אמסלם: זו הבעיה - - -

יעל גרמן: אנחנו רשות אחרת, השופטים הם רשות אחרת.

דוד אמסלם: שנייה, תני לי.

דוד אמסלם: אני יכול להמשיך?

יעל גרמן: משטרה ופרקליטות זו רשות אחת.

יעל גרמן: זה ביצועי.

דוד אמסלם: חברת הכנסת גרמן, תני לי.

דוד אמסלם: טוב שאת אומרת את זה, פה אני חלוק עלייך בכל - - -

יעל גרמן: מה זאת אומרת אתה חלוק?

דוד אמסלם: אני חלוק עלייך בתפיסת עולם ב-180.

דוד אמסלם: יכול להיות שזה סלע המחלוקת בינינו.

דוד אמסלם: עכשיו, במקרה דנן מה קורה?

דוד אמסלם: זו הצעת החוק שהגשתי, כ-30,000 תיקים מונחים לפתחה של הפרקליטות, זה אמר, כפי שאמרתי, שי ניצן.

דוד אמסלם: וזה היה החוק.

דוד אמסלם: באו הפרקליטות, אמרו: תשמע, דודי, יש מתוכם 12,000 תיקים שהמשטרה מבקשת לגנוז.

דוד אמסלם: אם היא לא תכתוב את ההמלצה, אז גם להם ייקח ארבע-חמש שנים.

דוד אמסלם: אמרתי: צודקים.

דוד אמסלם: אז מה עכשיו, אנחנו פותרים עוול ביצירת עוול נוסף?

דוד אמסלם: ואז אמרנו: אם הם בעצם יומלצו, אז מה שלא יומלץ נבין.

דוד אמסלם: אז לכן תמליצו על כולם.

דוד אמסלם: ואז בסופו של דבר מכאן נולד הפרקליט המלווה, שהיות שהפרקליט המלווה הוא באופן מעשי לא צריך המלצה.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני אומר לכם, גם משיחות – מה שנקרא באמת לא לפרוטוקול – הפרקליטות לא צריכה את ההמלצות האלה.

יעל גרמן: אבל הם חזרו ואמרו שהם כן צריכים.

דוד אמסלם: אני אומר לך מה העמדה שלי עכשיו בעניין.

יעל גרמן: אבל ישבת פה ושמעת מה הם אמרו.

דוד אמסלם: אבל אמרתי לך, גם לי יש עמדה.

דוד אמסלם: כרגע זו דעתי, בסדר?

יעל גרמן: לא, אתה אומר שהם חושבים, אבל הם אמרו אחרת.

דוד אמסלם: אבל את מפריעה לי.

דוד אמסלם: אני לא יכול להגיד לך את כל השיחות שיש לי, אבל עזבי.

דוד אמסלם: עכשיו, אגיד יותר מזה: זה גם לא נכון.

דוד אמסלם: בגלל שהפרקליט צריך להיות אדם שהוא נקי, כמו שופט.

דוד אמסלם: אתה לא בא לשופט, מכניס אותו בשלב החקירה כבר לתוך העניין.

דוד אמסלם: הוא אמור לדעת, בסוף בסוף תטען את הטענות שלך, באופן נקי אשמע אותך.

דוד אמסלם: אני לא מוטה.

דוד אמסלם: שומע אותך, שומע אותך, פוסק.

דוד אמסלם: הפרקליט בסופו של דבר צריך לעבור על כל חומר הראיות ולגבש את העמדה שלו על בסיס חומר הראיות שמונח בפניו.

דוד אמסלם: ואם יש לו שאלות, שישאל.

דוד אמסלם: אבל בוודאי ובוודאי הוא לא צריך להיות מונחה באמצעות איזושהי המלצה שכבר מישהו כתב לו והוא רץ עליה.

דוד אמסלם: זה בהיגיון שלי, איך התפתח האירוע.

דוד אמסלם: ולכן בעצם מכאן נולד הפרקליט המלווה, שאמרנו: תשמע, תיקים שיש פרקליט מלווה – ואז לא ידעתי כמה תיקים.

דוד אמסלם: חשתי שיש 5,000, 10,000.

דוד אמסלם: בגלל שבהיגיון שלי, כשיש פרקליט מלווה, בעצם זה הבן אדם המקצועי בחקירה.

זוהיר בהלול: מסתבר שיש 200.

דוד אמסלם: לא חשוב, גם אחד.

דוד אמסלם: זה לא חשוב.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: אני בא מזווית ההמלצה.

דוד אמסלם: הרי לכאורה אתה לא ממליץ לבן אדם שמבין יותר טוב ממך.

דוד אמסלם: אם יש איזה מישהו – מיקי, תוריד את היד.

מיקי לוי: לא, אני רק מרים את היד בשקט.

מיקי לוי: גם זה לא טוב?

דוד אמסלם: לא, ארשום אותך.

מיקי לוי: יופי, מצוין.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: הרי אם נמשיך את זה לאיזה חדר ניתוח, שיש איזה פרופסור שהוא המומחה, ויש לו איזה אסיסטנט שאמור לאסוף לו כל מיני בדיקות – הרופא לא צריך את ההמלצה שלו, הוא מכיר את העבודה יותר טוב ממנו, בוודאי בצד המשפטי.

דוד אמסלם: הרי הוא לא חוקר, הוא מסתכל על הצד המשפטי.

דוד אמסלם: ולכן הפרקליט, למשל, שחלק מהתיקים הם מעבירים בלי המלצה – שאלתי למה.

דוד אמסלם: הם אמרו: לא יודעים.

דוד אמסלם: אז אמרתי: ומה קורה בתיקים האלה?

דוד אמסלם: מה, הם נזרקים לפח?

דוד אמסלם: לא, מגיע לפרקליט, קורא, שזה העבודה שלו, זה המקצוע שלו.

דוד אמסלם: תבין, כל אחד, יש לו פה התמחות ומקצוע.

יעל גרמן: גם אני מבקשת להגיב.

דוד אמסלם: בסדר.

יעל גרמן: אז יהיה לפחות דיון באמת.

דוד אמסלם: לא, אתן לכם עוד להשלים.

דוד אמסלם: לא חשוב, אני אומר רק את העמדה שלי.

דוד אמסלם: הרי דיברתם במצטבר כולכם, אני עכשיו מביע את העמדה שלנו.

יעל גרמן: ננהל דו שיח, זה דווקא מעניין.

דוד אמסלם: שנייה, דקה, אני מספר את ההיסטוריה כרגע, לא את העובדות.

יעל גרמן: מרענן.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: ולכן מכאן התפתח הסיפור.

דוד אמסלם: כל התכלית שלי בסופו של דבר זה להגן על אזרחי מדינת ישראל.

דוד אמסלם: עכשיו, צריך להבין מה קורה.

דוד אמסלם: הסיפור הוא בעצם אזרח כזה, שבסופו של דבר המשטרה מעבירה את ההמלצה לפרקליטות וכותבת שם שיש תשתית ראייתית.

דוד אמסלם: עכשיו תבין את הנתונים על מה אנחנו מדברים.

דוד אמסלם: 18,000 תיקים המשטרה כותבת שיש תשתית ראייתית או לא כותבת המלצה.

דוד אמסלם: שאלתי: כמה היא לא כותבת המלצה?

דוד אמסלם: אמר ערן קמין: 10%.

דוד אמסלם: זה 1,800 מתוך ה-18,000.

דוד אמסלם: הפרקליטות בסוף מתקדמת עם 4,000.

דוד אמסלם: זאת אומרת, 80% מהתיקים האלה נגנזים.

דוד אמסלם: עכשיו, מה קורה בדרך?

מיקי לוי: או חוזרים למשטרה.

דוד אמסלם: מה קורה בדרך?

דוד אמסלם: לא לא, מיקי.

דוד אמסלם: אז אתן את הנתון.

דוד אמסלם: לא לא, עזוב.

מיקי לוי: - - -

דוד אמסלם: אתה מתיש אותי.

דוד אמסלם: 35,000 תיקים מגיעים למשטרה.

דוד אמסלם: 5,000 חוזרים.

דוד אמסלם: אז עכשיו אנחנו מדברים על 30.

דוד אמסלם: עכשיו זה בסדר אצלך?

מיקי לוי: כן.

דוד אמסלם: אז אם מלכתחילה דיברתי על ה-30, למה החזרת אותנו לזה?

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על המספרים של ה-30.

דוד אמסלם: ה-30,000 – 18,000 מהם מוגשים על ידי המשטרה, כשהיא טוענת שיש תשתית ראייתית להעמדה לדין.

דוד אמסלם: 4,000 מהם הפרקליטות מתקדמת איתם או להסדרים או מזוכים בבית משפט או אני לא יודע מה.

דוד אמסלם: כ-80% מהתיקים הפרקליטות סוגרת.

דוד אמסלם: דרך אגב, כל תיק כזה זה לא בן אדם רק – יש תיקים עם ארבעה אנשים, חמישה.

דוד אמסלם: בממוצעים ששאלתי מדובר ב-25,000 עד 30,000 איש, כל שנה.

דוד אמסלם: עכשיו, מה קורה בדרך?

דוד אמסלם: אם הפרקליטות הייתה מחליטה אחרי שבוע, אז היינו אומרים: אתה יודע מה, לא נורא.

דוד אמסלם: זה לוקח לפחות שנתיים, שלוש, לפעמים ארבע.

דוד אמסלם: עכשיו, הבן אדם, נחרב כל עולמו.

דוד אמסלם: עכשיו, הוא לא עשה כלום.

דוד אמסלם: שום דבר, אזרח כמוני, כמוך.

דוד אמסלם: מגיע למקום עבודתו, אני אומר לך, לגנן, קיבלתי עשרות מכתבים מאנשים פשוטים, שהמשטרה ממליצה, יש תשתית ראייתית, והיינו מתחילים לעשות להם הליכי שימוע ולהוציא אותם מהעבודה.

דוד אמסלם: ואחרי ארבע שנים הוא חוזר, כבר לפעמים הוא גרוש, הילדים שלו כבר עזבו את הבית, והוא אומר לי: תראה, דודי, מה אני עושה עכשיו?

דוד אמסלם: איך כתב נשיא המדינה?

דוד אמסלם: אראה לכם כאן.

דוד אמסלם: מי יחזיר לי את אותם שנים?

דוד אמסלם: מי?

דוד אמסלם: עכשיו, שאלתי את עצמי גם: על מה?

דוד אמסלם: על מה?

דוד אמסלם: ולפרקליטות זה לא מעלה ולא מוריד כלום.

דוד אמסלם: מילא נניח שהפרקליטות טעתה.

דוד אמסלם: אין דרך אחרת.

דוד אמסלם: מה נעשה?

דוד אמסלם: אז מה, נגיד לה: אל תעמידי אנשים לדין?

דוד אמסלם: אז במספר מסוים של אנשים היא טועה.

יעל גרמן: אפשר לבקש לקצר את זמן החקירה.

דוד אמסלם: זה תמיד טוב.

יעל גרמן: ראינו - - - עשו בארבעה-חמישה חודשים.

דוד אמסלם: שנייה, דקה, תני לי רק שנייה לסיים.

דוד אמסלם: לכן אני אומר: לפרקליטות אין ברירה.

דוד אמסלם: זה חלק מהתהליך וזה מובנה.

דוד אמסלם: כמו שאנחנו יודעים שבבתי סוהר יש חלק מהאנשים שעל לא עוול בכפם יושבים, אבל אין לנו שיטה אחרת.

דוד אמסלם: וגם בפרקליטות.

דוד אמסלם: בוודאי הם מגישים כתבי אישום, ובוודאי חלק מהאנשים מזוכים, אבל אין דרך אחרת.

דוד אמסלם: אני לא יודע על דרך אחרת.

דוד אמסלם: כאן זה נטו דבר מרושע שאין בו שום תועלת.

דוד אמסלם: כלום.

דוד אמסלם: אז לכן זה החוק שלי בא להסדיר, זכויות יסוד בסיסיות.

דוד אמסלם: לא אמרתי שייתנו למישהו תרופות – אל תשפילו אותו סתם.

דוד אמסלם: על מה?

יעל גרמן: דודי, אני מבקשת להגיב.

דוד אמסלם: רק שנייה, תני לי.

יעל גרמן: דיברנו שלוש דקות.

דוד אמסלם: תראו, נתתי לכם בהסתייגויות לדבר חמש שעות.

יעל גרמן: בסדר, אבל אלה היו הסתייגויות.

יעל גרמן: אנחנו סוף סוף נכנסים לדיון אמיתי.

יעל גרמן: זו פעם ראשונה שאנחנו נכנסים לדיון האמיתי בחוק.

דוד אמסלם: דקה, דקה, לא, לא, לא.

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: לכן זו המטרה של החוק שהגשתי, זה מה שבוער בליבי ובבטן שלי.

דוד אמסלם: זה לא ראש הממשלה ואני לא עושה שירות לאף בן אדם.

דוד אמסלם: ואם אני מאמין שאני צריך לעשות שירות רק לראש הממשלה, אז אני בא לכאן ואומר: רבותי, זה מה שהחלטתי, ואנמק לכם למה, וגם אם אתם לא תאהבו.

דוד אמסלם: אבל מי שמכיר אותי יודע: אני מעולם לא משקר, ואני הולך עם הלב שלי תמיד.

דוד אמסלם: עכשיו, עשיתי חשבון: מדובר בערך ב-25–30 אלף איש כל שנה.

דוד אמסלם: שאלתי את עצמי: כמה אנשים כאלה מסתובבים ברחובות?

דוד אמסלם: בוא אספר לכם כמה.

דוד אמסלם: להערכתי עוד מעט חצי מיליון איש.

יעל גרמן: החוק הזה לא פותר את הבעיה שלהם.

יעל גרמן: דודי, אתה צריך - - -

דוד אמסלם: תני לי רק שנייה.

דוד אמסלם: פותר, פותר.

יעל גרמן: לא, הוא לא פותר.

דוד אמסלם: הוא פותר.

יעל גרמן: הוא פותר בעיה ל-200 איש, שלא זקוקים - - -

דוד אמסלם: לא, זו הטעות שלך.

דוד אמסלם: לא.

יעל גרמן: איפה הוא פותר?

יעל גרמן: תראה לי איפה הוא פותר.

דוד אמסלם: הסברתי, אמרתי לך.

דוד אמסלם: גם האנשים ההם, זה לא רק התיקים המלווים שמפרסמים בעיתונים.

דוד אמסלם: היום שולחים לכל עובד ועובד מכתב לעבודה שלו, לבוס שלו.

יעל גרמן: אבל איפה זה פותר?

דוד אמסלם: שיהיה אסור, יהיה אסור.

דוד אמסלם: אבל לא חשוב, אחרי זה אסביר לך את החוק.

יעל גרמן: אבל אסור רק לגבי פרקליט מלווה.

דוד אמסלם: לא, לא, לא, לכולם.

יעל גרמן: "המשטרה תצרף לחומר שהעבירה את עמדתה בכתב לעניין מכלול התשתית".

דוד אמסלם: לא הבנת.

דוד אמסלם: אבל אני מסביר, אבל אני מסביר.

יעל גרמן: זה כתוב במפורש בחוק.

דוד אמסלם: חברת הכנסת יעל גרמן, אנחנו מדברים בסופו של דבר בתוצאה הסופית: המשטרה תקבל ותעביר כל חקירה שהיא רוצה - - - בהנחת העבודה שהפרקליטות צריכה את זה, כולל תיקים מלווים.

דוד אמסלם: הם יקבלו את כל החומר שהם רוצים.

דוד אמסלם: הפרסום לכולם יהיה אסור.

דוד אמסלם: זה כל הרעיון.

דוד אמסלם: דרך אגב, מעולם לא היתה לי בעיה במעברים בין חומרים.

דוד אמסלם: להיפך, אם זה משביח את העבודה, למה לא.

דוד אמסלם: הייתה לנו בעיה בזה שאתם מפרסמים את זה החוצה, ואז בעצם עולמו של האדם חרב עליו.

דוד אמסלם: וזה כל הסיפור.

דוד אמסלם: עכשיו, הרי תופעת ההדלפות היא תופעה חמורה.

דוד אמסלם: אבל אי אפשר עליה.

דוד אמסלם: למה?

יעל גרמן: זה אין ויכוח.

דוד אמסלם: הנה, ראית, היום פתחתי עיתון, נחרדתי.

דוד אמסלם: אני רואה את כל החקירה של ביטן בעיתון, כולל של אשתו.

דוד אמסלם: אין עורך דין, אין כלום, אף אחד.

דוד אמסלם: יגידו לך: לא יודע, לא אנחנו.

זוהיר בהלול: אז הנה, אתה מודה שאתה לא יכול - - -

דוד אמסלם: אבל אסביר לך למה פה זה יותר חזק.

דוד אמסלם: זה הסיפור.

דוד אמסלם: ולכן בעצם חבל על הזמן בנושא הזה, זה כמו לספור את הגרגרים בחוף הים.

דוד אמסלם: אז בוא נסכם ששם, אני איש הגון, אני אומר: זה בא גם מהמשטרה, ההדלפות, בדרך כלל – לא במקרה הזה, בגלל שכאן כרגע רק המשטרה שם.

דוד אמסלם: גם מהפרקליטות.

דוד אמסלם: וזה גם בא מהעדים, מהנאשם, מעורכי הדין, לא יודע.

דוד אמסלם: כל הלהקה.

דוד אמסלם: לכן קשה מאוד לעלות על האירוע הזה.

דוד אמסלם: לכן אף פעם לא חקרו.

דוד אמסלם: שאלתי: מתי חקרו?

דוד אמסלם: פעם אחת, את אותה גברת ברקוביץ.

דוד אמסלם: כנראה שזה הפריע אז לממשלה, לאותו ראש ממשלה, הפעילו את המערכות ותוך שבוע תפסו אותה.

דוד אמסלם: אבל מאז לא זוכר דבר כזה.

דוד אמסלם: עכשיו, יכול להיות שחברת הכנסת זנדברג מאמינה בזה, שמותר להדליף והכול בסדר, משטר ככה עובד וכו' וכו'.

דוד אמסלם: אז אם זה נכון, שתציע הצעת חוק, בוא נבטל את הסיפור של ההדלפות.

דוד אמסלם: לכן אני אומר: זה בעצם הסיפור שלנו.

דוד אמסלם: עכשיו, למה כאן זה חשוב, ההדלפה?

דוד אמסלם: ואם היא תהיה, היא חמורה.

דוד אמסלם: בגלל שבמקרה דנן מדובר על המלצה שאמורה לעבור מהפרקליטות למשטרה.

דוד אמסלם: וזה חומר ביניהן, הרי הם צריכים את זה לעבודה, אמרנו, נכון?

דוד אמסלם: זה מה שהם אמרו.

דוד אמסלם: המשטרה לפחות.

דוד אמסלם: או צריך איזה נקודת קצה, או צריך לסכם משהו.

דוד אמסלם: מה, אם הוא לא יסכם מה יקרה?

דוד אמסלם: אז הוא יסכם.

דוד אמסלם: אבל זה לא יפורסם.

דוד אמסלם: זה כל הרעיון.

דוד אמסלם: עכשיו, מה יקרה?

דוד אמסלם: אם זה יפורסם, אז זה עכשיו יכול להיות רק משני מקורות, ואנחנו יודעים ישר: זה או הפרקליט או המשטרה.

דוד אמסלם: אין פה לא נאשם, לא עורכי דין, לא עדים.

דוד אמסלם: הם לא יודעים, זה משהו פנימי.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שכאן אנחנו באים לנקודה מאוד מאוד צרה, שהיא קטלנית והיא ללא תועלת.

דוד אמסלם: ושמה בעצם אנחנו ממקדים את הסיפור הזה של החקירה של ההדלפה.

דוד אמסלם: עכשיו, אם אני מגיש חוק, באמת אם אתם חושבים שהחוק הזה לא טוב לאזרחי מדינת ישראל - -

יעל גרמן: כן.

דוד אמסלם: - - זוהיר, אל תצביע בשבילו.

דוד אמסלם: מהנתונים שאני אומר לך, ש-30,000 איש כל שנה כמעט.

יעל גרמן: אבל הם לא נמצאים בחוק הזה.

יעל גרמן: באמת, דודי, אי אפשר ככה לבוא ולומר את זה.

דוד אמסלם: שנייה, אבל אני מסביר.

דוד אמסלם: תני לי, תני לי.

יעל גרמן: הם לא בחוק הזה, ה-30,000.

דוד אמסלם: חברת הכנסת גרמן, את מפריעה לי, אני מדבר לזוהיר.

דוד אמסלם: ולכן תעשה את החשבון שלך.

דוד אמסלם: איך אני אומר?

דוד אמסלם: כמעט אין בית שאין בו מת.

דוד אמסלם: אם אנחנו מסתכלים מסביבנו, אין לנו כמעט חבר, מישהו במעגל הקרוב וטיפה הרחוק, שלא עבר את האירוע הזה, שלא הגיע לצינור.

דוד אמסלם: ופורסם, ובבית הכנסת, ובמקום העבודה שלו.

דוד אמסלם: זה לא 200.

דוד אמסלם: זה הגננים שלי, שהייתי מקבל את המכתבים לגביהם, והייתי יודע, וכל העירייה מדברת עליהם.

דוד אמסלם: אז לכן זה החוק.

דוד אמסלם: מכאן תעשו מה שאתם רוצים.

דוד אמסלם: תעשו מזה פוליטיקה, תצאו להפגנות שמה בשינקין, תספרו להם שאנחנו רמאים ורוצים להציל ראש ממשלה – כל מערכת השקרים שלכם.

דוד אמסלם: אבל אני מכין לכם מסמך מי בעצם תמך בחוק הזה.

מיקי לוי: זה לא יאה מה שאתה אומר עכשיו, זה לא מכובד.

דוד אמסלם: אראה לכם, לא תאמינו איזה אישים, שבדרך כלל באים מהמחנה הזה, הם בעצם ביקשו את החוק הזה בעבר.

יעל גרמן: מה זה המחנה הזה?

דוד אמסלם: מחנה השמאל.

דוד אמסלם: תודה רבה, רבותי.

יעל גרמן: לא, אמרת שתיתן לנו זכות דיבור.

חיים ילין: דודי, אתה מכיר את המחנה מדינת ישראל ועם ישראל?

יעל גרמן: דודי, אני מבקשת להעיר.

מיקי לוי: לא, מחנה עם ישראל הוא אינו - - -

דוד אמסלם: אבל סיכמתי את הדיון.

דוד אמסלם: הייתי בסיכום של הדיון.

יעל גרמן: רגע, אתה לא רוצה לשמוע?

יעל גרמן: תיקון טעויות.

אמיר אוחנה: התנועה לאיכות השלטון.

לאה פדידה: מתי הגעת?

לאה פדידה: לא ראיתי אותך.

אמיר אוחנה: מוטה קרמניצר מצוטט.

אמיר אוחנה: אתה רוצה שנקריא לך את הציטוט?

מיקי לוי: נו, אז מה?

אמיר אוחנה: זה המחנה הזה.

יעל גרמן: אני מבקשת אבל לתקן מספר טעויות.

חיים ילין: אפשר לשאול שאלה?

חיים ילין: שאלה שמציקה לי כבר שלושה ימים.

מיקי לוי: רשמת אותנו.

מיקי לוי: לא רשמת אותנו?

מיקי לוי: אמרת: אני רושם?

דוד אמסלם: רק שנייה.

יעל גרמן: - - - שתיתן לי, כן.

יעל גרמן: אני מבקשת.

חיים ילין: שאלה שמציקה לי שלושה ימים.

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

דוד אמסלם: חשבתי שבסופו של דבר אני מסכם את הדיון, שאני האחרון.

יעל גרמן: אבל אתה פתחת את הדיון.

דוד אמסלם: לא פתחתי.

יעל גרמן: זו פעם ראשונה שאנחנו דנים כך בחוק הזה.

יעל גרמן: מעולם לא התחלנו כך.

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

דוד אמסלם: גברת יעל גרמן, בואי תשמעי.

דוד אמסלם: ביום ראשון באתי לכאן, הרי חלק מהאנשים מתחלפים, הם לא באים.

דוד אמסלם: את וחבר הכנסת מיקי לוי דיברתם שש שעות.

יעל גרמן: נכון.

דוד אמסלם: סתמתי לכם את הפה?

דוד אמסלם: שש שעות.

דוד אמסלם: לא הפרעתי.

לאה פדידה: לא סתמת להם את הפה.

לאה פדידה: אתה מתבלבל.

יעל גרמן: זה כבוד אליך, אל הוועדה הזאת.

דוד אמסלם: לא הפרעתי.

יעל גרמן: זה כבוד למהלך חקיקה.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: רק שנייה, דקה.

דוד אמסלם: לא אמרתי לכם: למה דיברתם שלוש שעות?

לאה פדידה: זה מה שאמרתי.

לאה פדידה: התבלבלת במינוח.

דוד אמסלם: דרך אגב, יכולתי להקצות לכם את הזמן לשעה, חצי שעה.

דוד אמסלם: אני אומר לכם.

דוד אמסלם: עזוב, תעשי עם האצבע ככה, לא משנה.

דוד אמסלם: לא חשוב.

דוד אמסלם: נתתי לכם, כיבדתי אתכם – שש שעות.

דוד אמסלם: דיברתם כמה שאתם רוצים, לא הפרעתי.

דוד אמסלם: אני עכשיו מדבר עשר דקות לדעתי – כואב לכם.

יעל גרמן: לא כואב.

דוד אמסלם: אז למה להפריע לי?

מיקי לוי: לא הוצאתי מילה.

דוד אמסלם: עשיתי לך ככה?

מיקי לוי: הרמתי יד.

מיקי לוי: מה, גם זה לא טוב?

דוד אמסלם: לא, שאלתי בשש שעות שדיברת, נתתי לך לדבר על מה שרצית?

דוד אמסלם: אמרתי לך על מה לדבר?

דוד אמסלם: יכולת לדבר – אני רוצה להראות לכם את סדר ההתנהלות.

מיקי לוי: זה קטנוני, כי גם הפרעת לי מפעם לפעם.

מיקי לוי: הרמתי יד.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: אני - - -

מיקי לוי: או, אתה רוצה שאוציא הקלטות?

יעל גרמן: - - - ממליץ.

יעל גרמן: אז אני מבקשת להעיר כמה דברים.

חיים ילין: שאלה אני רוצה לשאול.

דוד אמסלם: שנייה, דקה, חיים.

דוד אמסלם: מיקי, קח לך דקה לסכם את מה שאתה רוצה.

מיקי לוי: טוב, בעקבות מה שאמרת, אני רוצה פשוט להגיד לך, להבהיר את העניין הזה.

מיקי לוי: אמר פרקליט המדינה, כי פרקליט מלווה, והוא ישב פה, הינו מנחה משפטי.

מיקי לוי: הפרקליט אינו חוקר, אינו מודע לניואנסים הקטנים בחקירה, בתוך חדר החקירות, שפת הגוף של הנחקר, מתי הוא מזיע, מתי הוא עונה, כמה זמן לוקח לנחקר לענות ועוד ועוד.

מיקי לוי: המשטרה מעל עשור אינה ממליצה, המשטרה מסכמת את התיק, ואתה יודע את זה.

מיקי לוי: וכבר התבטאת לא פעם אחת, ואפשר להוציא הקלטות, כי הסיכום לא מעניין אותך.

מיקי לוי: לא מעניין אותך הסיכום של המשטרה.

מיקי לוי: מה שמעניין אותך זה לשלול את הסמכות של היועץ המשפטי לממשלה לפרסם.

מיקי לוי: וזה סמכותו הבלעדית.

דוד אמסלם: תודה.

מיקי לוי: לא נגמר אבל.

מיקי לוי: יש לי עוד 15 שניות, אני מסתכל.

דוד אמסלם: נו, בבקשה.

דוד אמסלם: חזרת שבועיים על אותו משפט.

מיקי לוי: בכך רמסתם את זכות הציבור לדעת במקרה של נשיא שנאשם באונס, והדבר יביא לתלונות נוספות של מתלוננות.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: תודה, מיקי.

מיקי לוי: או איש עסקים או אנשי ציבור.

מיקי לוי: לכן זכות הציבור לדעת גובר על זה.

דוד אמסלם: מיקי, אמרת את המשפט הזה, אני שמעתי אותו פה בשבועיים האחרונים, לדעתי, 30 פעם.

מיקי לוי: אני מאמין בו.

מיקי לוי: בבקשה.

יעל גרמן: שלוש הערות.

דוד אמסלם: כן, בקצרה.

דוד אמסלם: דקה.

יעל גרמן: אחד, הרשויות שקיימות זה הרשות המבצעת – שזה ממשלה ומשטרה ופרקליטות היינו הך הן, וזו רשות אחת ולא שתי רשויות נפרדות – הרשות המחוקקת שזה אנחנו והרשות השופטת.

יעל גרמן: ולכן אתה לא יכול לומר שהמשטרה והפרקליטות זה שתי רשויות.

דוד אמסלם: זה אחד.

דוד אמסלם: שתיים.

יעל גרמן: רגע.

יעל גרמן: ובתוך זה, אמרת לגבי ארצות הברית.

יעל גרמן: ה-FBI, שהיא הרשות של המשטרה, ממליצה.

יעל גרמן: אז אני לא מבינה מאיפה אתה אומר שהיא לא ממליצה.

דוד אמסלם: כתבו לי.

דוד אמסלם: בבקשה.

יעל גרמן: אז אני לא יודעת מה אמרו לך?

דוד אמסלם: מאיפה את יודעת?

אמיר אוחנה: ה-FBI זה לא משטרה, אגב.

יעל גרמן: לא, זה רשות חוקרת.

יעל גרמן: יש לי פה, הנה.

אמיר אוחנה: זו אחת הרשויות החוקרות.

דוד אמסלם: אבל לא משנה.

דוד אמסלם: זה מה שכתבו לי פה, אבל לא משנה.

יעל גרמן: בסדר, אז הטעו אותך.

דוד אמסלם: טוב, נבדוק את זה.

יעל גרמן: ה-FBI ממליצה.

דוד אמסלם: כתוב לי בפירוש שלא, אבל לא משנה.

יעל גרמן: שלישית, אם אתה באמת רוצה, ואני מאמינה, דרך אגב, שאתה רוצה, כמו כולנו, באמת לקצר את עינוי הדין שיש לכל אותם נחקרים, שלוקח להם שנים שאות קין נמצאת, תבקש, תדרוש להוסיף תקציבים למשטרה כדי שיהיה להם עוד חוקרים, כדי שיהיה להם עוד אמצעים טכנולוגיים כמו שיש לרשות המיסים.

דוד אמסלם: אם כבר אני הולך לרציונל שלך, זה לא המשטרה, זה הפרקליטות.

דוד אמסלם: העיכוב הוא בפרקליטות.

יעל גרמן: אני מדברת על המשטרה ועל הפרקליטות.

יעל גרמן: תוסיף למשטרה עוד כוח אדם, תוסיף לפרקליטות עוד כוח אדם.

יעל גרמן: ואז תוכל לקצר.

דוד אמסלם: טוב.

דוד אמסלם: תודה.

יעל גרמן: ולבסוף, אם אתה באמת רוצה, החוק הזה לא עושה את מה שאתה אומר.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חיים.

יעל גרמן: החוק הזה - - -

דוד אמסלם: הבנתי.

יעל גרמן: לא, אסיים.

דוד אמסלם: אבל סיימת.

יעל גרמן: החוק הזה בא - - -

דוד אמסלם: רק שאת מדברת למעלה משתי דקות.

דוד אמסלם: נתתי לך - - -

יעל גרמן: ממש לא.

יעל גרמן: זה משפט אחרון.

דוד אמסלם: - - -

חיים ילין: אני נותן חצי מהזמן שלי ליעל.

יעל גרמן: החוק הזה בא להגן על התיקים החשובים ביותר - -

דוד אמסלם: תודה.

יעל גרמן: - - שזה לא האנשים הרגילים.

יעל גרמן: והם לא זקוקים להגנה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חיים, תשאל את השאלה, ואני סוגר - - -

חיים ילין: לא, אבל אני מבקש שתענה.

דוד אמסלם: עכשיו תראו מה עשיתם.

דוד אמסלם: מיקי, אני מצטער שאני נותן לכם.

לאה פדידה: 20 שניות.

לאה פדידה: 20 שניות.

מיקי לוי: לא, אדוני.

מיקי לוי: זה דיון.

דוד אמסלם: שאלת שאלה, אחרי זה היא, עכשיו כאילו פתחתי דיון מחדש.

מיקי לוי: אני דקה.

מיקי לוי: תסכם, אדוני, תסכם.

דוד אמסלם: לא חשוב.

דוד אמסלם: חיים.

חיים ילין: אבל תענה לי, בבקשה.

חיים ילין: אחד, אם החוק עבר את התהפוכות האלה, למה לא הבאת את החוק הזה?

חיים ילין: על מה אתה כועס על ראש הממשלה?

דוד אמסלם: אענה לך אחר כך.

דוד אמסלם: תודה.

מיקי לוי: זה ממש מציק לי.

לאה פדידה: שאלה קטנה.

דוד אמסלם: לא, שאלה קטנה ואחרי זה אמיר.

לאה פדידה: קטנה.

לאה פדידה: הכול כבר נאמר.

מיקי לוי: יש גם שם, אדוני.

דוד אמסלם: סיימתי את הדיון בסיכום שלי.

מיקי לוי: תסכם אחריו.

דוד אמסלם: חבר'ה, תקשיבו, סיימתי.

דוד אמסלם: שאלתי מי רוצה לדבר - - -

מיקי לוי: הוא הצביע, אדוני.

דוד אמסלם: לא, הוא לא נרשם.

לאה פדידה: עשר שניות.

דוד אמסלם: אבל לא חשוב.

דוד אמסלם: אתן לך לדבר, באמת חצי דקה אבל.

לאה פדידה: דודי, כל הדברים שאמרתי על החוק אמרתי בכל ישיבה וישיבה שהייתי כאן.

לאה פדידה: אפשר לקבל את ה-20 שניות שלי כמו שצריך?

דוד אמסלם: בבקשה.

לאה פדידה: אז ככה: את עמדתי אמרתי, היא ברורה ונחרצת.

לאה פדידה: אבל בדברים שלך, דודי, המשלת את זה לרופא מנתח.

דוד אמסלם: נתת דוגמה רופאים.

דוד אמסלם: את אוהבת את הדוגמה של הרופאים.

לאה פדידה: יפה.

לאה פדידה: אתה גם מקשיב לי לפעמים.

דוד אמסלם: כל הזמן, לאה.

דוד אמסלם: אני אפילו מסכם, שתדעי לך.

לאה פדידה: אז אני רוצה לשאול אותך?

לאה פדידה: איך אתה חושב שנפקיד את עצמנו בידי מנתח בלי סיכום רפואי, בלי המלצה של הרופא שליווה אותנו?

לאה פדידה: ואני ממשילה את המשטרה לרופא שהייתי בידיו, ואם הוא לא יבדוק אותי מספיק, ונותן לך סיכום רפואי נכון, מה יעשה המנתח?

לאה פדידה: אוי ואבוי, נצטרך בתי הלוויות, לא פרקליטות.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: זוהיר, משפט.

זוהיר בהלול: בסדר גמור.

זוהיר בהלול: הפרדת שתי האינסטנציות – אני אתך.

זוהיר בהלול: הדאגה שלך לאזרח – אני אתך.

זוהיר בהלול: אבל אתה מהלך אימים, דודי, מבלי משים לפעמים על אותם פרקליטים מלווים.

זוהיר בהלול: אתה רוצה שיחיו תחת מסכת של פחדים פעם אחר פעם.

זוהיר בהלול: אני חושב שהכותרת - - -

דוד אמסלם: אבל אמרת את זה כבר.

זוהיר בהלול: לא, רק שנייה.

זוהיר בהלול: הכותרת שלך: זה חוק השניצלים, שאסור לחוקר ולשוטר לשבת ביחד ולאכול שניצלים.

דוד אמסלם: טוב.

דוד אמסלם: זה החוק הבא.

דוד אמסלם: וגם שמה הם יגידו לך להתנגד, אל תדאג.

זוהיר בהלול: בסדר גמור.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: אתה מסכם.

אמיר אוחנה: טוב.

דוד אמסלם: באמת, עורך דין אליעד שרגא, קח לך חצי דקה לטעון את הטיעון המרכזי, ואני רוצה - - -

<אליעד שרגא: אוקיי.

<אליעד שרגא: אז קודם כול, תודה רבה, כבוד היושב-ראש, שנתת לי את הזכות לדבר.

<אליעד שרגא: אומר בכנות, אנחנו מתחברים לנרטיב של הדברים שאתה אומר, גם הגנה על זכויות נחקרים וגם הגנה על כבוד האדם וגם הגנה על שמם הטוב.

<אליעד שרגא: ואנחנו גם מתחברים למה שאמרת, שתובע לא יכול להיות חוקר, וזה 90% מהתיקים שמתנהלים במשטרה.

<אליעד שרגא: אבל עם כל הכבוד, החוק הזה היה נכון וראוי לו היו מוחרגים ממנו כל נבחרי הציבור.

<אליעד שרגא: כי פעם נבחר ציבור נכנס לתוך החוק הזה, ואני מאוד שמח שראש הממשלה הוציא את עצמו, ואני חושב שכל נבחרי הציבור צריכים להחריג את עצמם מהחוק הזה, היו נשמרות שתי זכויות חוקתיות, שלצערי הרב נפגעות אם החוק הזה ייחקק.

<אליעד שרגא: אל"ף, זו זכות הציבור לדעת לגבי נבחרי הציבור שלו, מה קורה איתם; ובי"ת, הזכות לבחור ולהיבחר, כי פעם ישנה חקירה וישנה המלצה, אז חשוב שהציבור ידע.

דוד אמסלם: תודה.

<אליעד שרגא: לכן אנחנו מבקשים שתשקלו לחוקק את החוק הזה, אבל להחריג את נבחרי הציבור ממנו.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: אמיר, בבקשה.

אמיר אוחנה: תודה, אדוני.

אמיר אוחנה: אני תומך בחוק הזה.

אמיר אוחנה: תמכתי בו גם בנוסח המקורי שלו, ואחרי שהוא קוצץ וסורס כל כך אני לא מבין איך אפשר להתנגד לו.

אמיר אוחנה: המשטרה במשל הרפואי היא מצלמת הרנטגן, היא אמורה להעביר את הממצאים שלה ולא להמליץ על אופן הטיפול.

אמיר אוחנה: זה יש אחרים שזה תפקידם.

אמיר אוחנה: אבל בין אם אתם מתנגדים ובין אם אתם מסכימים לו, העובדה שאחרי, לפי הפרסומים, שנה של חקירה סמויה, העיתוי שבו בוחרת המשטרה להפוך את החקירה לגלויה ולהזמין את חבר הכנסת דוד ביטן לחקירה, זה יום לפני ההצבעה על חוק ההמלצות, כאשר הוא לא שומע את זה מהמשטרה בכלל, הוא שומע את זה יום לפני מעיתונאים, ואין מחלוקת על השאלה הזאת, היא דבר שצריך להדאיג את כולנו – במטרה לטרפד את החוק, אין מטרה אחרת.

דוד אמסלם: דרך אגב, לא רק זה, כתבתי היום, אני חושב שבישראל היום, דברים – אבל זה לא הדיון, אני לא רוצה לפתוח את זה, כי מיקי לוי עכשיו יתחיל לצעוק, הוא פה הוועד של המשטרה.

מיקי לוי: אני הוועד של המשטרה ואני גאה בכך.

דוד אמסלם: בסדר, אין בעיה.

מיקי לוי: הנה, אני מצהיר.

אמיר אוחנה: אז ייאמר לחבר הכנסת לוי: אם העיתוי הוא מקרי - - -

דוד אמסלם: אם אתה לא אובייקטיבי - - -

מיקי לוי: אתה רוצה שאענה לו?

דוד אמסלם: לא, לא, לא, לא.

מיקי לוי: תן לי לענות לו, תני לי לענות לו.

דוד אמסלם: לא, לא.

מיקי לוי: לפני חודשיים היועץ המשפטי לממשלה נתן את האישור.

אמיר אוחנה: אז למה הם הופכים את זה לגלוי יום לפני ההצבעה?

מיקי לוי: אתה צריך לדעת שחברי כנסת, עורכי דין, אישי ציבור, אי אפשר להזמין אותם ללא אישור היועץ המשפטי לממשלה.

אמיר אוחנה: כולנו מטומטמים, מיקי?

אמיר אוחנה: יום לפני ההצבעה?

מיקי לוי: אדוני, תבדוק, זה התאריך שנתן - - -

אמיר אוחנה: אה, זה מקרי.

אמיר אוחנה: באמת, כולנו תמימים או מטומטמים?

דוד אמסלם: אגיד דבר מאוד פשוט.

דוד אמסלם: אני רוצה לסיים את הארגומנט.

דוד אמסלם: אני מציע למי שאמר את זה, שילך יקנה טוטו.

דוד אמסלם: ההסתברות שהוא יזכה שם היא יותר גדולה מאשר פה הוא אמר אמת.

דוד אמסלם: אבל בבקשה.

מיקי לוי: אז תגיש שאילתה ליועץ המשפטי לממשלה.

דוד אמסלם: לא, אני כבר לא שם.

מיקי לוי: תביא את היועץ המשפטי לממשלה, תשאל אותו.

דוד אמסלם: דרך אגב, יש לי סדרה של דברים.

דוד אמסלם: אני מציע לכם דבר מאוד פשוט: תראו מה כתבתי היום בעיתון, תעברו נקודה נקודה, כולל אתה, הוועד.

דוד אמסלם: כולל הוועד.

דוד אמסלם: דרך אגב, הוועד לא מחפה על דברים חמורים, הוועד מתקן איפה שצריך.

לאה פדידה: לא מספיק באנו מוקדם, עוד רוצים שאקרא עיתון.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אני גאה לשמש להם כפה ולהיות ועד שלהם.

דוד אמסלם: אני יודע.

דוד אמסלם: דרך אגב, אמרתי לך, אתה הוועד של הקצונה הבכירה ביותר במשטרת ישראל.

מיקי לוי: יש לך ממש טעות.

דוד אמסלם: ולכן אני אומר:

דוד אמסלם: גם שמה אני מצפה ממך כחבר כנסת - -

מיקי לוי: יש לך ממש טעות.

דוד אמסלם: - - אני מצפה ממך כחבר כנסת, שאם אתה רואה שנעשים שם דברים חמורים, תתריע ולא תכסה עליהם.

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: ולא תטשטש

מיקי לוי: יש דברים שאני יוצא נגדם.

דוד אמסלם: כן, תראה מה כתבתי בעיתון, תגיד רק על דבר אחד איפה טעיתי, ותגיד אם פעם דיברת על זה.

דוד אמסלם: בבקשה.

מיקי לוי: מכיוון שהפנית אותי לכתבה, אני רץ לקחת אותו, הוא בחינם.

דוד אמסלם: בסדר גמור.

אמיר אוחנה: אדוני, השימוש במשטרה כדי לסכל הצבעה דמוקרטית בכנסת – שאפשר לחלוק עליה ואפשר לא, אבל היא חוקית – זה דבר שצריך להדאיג את כולנו.

אמיר אוחנה: בוודאי כאן, אני אומר את זה בוועדת הפנים וביטחון הפנים, שאחראית על המשטרה, העניין הזה צריך להיות מבורר.

אמיר אוחנה: מהו הגורם לעיתוי התמוה מאוד הזה?

אמיר אוחנה: מאוד.

מיקי לוי: מה זה שייך לחוק?

דוד אמסלם: תראה, דיברת על הרבה דברים שלא קשורים לחוק.

דוד אמסלם: דרך אגב, אספר לך, שבמסגרת ההסתייגות שהגשתם, הגשתם את כל חוק העונשין בכלל, הגשתם את כל החקיקה שלכם בשנתיים האחרונות, לא קשור לחוק.

דוד אמסלם: שמעתי אתכם והאזנתי, ובקשב רב, ושתיתי כוס תה, אפילו הכנתי לכם, וישבתי כאן 12 שעות כמעט.

דוד אמסלם: ובאמת בנימוס הקשבתי, לא הפרעתי לאף אחד.

מיקי לוי: ראוי לציון.

דוד אמסלם: אז לכן, כשחבר הכנסת אמיר אוחנה רוצה לדבר שלוש דקות, אז הוא לא צריך לבקש ממך אישור.

מיקי לוי: שתקתי.

מיקי לוי: הוא פנה אלי.

דוד אמסלם: אתה יודע, מותר לו גם שלוש דקות, שלא תפריע לו.

מיקי לוי: הוא פנה אלי, לא הפרעתי לו.

דוד אמסלם: ואתה לא שר המשמעת שלנו פה להפריע מתי שאתה רוצה.

מיקי לוי: לא, ממש לא.

מיקי לוי: אבל אמיר פנה אלי.

מיקי לוי: פנית אלי?

אמיר אוחנה: לא קיבלתי תשובה.

מיקי לוי: אבל פנית אלי.

מיקי לוי: הוא פנה אלי, אחרת לא הייתי משיב.

דוד אמסלם: עכשיו, לגבי הנושא.

דוד אמסלם: אמיר, אני מסכים אתך, אני רק אומר דבר אחר.

דוד אמסלם: אני רוצה לענות לך: יש מכלול של דברים.

דוד אמסלם: זו נקודה אחת.

דוד אמסלם: כתבתי היום מכלול דברים, רק שאני זוכר אותם מהזיכרון, חמור מאוד, לפחות חמישה-שישה מקרים.

דוד אמסלם: מה שאני רוצה לומר למשטרת ישראל ולפרקליטות מדינה: יש יום אחרי, רבותי.

דוד אמסלם: יש כנסת הבאה.

דוד אמסלם: הסטנדרטים הולכים ויורדים, תבינו.

דוד אמסלם: מחר יהיה פה משהו אחר, סוגיה אחרת, יהיה גן החיות התנ"כי.

אמיר אוחנה: לכן אמרתי שזה לא משנה אם אתה ימין או שמאל או אם אתה תומך או מתנגד.

דוד אמסלם: אם אני שומע קציני משטרה ברדיו מדברים נגד החוק, אם אני שומע את פרקליט המדינה בא נגד החוק – אני מודיע לך: זאתי עבירה.

מיקי לוי: זכותו של פרקליט המדינה - - -

דוד אמסלם: לא, מיקי, אתה לא מכיר את החוק.

דוד אמסלם: זאתי עבירה משמעתית.

דוד אמסלם: אסור.

דוד אמסלם: אבל מה זה משנה?

דוד אמסלם: אתם יודעים, אמא שלי סיפרה לי סיפור פעם, ששאלו את הרב: כבוד הרב, חמור שנפל לבור בשבת מותר להוציא אותו?

דוד אמסלם: אמר להם: השתגעתם?

דוד אמסלם: חילול שבת.

דוד אמסלם: אז הם אמרו לו רק באוזן: כבוד הרב, אבל זה החמור שלך.

דוד אמסלם: אז הוא אמר להם: צמוד לקיר ובשקט.

דוד אמסלם: זה מה שקורה כאן.

דוד אמסלם: משטרת ישראל ופרקליטות המדינה זה צמוד לקיר ובשקט.

דוד אמסלם: יש סטנדרט אחד פה, סטנדרט אחד לשאר הציבור.

דוד אמסלם: וזה דבר שלא יכול להימשך ככה.

דוד אמסלם: ואני חרד לא על המקרים האלה, יש עתיד, הבא בתור יוריד את זה עוד מדרגה ועוד מדרגה ועוד מדרגה.

דוד אמסלם: ובסופו של דבר לא תהיה הכנסת, בגלל שהיום כבר כמעט כל מה שנאמר כאן לא חשוב ואף אחד לא מתייחס אליו.

דוד אמסלם: טוב, רבותי, אני מאחל לנו ימים טובים יותר.

דוד אמסלם: תודה רבה.