הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 184, 2017-11-28 12:30

<שיר שאשא ביטון: צהרים טובים.

<שיר שאשא ביטון: אני פותחת את ישיבת הוועדה לזכויות הילד בנושא של פרסום הוגן ואחראי לבני נוער.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו נמצאים כאן היום בדיונים במסגרת יום זכויות הילד אותו אנחנו מציינים בכנסת.

<שיר שאשא ביטון: אני כל הזמן אומרת שבשבילי כל יום הוא יום זכויות הילד ואנחנו באמת מקפידים לדון בעניינים שקשורים לילדים ובני נוער לאורך כל השנה.

<שיר שאשא ביטון: אבל היום הזה הוא יום חגיגי במיוחד.

<שיר שאשא ביטון: תסתכלו מסביבנו, הוא כל כולו שלכם ואנחנו גם לוקחים תכנים ייחודיים שלרוב בני הנוער – אני רואה כאן בני נוער משלושה דורות אפילו – היו שותפים בתהליך שלהם, במיוחד אם אנחנו מדברים על הנושא של פרסום הוגן ואחראי לבני נוער.

<שיר שאשא ביטון: נמצא כאן אליאב, יושב ראש מועצת התלמידים שהתחיל את התהליך ואחר כך המשיך אותו חנן יזדי, ומי שבא לפוליטיקה, גוזר את הסרט וצריך ליישם זה יובל חלביה.

<שיר שאשא ביטון: תסתכלו, אלה בני הנוער שלנו, נוער נפלא, שותף לשיח גם כאן בדיוני הכנסת וגם בתהליכים שאנחנו עושים בשטח.

<שיר שאשא ביטון: אני רוצה קודם כל לברך אתכם על הנוכחות שלכם, על השותפות שלכם ועל זה שאתם עושים את היום המיוחד הזה ליום חגיגי.

<שיר שאשא ביטון: נפתח עם הגברת טובה בן ארי ממשרד החינוך שאחראית על זכויות התלמיד.

<שיר שאשא ביטון: אומר לכם במאמר מוסגר שכל מי שנתקל באיזושהי הפרה של זכות, היא הכתובת.

<שיר שאשא ביטון: אתם בהחלט מוזמנים לפנות אליה.

<שיר שאשא ביטון: טובה, בבקשה, הבמה שלך.

<טובה בן ארי: תודה.

<טובה בן ארי: חג לנו.

<טובה בן ארי: כבר שבוע ימים אנחנו חוגגים את יום זכויות הילד, או יותר נכון את יום ההולדת לאמנה בזכויות הילד שהיא בת 28.

<טובה בן ארי: לנו המבוגרים יש המון חובות כלפי הילדים ולכנסת יש חובות יותר מאשר לנו האנשים בשדה.

<טובה בן ארי: חובות מיוחדים כמו שחברת הכנסת דוקטור יפעת שאשא לוקחת על עצמה מדי שבוע להציף את הקשיים, את הבעיות, את החלומות של כל אחד מהילדים.

<טובה בן ארי: בשבוע שעבר היינו ביחד וניסינו להבין את החלומות של בני נוער שעשו בחינות בגרות מיוחדות ברמה של חמש יחידות בגרות, בית ספר שהם היו רוצים שהילדים שלהם ילמדו בו.

<טובה בן ארי: זאת גם הזדמנות מצוינת בנוכחות כל הקהל המכובד הזה להודות לך.

<שיר שאשא ביטון: תודה רבה.

<טובה בן ארי: כשאנחנו מדברים על אמנה, אנחנו צריכים גם לדבר על אמנה שתשקף את כל קבוצות האוכלוסייה, כל העדות וכל הלאומים שחיים במדינת ישראל.

<טובה בן ארי: כשאנחנו מדברים על אמנת שידורים או דיברתם על פרסומים הוגנים, בהיותי מורה לתקשורת אני זוכרת שאני לימדתי את הנושא של פרסום וקולנוע בשפת המדיה במערכת החינוך ועד היום יש מגמות שמובילה דורית באלי, מפמ"ר לתקשורת וקולנוע, בנושא הזה.

<טובה בן ארי: כשאנחנו מדברים על אמנת שידור מיוחדת לילדים, אני הייתי מבקשת את חברת הכנסת שכן תוביל איזושהי מועצת תלמידים, כדוגמת מועצת התלמידים שהיא לתפארת מדינת ישראל שיושבת כאן אבל מועצת ילדים ונוער שתייעץ לגופי התקשורת כמו למועצה לשידורים וללוויין בכל מקום, לראות איך הילדים רואים את אותם שידורים שעתידים להיות, אלה שיהיו חלק בקבלת ההחלטות על מה ישודר, מתי ישודר, האם זה ישודר ב-12:00 בצהרים או ישודר אחרי 8:00 בערב, כמו שקיים במקומות אחרים.

<טובה בן ארי: אני רוצה לברך ואני מתנצלת על שאני גוזלת קצת זמן אבל אני צריכה לצאת יותר מוקדם.

<טובה בן ארי: אני רוצה לברך את מועצת התלמידים של מדינת ישראל, את הנוער ואת הילדים בכנסת ובכל מקום בארץ.

<טובה בן ארי: שתהיה לכם שנה בה אתם תיקחו על עצמכם אחריות אישית כלפי עצמכם אבל אחריות מורכבת כלפי כל אחד ואחד לצדכם כבני אדם וכחברה.

<טובה בן ארי: שתהיה לנו שנה מלאה של זכויות ואחריות ואהבת אדם.

<טובה בן ארי: תודה ליניב וייצמן ידידי.

<טובה בן ארי: אני מכירה אותו הרבה שנים.

<טובה בן ארי: יש לי הזכות ללוות אותו ולהיות לצדו מעת לעת.

<טובה בן ארי: זאת זכות גדולה לנו שהוא כאן.

<שיר שאשא ביטון: תודה רבה.

<שיר שאשא ביטון: אני רוצה לברך את בתי הספר שנמצאים אתנו, את בית ספר עמק החולה מהגליל.

<שיר שאשא ביטון: באופן עקרוני אסור מחיאות כפיים בכנסת, אבל היום ביום החגיגי אנחנו שוברים את המסורת.

<שיר שאשא ביטון: אני רוצה לברך את מועצת התלמידים והנוער, גם החברים במועצה הנוכחית וגם החברים שליוו אותנו בשנתיים וחצי, שלוש השנים האחרונות.

<שיר שאשא ביטון: תודה לעמותת חינוך לפסגות.

<שיר שאשא ביטון: לפני שנצלול לתוך הנושא, גם לי יש אורחת מיוחדת שהגיעה לכאן ורוצה לומר כמה דברים.

<שיר שאשא ביטון: בבקשה, תציגי את עצמך.

<שיר שאשא ביטון: שלום.

<שיר שאשא ביטון: אני שיר, אני תלמידת כיתה ו'.

<שיר שאשא ביטון: היום באתי כדי להציג את הנושא של תכנים אלימים ברשת ובטלוויזיה.

<שיר שאשא ביטון: היום, כשאנחנו פותחים את האינטרנט, את היו-טיוב או את הטלוויזיה, אנחנו ישר פוגשים בתכנים אלימים, תכנים שהם לא מנומסים או תכנים שהם לא לגילנו.

<שיר שאשא ביטון: הרבה אומרים שהאחריות היא של ההורים.

<שיר שאשא ביטון: גם של ההורים ובעיני גם הילדים צריכים לדעת מה עבורם ומה לא.

<שיר שאשא ביטון: אם נגיד ההורה בודק, תמיד אפשר איכשהו לצאת מזה אבל הילדים צריכים לדעת שההורים עושים את זה בשבילם.

<שיר שאשא ביטון: בכל התכניות האלימות רואים גם סטיגמות שזה דבר כל כך נפוץ ואני שומעת על כך בכיתה, בבית ספר ובכל מקום אליו אני הולכת.

<שיר שאשא ביטון: סטיגמות על בנות, סטיגמות על בנים, דברים שלא צריכים להיות בין אדם לאדם.

<שיר שאשא ביטון: כרגע בבית הספר אתם שומעים את הסדרות ובעצם מעבירים את זה לחברים וזה מתפשט בכל מיני מקומות ואלה דברים שפוגעים בילדים, דברים שלא נעימים אחד לשני.

<שיר שאשא ביטון: תודה רבה על ההקשבה.

<שיר שאשא ביטון: יש לי שאלה.

<שיר שאשא ביטון: כשאת מדברת על סטיגמות, את רוצה לספר מה עשית בשנה שעברה בהקשר של כדורגל?

<שיר שאשא ביטון: מתאים כדורגל לבנות?

<שיר שאשא ביטון: אומרים שספורט לא מתאים לבנות וכדורגל או כדורסל הוא לא לנו.

<שיר שאשא ביטון: בשנה שעברה הייתי בבית ספר תל חי והחלטתי שלא רק לבנים מגיע לשחק כדורגל.

<שיר שאשא ביטון: דיברתי עם המנהלת ועשיתי כמה פניות לאנשי מקצוע ובסוף הקמנו משהו שנקרא שער שוויון שהוא כדורגל גם לבנים וגם לבנות.

<שיר שאשא ביטון: עכשיו אני בקבוצת כדורסל.

<שיר שאשא ביטון: אני אגלה לכם שהדבר המדהים הזה הוא שלי.

<שיר שאשא ביטון: לא ידעתי שהיא באה כל כך מוכנה ואני מודה שאני מאוד מתרגשת.

<שיר שאשא ביטון: תודה רבה לשיר.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו נפתח את הדיון בנושא של פרסום הוגן לבני נוער.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו נפתח אותו עם מועצת התלמידים והנוער, עם אליאב שהיה כאן בדיונים הראשונים עת העלינו בוועדה לזכויות הילד את כל הנושא של כמה באמת הפרסום הוגן ואנחנו יודעים שהוא לא ממש היה, עד כמה יש ניצול של הילדים בתוך המדיה, איזה מסרים ואיזה תכנים מעבירים לילדים.

<שיר שאשא ביטון: כפי שגם נאמר כאן על ידי שיר, הרבה פעמים אנחנו מקבלים תכנים שהם גם לא חינוכיים, תכנים שהם אלימים.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו מקבלים הרבה מאוד סטריאוטיפים בתוך פרסומות.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו עוד לא מדברים על סדרות אלא על פרסומות תמימות של דקה, לפעמים אפילו פחות מדקה, החפצה של נשים, תפיסות עדתיות, הרבה מאוד תכנים דרך מסרים סמויים.

<שיר שאשא ביטון: אגב, אני תמיד אומרת שהמסרים הסמויים הם הכי מסוכנים כי לא אומרים לנו תחשבו כך אלא זה פשוט מחלחל ואנחנו סופגים את זה בלי שום מגננה.

<שיר שאשא ביטון: החלטנו שאנחנו מעלים את זה על סדר היום.

<שיר שאשא ביטון: אז אליאב היה יושב ראש מועצת התלמידים ואני אשמח שהוא יספר על תחילת התהליך ואחר כך נעבור לשותפים שלנו, נציג אותם וגם את התוצר שבעצם עשינו ביחד.

<אליאב בטיטו: תודה.

<אליאב בטיטו: צהרים טובים, חג שמח, יום זכויות הילד הוא בהחלט חג.

<אליאב בטיטו: אני רוצה לומר תודה ליושבת ראש הוועדה ולצוות הוועדה גם על ההזמנה להגיע לכאן וגם בכלל על שיתוף הפעולה עם החבר'ה הצעירים ועם בני הנוער.

<אליאב בטיטו: אני מודה, יצא לי להיות בכמה ועדות בכנסת אבל הפעם אני באמת מתרגש במיוחד כי זה מאוד שונה להגיע לכאן מהפן של הבוגר, מהפן של לראות תהליך שקרה גם כשלא היית שם צמוד אליו.

<אליאב בטיטו: כל נושא הפרסומות הוא נושא שהתחלנו לעבוד עליו ממש לקראת סיום השנה.

<אליאב בטיטו: אני זוכר משהו פחות או יותר מאי-יוני, חודשיים לפני הבחירות להנהגה הבאה, ובאחת השיחות עם יפעת דיברנו על הנושא הזה ואמרנו שצריך לעשות משהו.

<אליאב בטיטו: ממש בצירוף מקרים, מספר שבועות אחרי, אני מדבר עם יניב ובאמת אנחנו רואים שצריך לעשות משהו והוא מעדכן אותי שגם הם עובדים על אמנה של זכויות המפרסמים בקרב בני נוער, איך לפרסם בצורה הוגנת גם לבני נוער ולצעירים.

<אליאב בטיטו: באמת ברור לנו שיש כאן מקום לשיתוף פעולה, צריך לעשות שיתוף פעולה.

<אליאב בטיטו: אם אנחנו מדברים על פרסומות, המחקרים היום מדברים על כך שכל אדם בממוצע – כל אדם ברחבי העולם – נחשף לבין 3,000 ל-4,000 פרסומות ביום.

<אליאב בטיטו: יש כמובן מחלוקות על איך מודדים פרסומת אבל על פי ההגדרה ועל פי הנורמה המקובלת, לפחות 3,000 פרסומות.

<אליאב בטיטו: שוב, זה ממוצע.

<אליאב בטיטו: ברור לנו שבני נוער נחשפים ליותר.

<אליאב בטיטו: אנחנו הצעירים נחשפים ליותר ברשתות החברתיות.

<אליאב בטיטו: יש כאן איזושהי נקודה שחייבים לגעת בה ושצריכה להיות עליה ביקורת.

<אליאב בטיטו: הנושא הזה של פרסומות, אני חייב לומר שראיתי את האמנה, את התוצר הסופי, ואני כל כך מתרגש לראות את זה.

<אליאב בטיטו: אני חושב שכל סעיף שם נוגע בנקודות הכי קריטיות והכי חשובות.

<אליאב בטיטו: אחד הסעיפים שאני מודה שהכי קפץ לי לעין עד כמה שהוא נכון, זה הנושא של הייצוגיות.

<אליאב בטיטו: ילדים שגדלים היום צריכים להיחשף לדמויות לחיקוי.

<אליאב בטיטו: אם אנחנו מסתכלים לדוגמה על נערה שרוצה להיות כדורגלנית – אני אצטרף לדבריך – צריך שהיא תדע שאם יש פרסומת בנושא כדורגל, מותר שיראו בו גם נשים, מותר שיראו בו את כלל גווני הקשת של החברה הישראלית, שבובות ברבי לאו דווקא יהיו רק בצבע אחד ובגוון עור מאוד מאוד מסוים.

<אליאב בטיטו: אני חושב שעשיתם כאן עבודה מדהימה.

<אליאב בטיטו: בסופו של דבר הרבה פעמים, במיוחד לפני שנבחרת הנהגה, יש איזושהי תופעה על יוזמות שהתחילו בסוף שנה בהרבה ארגונים והיוזמות שהתחילו בסוף שנה, אי שם נגנזות ועוברות לערימת היוזמות הגנוזות.

<אליאב בטיטו: אני כל כך שמח לראות שזה לא מה שקרה הפעם.

<אליאב בטיטו: אם קיימת ערימה כזאת, הערימה בגוף כמו מועצת התלמידים והנוער הארצית היא בהחלט שולית לחלוטין.

<אליאב בטיטו: תודה לכם.

<אליאב בטיטו: באמת תודה.

<אליאב בטיטו: המשכתם את זה ועשיתם את זה בצורה כל כך טובה.

<אליאב בטיטו: תודה לכל השותפים כאן.

<אליאב בטיטו: עכשיו נשאר רק לקוות לדבר אחד.

<אליאב בטיטו: אתם יודעים, הרבה פעמים יש נטייה לאמנות שהן נכתבו ונשארו כאמנה ועוברות אי שם לערימה השנייה שליד היוזמות הגנוזות, לערימת האמנות שלא באמת עושים בהן משהו.

<אליאב בטיטו: הפעם זה שונה כי מי שיזמו את האמנה, זה לאו דווקא הצד הנפגע אלא אלה גם המפרסמים שלקחו חלק מאוד משמעותי בכתיבת האמנה ובניסוח שלה.

<אליאב בטיטו: לכן אני די בטוח ואני מאוד מקווה שהאמנה הזאת תצליח.

<אליאב בטיטו: שיהיה לכם ולכולנו בהצלחה.

<אליאב בטיטו: תודה רבה.

<שיר שאשא ביטון: תודה לך אליאב.

<שיר שאשא ביטון: אין ספק שהתפקיד שלנו אחרי שבנינו ועברנו את כל התהליך הזה הוא כך שהדברים גם ייושמו.

<שיר שאשא ביטון: אתה יודע, אנחנו גוף רגולטורי.

<שיר שאשא ביטון: זאת המשימה שלנו.

<שיר שאשא ביטון: נציג או נציגות נוספות ממועצת התלמידים שהיו שותפות בתהליך.

<שיר שאשא ביטון: רוצות להתייחס?

<הודיה טלקר: אני במקור מקריית שמונה והיום מכיניסטית.

<הודיה טלקר: חשוב לי לומר שהתהליך שנעשה כאן התחיל משלב של למה אנחנו נכנסים, איך אנחנו כבני נוער פוגשים פרסום, בין אם זה באינסטגרם, בין אם זה בחברות שפונות לבני נוער שיש להם הרבה עוקבים ומה המטרה שלנו כאן.

<הודיה טלקר: גם יניב וגם יפעת, היה להם ממש חשוב להגיע אתנו כבני נוער בגובה העיניים לשיח שהוא מאוד מעמיק ומדויק, מזהה גם את הצרכים שלנו וגם את המטרות שלנו ובעצם משם נבנתה האמנה.

<הודיה טלקר: אני חושבת שהתהליך שנעשה הוא היה מאוד נכון ומשמעותי לנו.

<הודיה טלקר: לכן אני מאוד מקווה שכמו שאליאב אמר, שבאמת יהיה איזשהו שימוש יום יומי באמנה הזאת.

<הודיה טלקר: אני חייבת לומר שאני ממש מתרגשת להיות כאן.

<שיר שאשא ביטון: הפעם לא בכובע של מועצת התלמידים והנוער.

<שיר שאשא ביטון: תודה רבה.

<שיר שאשא ביטון: אין שאלה שזה צריך להיות מסמך עבודה.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו גם דיברנו כל הזמן על העניין שאם הולכים לחקיקה, באיזה תחומים, והפעם באמת חקיקה בנושאים הספציפיים עליהם בהם נגענו.

<שיר שאשא ביטון: החלטנו שאנחנו הולכים על תהליך חינוכי משותף כאשר בני הנוער הם חלק מאוד מאוד מרכזי בתהליך הזה.

<שיר שאשא ביטון: כמובן תמיד נוכל לפנות גם לערוצים או לכלים הפרלמנטריים האחרים אבל אין שאלה שאחרי תהליך כל כך אינטנסיבי אנחנו כולנו מצפים שגם יהיו תוצאות הלכה למעשה.

<שיר שאשא ביטון: מעבר לנושא של הפרסום ההוגן, של הייצוג ההולם עליו דיברנו, של התכנים שבעצם מועברים והמסרים השונים שמועברים, התייחסנו גם לנושא של שימוש או ניצול של יו-טיוברים או אנשים שהם מאוד חזקים ברשת וכשאתה דיברת על 3,000-4,000 פרסומות, אנשים קצת הרימו גבה.

<שיר שאשא ביטון: זה נשמע מספר עצום אבל מסתבר שאנחנו מקבלים הרבה פעמים תכנים פרסומיים שהם לא במסגרת פרסומת פר-אקסלנס אלא על הדרך, דרך כל מיני תכניות או יו-טיובר או מישהו שיש לו הרבה עוקבים באינסטגרם ופתאום אוכל איזשהו מאכל ואף אחד לא מזהה שמדובר בתוכן מסחרי.

<שיר שאשא ביטון: גם את זה ביקשנו להסדיר בכך שאם אכן יקרה דבר כזה, כבר יהיה מצוין שמדובר בתוכן שיווקי וזה לא שבמקרה היו-טיובר או היו-טיוברית שהם מאוד מאוד מוערצים החליטו שהם אוכלים את המאכל הזה או כל דבר אחר.

<שיר שאשא ביטון: זה ביגוד, זה הרבה מאוד משאבים אחרים.

<שיר שאשא ביטון: לכן אני חושבת שהאמנה הייתה מאוד מאוד מקיפה.

<שיר שאשא ביטון: נמצא אתנו יניב וייצמן מטינג ונמצאת אתנו תלמה בירו ובעצם שניהם ניהלו את השיח יחד עם בני הנוער לאורך כל השנה האחרונה בצורה מאוד אינטנסיבית ותכף הם גם יציגו את האמנה.

<שיר שאשא ביטון: נמצא אתנו חבר הכנסת מסעוד גנאים, שותף שלי ומתמיד בוועדה.

<שיר שאשא ביטון: אני רוצה לנצל את ההזדמנות כאן ובפני כל הילדים להודות לך על השותפות ועל ההשתתפות בכל דיון ועל האכפתיות.

<שיר שאשא ביטון: זה מאוד מאוד חשוב.

<שיר שאשא ביטון: נמצאת אתנו חברת הכנסת תמר זנדברג.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו נפתח.

מסעוד גנאים: סיכמנו שזו הוועדה החשובה ביותר.

מסעוד גנאים: אם הכול מתחיל בילדות, לפני ביטחון, לפני כלכלה, לפני חברה - זו הוועדה החשובה ביותר.

תמר זנדברג: אני כן אשמח לומר מילה בפתיחה.

תמר זנדברג: אני אני שמחה על האווירה החגיגית ומברכת את כל בנות ובני הנוער.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו ביום זכויות הילד.

תמר זנדברג: אני יודעת.

תמר זנדברג: קצת הופתעתי לראות את הזימון לדיון הזה בוועדה, אני לא יודעת מה הייתה המוטיבציה לכתיבת האמנה אבל אני כן זוכרת שזה הוצג כהתמודדות או כפתרון לבעיה שאני העליתי אצלך בוועדה.

תמר זנדברג: פניתי אליך לקיים דיון לפני כשנה וחצי אולי, משהו כזה.

<שיר שאשא ביטון: נכון.

תמר זנדברג: הופתעתי לראות שיצא איזה מוצר מוגמר.

תמר זנדברג: חבל שלא שותפו גורמים נוספים בתהליך הזה.

תמר זנדברג: אני מסתכלת על האמנה, רק על פניו, עוד לפני שהיא הוצגה, רק ממה שאני רואה, לא כל כך ברור לי.

תמר זנדברג: זאת אומרת, חתמתם עם עצמכם?

תמר זנדברג: יושב כאן יניב וייצמן מ-טינג שבאמת כיכבה בדרכי שיווק מאוד מאוד בעייתיות לבני נוער ואני שמחה מאוד שבני הנוער שדיברו כאן לקחו חלק בתהליך ואני אשמח לשמוע איך זה בדיוק התרחש, אבל כל הרעיון הוא שבני הנוער במידה מסוימת נפלו – לא רוצה לומר קורבן כי אני בטוחה שבני הנוער חכמים ומתוחכמים ויודעים היטב גם את זכויותיהם וכולי – אבל המצב הזה לא נחת מהשמיים ואנחנו עשינו איזו אמנה והנה מה טוב ומה נעים והתחבקנו אחד עם השני.

תמר זנדברג: יש כאן מצבים מאוד מאוד קונקרטיים של שימוש ביחסים החברתיים בין בני הנוער, ברשתות החברתיות, בהגרלות לא חוקיות או שהן ספק חוקיות ועוברות על החוק בצורה כזו או אחרת על מנת לעודד – זה הדבר היחיד שראיתי שכן כתוב באמנה הזו – צריכה מופרזת של מוצרי מזון המכילים כמויות גבוהות של סוכר, מלח או שומן.

תמר זנדברג: זה בדיוק מה שהפרסום הזה עודד.

תמר זנדברג: אני אשמח לשמוע אם האמנה הזאת שחתמתם את עם יניב וייצמן ושיתפתם כמה בני נוער, זה מאוד נחמד - - -

<שיר שאשא ביטון: לא.

<שיר שאשא ביטון: בני הנוער היו שותפים לכל התהליכים.

תמר זנדברג: אני כן רוצה לשאול כמה שאלות.

תמר זנדברג: מה תוקף האמנה?

תמר זנדברג: האם היא נכנסה לתוקף היכן שהוא?

תמר זנדברג: איך והאם היא השפיעה על הפרסום שאנחנו רואים כל יום כל היום בקיוסקים, בקבוצות בפייסבוק?

תמר זנדברג: הרי כל הרעיון היה שיש כאן שימוש בדרכי שיווק שעוקפות את המדיה המסורתית, כך שחברות המזון המזיקות האלה וגם אחרות, במקום להשקיע הרבה מאוד כסף במדיה הקנויה, הן משקיעות מעט מאוד כסף ועושות מניפולציה על היחסים החברתיים בין בני הנוער בקהילות ובכיתות שלהם.

<שיר שאשא ביטון: התייחסנו לזה.

תמר זנדברג: איפה?

תמר זנדברג: אני לא רואה מילה על זה.

<שיר שאשא ביטון: מיד נציג את האמנה.

תמר זנדברג: מה שאני כן רואה כאן, זה פשוט ניסיון לתת הכשר לאחת הפרקטיקות הכי מזיקות שאנחנו רואים היום בפרסום והשיווק לבני נוער ולתת לו פלומבה של הכנסת בשיתוף החברות המפרסמות.

תמר זנדברג: סליחה, יניב, אנחנו מכירים הרבה שנים אבל זה מה שאני רואה כאן.

תמר זנדברג: אתם פשוט רציתם להראות שהנה, הכנסת נותנת הכשר לאחת התופעות המזיקות ביותר שאנחנו רואים היום, בשנים האחרונות, פרסום ושיווק לבני נוער.

תמר זנדברג: אני אשמח לראות אם יש לזה איזושהי תוצאה, האם אתם מודדים את זה, או שעשיתם דיל עם עצמכם, עם חברות הפרסום והעיקר שכתבנו אמנה.

<שיר שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת תמר זנדברג.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו אמנם בכנסת אבל לא הכול זה דילים.

<שיר שאשא ביטון: אני כן מוכרחה להגן על התהליך לפחות מבחינת התהליך שעשו בני הנוער ובחלק מהזמן זה היה אפילו בינם לבין המשווקים בעצמם כאשר הנוכחות שלנו גם לא הייתה שם אלא בעצם רק ליוותה את התהליך והקשר.

<שיר שאשא ביטון: אני מאוד סומכת על בני הנוער שלנו, גם בתוך שיקול הדעת שלהם.

<שיר שאשא ביטון: אליאב, רצית להתייחס?

<אליאב בטיטו: ממש במשפט.

<אליאב בטיטו: חברת הכנסת, קודם כל, אני מסכים אתך לחלוטין שהיו המון מקרים בעייתיים לאורך כל ההיסטוריה.

<אליאב בטיטו: אני חושב שדווקא בגלל שהעלית את הנושא ובגלל שהנושא עלה בוועדה, אנחנו באמת פנינו אל אותן חברות כדי שהן יבואו בחשבון נפש.

<אליאב בטיטו: חד משמעית.

<אליאב בטיטו: אני חושב שבאמנה הזאת, לפחות מהסתכלות שלי מהצד, כמי שאני מודה שלא לקחתי חלק בניסוח הסעיפים, זה התחיל אמנם כשאני סיימתי את התפקיד אבל זה המשיך אחרי ואני חושב שהעבודה שהם עשו היא מדהימה ויש כאן סוג של להודות על חטא וסוג של חזרה בתשובה.

<אליאב בטיטו: אני אשתמש במושג טיפה דתי אבל יש כאן חזרה בתשובה וצריך לתת את ההזדמנות הזו לאמנה.

<אליאב בטיטו: גם דיברנו על כך לפני שהתחלנו בכלל לחשוב על פתרונות לנושא, חשבנו האם ללכת ישר בהליך של חקיקה או האם אפשר לפעול אחרת.

<אליאב בטיטו: אני חושב ששווה לתת לזה צ'אנס.

<אליאב בטיטו: אם הדבר לא יצליח, יש דרכים אחרות.

תמר זנדברג: יש הליך של חקיקה שנמצא כרגע במשרד הבריאות, עם כל הכבוד לכולנו.

<שיר שאשא ביטון: חברת הכנסת תמר זנדברג, אנחנו לא הופכים את זה לוויכוח פוליטי.

<שיר שאשא ביטון: אני גם רוצה לנתק.

<שיר שאשא ביטון: יש כאן איזשהו ניסיון לערבב וזאת גם לא הפעם הראשונה.

תמר זנדברג: לדחוף מזון מזיק למשקאות ממותקים, זה לא מהלך פוליטי?

<שיר שאשא ביטון: חברת הכנסת תמר זנדברג, השיח שנוצר כאן סביב האמנה, אין לו חצי קשר לסיפור של החקיקה לגבי המזון הבריא וסימון של המוצרים.

תמר זנדברג: לא על זה אני מדברת.

<שיר שאשא ביטון: הרגשתי בתוך התהליך שקצת מערבבים בשר וחלב, אפרופו מונחים דתיים.

<שיר שאשא ביטון: אז בואי, לפני שאנחנו שופטים, יושבים כאן שלושה דורות של בני נוער – את לא היית בפתיחת הדיון – שלושה דורות של מועצות תלמידים שהיו חלק והיו שותפים לתהליך של האמנה.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו נשמע אותם ונשמע את האמנה עצמה.

<שיר שאשא ביטון: כמו שאמר אליאב בלי שהוא עדיין חבר כנסת, כשזה לא הולך, תמיד אפשר לפנות לכלים פרלמנטריים אחרים, אבל מה לעשות, אשת חינוך לא מוותרת גם על התהליכים ואני מאוד מאמינה במי שיושבים כאן אתנו.

<שיר שאשא ביטון: חבר הכנסת מסעוד גנאים, תרצה להתייחס?

מסעוד גנאים: אני אתייחס ולא אאריך.

מסעוד גנאים: אני רק רוצה לברך אותך על הדיון ולברך את כל בני הנוער.

מסעוד גנאים: כפי שהזכרתי בהתחלה, אנחנו כאן בכנסת מציינים היום את יום זכויות הילד הבין לאומי, אבל בכל ימי השנה אנחנו דואגים, כאשר אנחנו דואגים לילדים שלנו שהם העתיד שלנו, לבריאות שלהם, לביטחון שלהם, אנחנו נוודא במידה רבה שגם העתיד שלנו יהיה טוב יותר או בריא יותר.

מסעוד גנאים: אני מקווה ומשתדל שנעשה את זה, גם בשיתוף פעולה אתם.

<שיר שאשא ביטון: תודה רבה.

<שיר שאשא ביטון: נציג את האמנה.

<שיר שאשא ביטון: יניב, אתה רוצה לספר בכמה מלים על התהליך?

<שיר שאשא ביטון: בינתיים נקרין את השקף כדי שנוכל לדון בו.

<יניב וייצמן: קודם כל, אני מאוד שמח להיות כאן גם שלפעמים זה לא פשוט.

<יניב וייצמן: אני מודה שלא פשוט לשבת ולשמוע.

<יניב וייצמן: כמו שתמר אמרה, אנחנו הרבה שנים מכירים ואני מעריך את פועלך אבל לא פשוט לשמוע את הדברים שאת אומרת.

תמר זנדברג: גם לא פשוט לעשות מה שאתם עושים.

<יניב וייצמן: ברור.

<יניב וייצמן: הסיבה שאני כאן היא בדיוק כדי לפתוח את הדברים וכדי ליצור דיון על הדברים האלו.

<יניב וייצמן: אני חושב שיש כאן שתי נקודות הנחה שאני יוצא מהן כשאני פועל עם בני נוער.

<יניב וייצמן: קודם כל, איזושהי גישה שאומרת בוא נדבר עם בני הנוער בגובה העיניים, נכבד את מה שהם אומרים.

<יניב וייצמן: יש איזה משהו פטרוני.

<יניב וייצמן: הרבה פעמים כשאני פוגש אנשים שמדברים על בני הנוער, הם אומרים שבני הנוער לא מבינים, בני הנוער לא יודעים, אנחנו יודעים יותר טוב.

<יניב וייצמן: אני חושב שבכל שנות עבודתי עם בני נוער, אני מגלה כל פעם שזה הפוך.

תמר זנדברג: אתה לא מדריך בתנועת נוער.

תמר זנדברג: אתה בעל חברה שרוצה למכור מוצרים באמצעות בני הנוער.

<שיר שאשא ביטון: חברת הכנסת תמר זנדברג, יש כאן תרבות דיבור.

<שיר שאשא ביטון: את תוכלי להתייחס לדברים.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו לא מתפרצים אחד לדברי השני.

תמר זנדברג: מי שמציג כאן כרגע אמנה, הוא בעלים של חברת פרסום.

<יניב וייצמן: אני לא אציג את האמנה.

<יניב וייצמן: תני לי לסיים.

תמר זנדברג: אני חשבתי שפנו אליך כדי להציג את האמנה.

<שיר שאשא ביטון: לא.

תמר זנדברג: הדברים שלי הם לא אליך.

תמר זנדברג: מי עומד להציג את האמנה הזאת?

<שיר שאשא ביטון: תלמה תציג אותה.

<יניב וייצמן: הנה, אני בא לספר.

<יניב וייצמן: עוד שנייה.

<יניב וייצמן: דרך אגב, יש כאן בני נוער ובסוף יש משהו גם בתרבות דיבור וגם בתחושה.

תמר זנדברג: אל תטיף לי.

תמר זנדברג: יש תרבות דיבור ויש תרבות שיווק ופרסום.

<שיר שאשא ביטון: חברים, אם אנחנו מתכוונים לנהל איזשהו ויכוח שאני מריחה שהוא קצת היסטורי ולא קשור למה שקורה בשולחן, תעשו את זה בחוץ.

תמר זנדברג: ממש לא.

<יניב וייצמן: אנחנו מדברים עם בני הנוער.

<יניב וייצמן: דרך אגב, גם בחדרים אחרים מדברים אתם על שיימינג ועל בולי.

<יניב וייצמן: תני לי את הכבוד.

<יניב וייצמן: אל תעשי את מה שאנחנו אומרים להם לא לעשות.

<יניב וייצמן: זה לא נעים לי.

<יניב וייצמן: אני נמצא כאן שנה וחצי.

תמר זנדברג: אני מצטערת שזה לא נעים לך.

תמר זנדברג: גם לבת שלי לא נעים המסטיקים שאתה מוכר.

<שיר שאשא ביטון: תמר זנדברג, אני קוראת לך פעם ראשונה.

<שיר שאשא ביטון: אני לא רוצה להוציא אותך.

תמר זנדברג: אני לא רוצה לומר מה כתוב בווטסאפ.

תמר זנדברג: גם זה לא נעים.

<שיר שאשא ביטון: לכן ישבנו ביחד.

<יניב וייצמן: את רוצה לשמוע אותי או להאשים?

<שיר שאשא ביטון: רגע.

<שיר שאשא ביטון: אני רוצה לעשות סדר בשיח.

תמר זנדברג: אנחנו נשמע.

תמר זנדברג: אין בעיה.

<שיר שאשא ביטון: אפשר להיכנס ולירות לכל הכיוונים.

תמר זנדברג: מתק שפתיים.

<שיר שאשא ביטון: את עוד לא יודעת איזה מתק שפתיים יש כאן, אם בכלל.

<יניב וייצמן: איך?

<יניב וייצמן: עוד לא אמרתי.

תמר זנדברג: כבר מה שאמרת היה עם מתק שפתיים.

<שיר שאשא ביטון: חברת הכנסת תמר זנדברג, אנחנו נמצאים כאן ביום חגיגי.

<שיר שאשא ביטון: יושבים כאן בני נוער.

<שיר שאשא ביטון: עוד לא פתחנו את הדיון.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו מתווכחים על משהו שאפילו עוד לא הוצג.

<שיר שאשא ביטון: לא כל חוק שמחוקק כאן בכנסת ישר אנחנו יודעים עד כמה הוא אפקטיבי ומה קורה אתו.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו מדברים על תהליך שנולד בדיוק מתוך המצוקות ומתוך האתגרים ומתוך החוליים שאת הצגת גם בדיון בו היינו.

<שיר שאשא ביטון: אני חושבת שהיינו שותפות ושתינו הגשנו את הדיון הזה ובסופו של דבר נולד השיח עם בני הנוער.

<שיר שאשא ביטון: גם אם נצליח למגר באמצעות האמנה חמישים אחוזים או שלושים אחוזים מתוך הדברים האלה, אנחנו יכולים לומר שעשינו דרך משמעותית.

<שיר שאשא ביטון: לגופו של דיון, בואו נכבד את האנשים שנמצאים כאן.

<שיר שאשא ביטון: אני אתן את האפשרות להתייחס אבל בואו קודם כל נשמע כדי שנדע למה אנחנו מתייחסים.

<שיר שאשא ביטון: יושבים בני הנוער ולא יודעים בכלל על מה המהומה.

<יניב וייצמן: אני רוצה לסיים שתי התייחסויות.

<יניב וייצמן: ראשית, יש חוק במדינת ישראל.

<יניב וייצמן: חשוב להגיד שהפעילות של אותן חברות ואותם משרדי פרסום, אני כאן אמנם יושב על התקן של נציג משרדי הפרסום, אבל כל המשרדים האלה עובדים לפי החוק.

<יניב וייצמן: כשיהיה חוק שיגיד שאסור לפרסם לבני נוער מתחת לגיל 18, כולם יפעלו לפי החוק.

<יניב וייצמן: איפה מתחילה הבעיה, וזה הדבר שעלה בפגישה הקודמת לפני שנה ומשהו.

<יניב וייצמן: ישבתי בוועדה ודיברנו על מקומות שהם המקומות האפורים.

<יניב וייצמן: הרי יש בעיה שאומרים שאנחנו המחוקק לא מצליחים להדביק את הקצב.

<יניב וייצמן: עד שהבנו מה אנחנו רוצים לומר שהוא בסדר או לא בסדר בטלוויזיה, הגיע הפייסבוק.

<יניב וייצמן: עד שהבנו איך לעשות את זה בפייסבוק, הגיע הסנאפצ'ט.

<יניב וייצמן: אנחנו נמצאים שם.

<יניב וייצמן: אני בא ואומר, חבר'ה, תיעזרו בי.

<יניב וייצמן: אני נמצא שם, המפרסמים נמצאים שם ואתם לא נמצאים שם.

<יניב וייצמן: לכן אני אומר שיש כאן עכשיו את האנשים שיודעים מה קורה שם, בואו ננסה להבין ביחד ולראות איך מטפלים בזה בצורה הוגנת.

<יניב וייצמן: דרך אגב, החוק לא אומר – אפרופו תוכן סמוי – שום דבר על תוכן סמוי בסנאפצ'ט או באינסטגרם.

<יניב וייצמן: באנו אנחנו ואמרנו כל פרסום שיהיה - לשאלתך, כן, זה כבר התחיל מרגע החתימה – שאנחנו לוקחים בו חלק – ותכף אני אתמקד בנקודה הזאת – יהיה רשום משתתף חלק מפרסומת, תוכן שיווקי.

<יניב וייצמן: אף אחד לא הכריח אותי.

<יניב וייצמן: אין מחוקק שאמר.

<יניב וייצמן: אני כאן רתום למשימה הזאת יחד עם בני הנוער.

<יניב וייצמן: הדבר השני שאני חייב להתייחס אליו כי השם שלי נאמר כאן הרבה פעמים.

<יניב וייצמן: כאשר ישבתי בפעם הקודמת, באמת הייתי הנציג היחיד.

<יניב וייצמן: שאלתי איפה כל החברות האחרות.

<יניב וייצמן: דרך אגב, גם חטפתי על הראש.

<יניב וייצמן: למחרת כותרות בעיתונים, יניב וייצמן, תמונה גדולה שלי.

<יניב וייצמן: למה אני כאן?

<יניב וייצמן: כי אני רוצה לשנות.

<יניב וייצמן: הדבר הראשון שעשיתי עת יצאתי מהוועדה בפעם הקודמת היה ללכת לחבריי מאיגוד השיווק ואיגוד הפרסום, שמייצגים לא את יניב וייצמן.

<יניב וייצמן: תלמד בירו מייצגת את איגוד השיווק, את איגוד המשווקים של ישראל.

<יניב וייצמן: איגוד הפרסום חתם על האמנה.

<יניב וייצמן: מייצג את כל משרדי הפרסום של ישראל.

<יניב וייצמן: אני מבקש לא להקטין את זה ליניב וייצמן והאינטרסים שלו.

<יניב וייצמן: יש כאן גופים שמייצגים המון עסקים, המון חברות - - -

תמר זנדברג: והאינטרסים שלהם.

<יניב וייצמן: שניאותו והסכימו לחתום על האמנה.

<יניב וייצמן: אני מבקש מתלמה שהייתה שותפה בתהליך לספר על האמנה ועל הדרך שעשינו.

<תלמה בירו: ברשותכם, אני אציג את עצמי.

<תלמה בירו: אני מנכ"לית איגוד השיווק הישראלי.

<תלמה בירו: איגוד השיווק הישראלי היה נקרא פעם איגוד המפרסמים בישראל.

<תלמה בירו: מדובר כאן באיגוד שמאגד כמעט את כל החברות המסחריות במשק.

<תלמה בירו: אני מדברת על חברות המזון, על חברות המשקאות, על הפארמה, על הסלולר, על חברות התקשורת, על חברות הנדל"ן, על שוק ההון, על כל מה שלמעשה מפרסם בטלוויזיה ומזיז את הערוצים המסחריים ואולי גם את כל הכלכלה הישראלית.

<תלמה בירו: כל החברות האלה מצויות תחת רגולציה עצמית גדולה, בין אם מדובר בבנקים ובין אם מדובר במזון, בין אם מדובר בפיננסים ובין אם מדובר בנדל"ן, ויש להן רשימה ארוכה של חוקים, תקנות וכללים.

<תלמה בירו: אמנה, אני מדברת כאן גם כמשפטנית, לא באה להחליף חוקים ולא תקנות.

<תלמה בירו: היא באה להצהיר הצהרת כוונות.

<תלמה בירו: זאת לא האמנה הראשונה שאנחנו משתתפים בה.

<תלמה בירו: היה לנו הכבוד רק לפני כמה חודשים להשתתף יחד עם נשיא המדינה באמנה שמדברת על מגוון של ישראליות בפרסום, כדי שבפרסומות שלנו יהיו גם אתיופים, יהיו גם ערבים, יהיו גם חרדים, יהיו גם חד מיניים ויהיו גם אנשים בעלי מוגבלויות וכולי.

<תלמה בירו: מגוון הישראליות.

<תלמה בירו: אי אפשר לכפות את זה.

<תלמה בירו: אמנה מטיבה וטבעה היא הצהרת כוונות של גופים שרוצים לעשות טוב או רוצים לשנות משהו וכאן זה מתחיל וכאן זה נגמר.

<תלמה בירו: לאמנה אין שיניים, את האמנה אי אפשר לאכוף, זה חלק מרצון טוב.

<תלמה בירו: אנחנו באיגוד שלנו, מדי שנה בשנה, עושים כנס גדול שבו אנחנו מקשיבים לצעירים, מדברים אתם, יחד עם יניב וייצמן ו-טינק.

<תלמה בירו: אנחנו מבקשים ללמוד מה הם רוצים.

<תלמה בירו: אנחנו יודעים בדיוק תחת איזה סיכונים הם נמצאים, אילו השפעות וכל הזמן באים ואומרים, חברים יקרים, אתם לא יכולים, חברינו משטראוס ומתנובה, מדיסקונט וכולי - - -

<שיר שאשא ביטון: לא נזכיר חברות.

<תלמה בירו: חברות מחברות שונות, אנחנו מזכירים להן: אל לכם לעשות שימוש לא נכון בתמימותם, בחוסר ניסיונם, בהיעדר בגרותם של ילדים.

<תלמה בירו: אל לכם בשום פנים ואופן לעשות מניפולציה מכל סוג שהוא.

<תלמה בירו: תמיד יהיו כאלה, אני לא רוצה לדבר עכשיו על חוק המזון כי חוק המזון זה משהו אחר לגמרי.

<שיר שאשא ביטון: אני תומכת בו.

<תלמה בירו: אין כאן עבירה על החוק.

<תלמה בירו: נכון לרגע זה במרץ או באפריל כל המוצרים שיש בהם יותר מדי שומן או יותר מדי נתרן או יותר מדי סוכר, יסומנו וכולם יתנהגו בהתאם ושום דבר לא יהיה מנוגד לחוק.

<תלמה בירו: אבל כאן יש אמנה שבאה ואומרת שאנחנו יודעים, לכולנו יש ילדים, אנחנו רוצים שהשיווק לילדים יהיה השיווק לילדים שלנו ולכן אנחנו באים ומתכנסים כדי להכריז על מהלך של רצון טוב שבא ואומר ילדים הם ילדים ובני נוער אינם מבוגרים.

<תלמה בירו: אנחנו מדברים על מלים יפות כמו שוויון, כמו ידידות וכמו נדיבות ואנחנו מנסים להכניס את הנורמות האלה כבר בשלב הגיבוש של הילדים שלנו, שזה שלב הנעורים.

<תלמה בירו: תחת כל מה שאני אומרת עכשיו כתבנו את האמנה הזאת.

<תלמה בירו: השאלה אם צריך להקריא אותה או צריך פשוט לדבר עליה.

<שיר שאשא ביטון: להסביר את הנושאים העיקריים בהם נגענו, כולל הנושא של פרסום דרך או באמצעות בני הנוער.

<תלמה בירו: האמנה הזאת היא למעשה פרי היוזמה של חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, של איגוד השיווק, של טינק וכמובן גם של איגוד הפרסומאים, כל מי שיש לו נגיעה או יכולה להיות לו נגיעה לילדים.

<תלמה בירו: מטרת האמנה, אנחנו קוראים את זה בצורה ממלכתית, תושג באמצעות העלאת הרגישות, העלאת המורכבות שיש בשיווק לילדים.

<תלמה בירו: למודעות של כל העוסקים בתחום מכל החברות בכל הענפים, בכל הסקטורים, כל מי שמדבר אליכם שזה כמעט כולם.

<תלמה בירו: לכן התכנסנו כדי לכתוב את האמנה הזאת ובאמנה הזאת יש כמה ראשי פרקים.

<תלמה בירו: קודם כל, אחריות.

<תלמה בירו: כל פרסומת חייבת להיות חוקית בכל המדיות.

<תלמה בירו: אנחנו יודעים ששילוט חוצות מדבר פחות אל הנוער מאשר הדיגיטל ועדיין בכל המדיות הוא חייב להיות חוקי והפרסומת חייבת להתבצע מתוך תחושה של אחריות ציבורית רחבה ואני אומרת לכם שיש אותה לחברות הישראליות.

<תלמה בירו: יש היום כמה מהלכים שעדיין אי אפשר לתת להם פומבי, שקשורים לחוק המזון, ושמראים שחברות ביוזמתן, מבלי שאף אחד יבקש מהן, לקחו על עצמן איסורים והשיתו על עצמן הגבלות כדי שהאמנה הזאת לא תהיה סתם אות מתה.

<תלמה בירו: אנחנו מדברים על אי הטעיה ושקיפות שזה למעשה הדבר המציק ביותר והמעיק ביותר בכל מה שקשור לשיווק לילדים כי עם ילדים אפשר לגנוב דעת, ועם ילדים אפשר להטעות, ואת הילדים אפשר קצת לסובב.

<תלמה בירו: אנחנו מדברים על היעדר הטעיה.

<תלמה בירו: על כך שפרסומת לא תהיה דו משמעית, על כך שהיא לא תהיה מטעה, על כך שהיא לא תנצל לרעה את חוסר הניסיון ואת התמימות.

<תלמה בירו: על כך שתכנים מסחריים שהם לא פרסומת ידברו על כך שהם תוכן שיווקי.

<תלמה בירו: לי היה הכבוד הגדול לשבת בוועדת אסא כשר שכבר לפני 11 שנים המליצה לרשות השנייה לסמן בכל מקום תוכן שיווקי.

<תלמה בירו: לצערי עד היום לא קם שר תקשורת שבא ואמר שנשנה את חוקי מועצת הרשות השנייה כי נכון להיום תוכן שיווקי אסור.

<טובה בן ארי: במועצת הכבלים והלוויין זה הוסדר בערוצים הייעודיים.

<תלמה בירו: נכון אבל אני מדברת על מועצת הרשות השנייה שאחראית על ערוץ 2 ועל הערוצים שהם היו 12, 13 ו-14.

<תלמה בירו: שם אסור תוכן שיווקי וכל פעם שהוא נעשה שם, הוא נעשה ליד החוק ולא ממש בתוכו.

<תלמה בירו: אנחנו מדברים על שילוב של בני נוער בפרסומות שלנו.

<תלמה בירו: כן, בהחלט.

<תלמה בירו: ועל ייצוג של כל בני הנוער מכל הדתות, מכל המגזרים, מכל הקהילות, בכל הצבעים.

<תלמה בירו: אנחנו גם מדגישים הימנעות מכל דבר שיכול לגרום לעג או בוז, חס וחלילה מדימוי גוף או מאיזושהי נכות או מום באופן שיעמיד בני נוער בעלי מוגבלויות.

<תלמה בירו: כאלה דברים לא יכולים להיות בשום חוק, רק באמנות.

<תלמה בירו: רק באמנות שהן חלק מרצון טוב.

<תלמה בירו: אנחנו גם מדברים על כך שכאשר מפרסם כמונו נעזר בשירותיו של קטין, הוא צריך קודם כל לוודא שהקטין הבין את ההסכם בתום לב, בדרך מקובלת, שאף אחד לא יעבוד כאן על אף אחד כי זה רק ימלא אותנו בוז כלפיו.

<תלמה בירו: המפרסמים והפרסומאים, כולם למעשה חתומים על האמנה הזאת.

<תלמה בירו: היא מדברת על מתן במה לערכים ואנחנו יודעים שלא מאתנו תבוא הישועה ושמתן במה לערכים זה סיפור רחב מאוד שמתחיל בבית ועובר לבית הספר וממשיך בעוד ארבע תחנות כאשר הפרסום שלנו בטלוויזיה הוא אחת התחנות שלהם.

<תלמה בירו: אנחנו מדברים על מניעה של פרסום מסרים פוגעניים שמוגדרים ככאלה ועלולים לפגוע בקבוצה זו או אחרת.

<תלמה בירו: אין יותר סטריאוטיפים, לא רומני, לא מרוקאי, לא כל מה שהיום רץ בישראליות שלנו.

<תלמה בירו: שפת הפרסומות גם היא צריכה להיות שפה תקינה.

<תלמה בירו: לא שפה גבוהה.

<תלמה בירו: לפעמים אנחנו צוחקים על תן ביס שרצה לשנות ל-הב לי נגיסה.

<תלמה בירו: אבל יחד עם זאת לא תהיה שפת רחוב נמוכה גם אם היא נשמעת בבית הזה.

<תלמה בירו: פרסומת לא תעודד בני נוער כמובן לצרוך משקאות משכרים, לעשן, להמר וכמובן היא לא תציג רמיזות מיניות ויחסי מין.

<תלמה בירו: דבר אחרון.

<תלמה בירו: אנחנו נעשה כמיטב יכולתנו.

<תלמה בירו: אני עדיין לא יודעת איך בדיוק שמים את זה, אני מאוד כנה אתכם, ואיך מלבישים את זה בתוכן אבל אנחנו לא נעודד בני נוער לצרוך צריכה מופרזת של מוצרי מזון שיש בהם יותר שומן, יותר סוכר ויותר מלח.

<תלמה בירו: כל זה כמובן בנוסף למה שיעשה המחוקק, מה שתעשה ועדת הבריאות ומה שתעשה הכנסת.

<תלמה בירו: אנחנו באמת, בכנסים, בשיחות, בכל מיני הזדמנויות בהן אנחנו נפגשים, ננסה להטמיע את האמנה הזאת.

<תלמה בירו: אני חייבת לומר לכם שהחברות המסחריות הן מבוגר אחראי בהרבה מאוד מקרים.

<תלמה בירו: לא כולן.

<תלמה בירו: אני יודעת שלא כולן ויש כל מיני כאלה שיכולים לחכות לילד ביציאה מבית ספר ולנסות למכור לו טופס טוטו.

<תלמה בירו: כן.

<תלמה בירו: יכול להיות שיהיו כאלה, אבל הרוב המכריע של החברות המסחריות בישראל הן חברות שמודעות לאחריות הציבורית הרחבה שלהן.

<תלמה בירו: תודה רבה לכם.

<שיר שאשא ביטון: תודה רבה.

<שיר שאשא ביטון: אני רוצה כן להודות על התהליך.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו יכולנו ללכת לערוצים אחרים וגם יכולתם לומר לנו שאם יש לנו בעיה עם דברים כאלה ואחרים, אתם בכנסת, יש לכם כלים פרלמנטריים.

<שיר שאשא ביטון: בכל זאת כן בחרנו ללכת לתהליך שבמוקד שלו נמצאים בני הנוער.

<שיר שאשא ביטון: אני כן חתומה על האמנה יותר כאשת חינוך שהייתה חלק מהתהליך מאשר כל דבר אחר.

<שיר שאשא ביטון: אני רוצה להודות לכם.

<שיר שאשא ביטון: השעות שהושקעו הן לא מובנות מאליהן, האינטנסיביות בשיח גם מעבר למפגשים עצמם ואני אומרת את זה, אני חושבת, גם בשם בני הנוער שנמצאים כאן.

<שיר שאשא ביטון: חברת הכנסת תמר זנדברג רוצה לשאול שאלה.

תמר זנדברג: כן.

תמר זנדברג: שאלה.

תמר זנדברג: דיברת ארוכות ובעצם כל הדברים שלך התמקדו בפרסום, בפרסומות, בשלטים.

<תלמה בירו: כי זה כתב האמנה.

תמר זנדברג: אני רוצה לשאול לגבי הפרסום שלפי הנתונים שיש בידי הולך וצובר נתח גדול יותר ויותר מהשיווק שהחברות שאת מייצגת כאן משווקות לבני הנוער והוא לא באמצעים ישירים של פרסום באמצעות מדיה קנויה אלא ברשתות החברתיות החל מווטסאפ דרך כמובן סנאפצ'ט, אינסטגרם, פייסבוק וכולי.

תמר זנדברג: לא אמרת על זה מילה.

תמר זנדברג: איך את רואה את השימוש של החברות שאת מייצגת – ויש כאן מקרים והבאתי דוגמאות - - -

<שיר שאשא ביטון: היא התייחסה לזה.

<שיר שאשא ביטון: מהיום יהיה כתוב שזה תוכן שיווקי.

תמר זנדברג: רגע.

תמר זנדברג: אני לא מדברת על תוכן שיווקי.

תמר זנדברג: אני אסביר.

תמר זנדברג: אני אתן דוגמאות.

תמר זנדברג: למשל, הרבה מאוד מהקמפיינים השיווקיים שאתם עושים מבקשים מבני הנוער לפתוח קבוצות ווטסאפ ושם לשתף תצלומים של עצמם אוכלים או שותים את המוצר שאתם משווקים.

תמר זנדברג: אין כאן מדיה קנויה.

תמר זנדברג: הרבה מהמהלכים השיווקיים שאתם עושים מבקשים מבני הנוער לצבור לייקים, שיתופים ותגובות – שזה דבר שהוא כמובן תלוי קשר הדוק בפופולריות החברתית של אותם בני נוער – כדי לזכות בפרסים, בכרטיסים להופעות, בהגרלות שהן אסורות לפי החוק כאשר יש חוק שאוסר במפורש הגרלות כאלה גם אם הן מסתתרות מאחורי כביכול קמפיינים של לייקים.

תמר זנדברג: הרבה מהקמפיינים שלכם מבקשים מבני הנוער לחשוף התכתבויות מהווטסאפ המשפחתי שלהם או הכיתתי שלהם או החברתי שלהם ולשתף אותו בקבוצות פתוחות יותר כאלה ואחרות כדי לזכות בפרסים או במוצרים.

תמר זנדברג: אלה דברים שלא עולים לכם כסף.

תמר זנדברג: אתם לא מצלמים פרסומת אלא אתם פשוט חודרים לתוך היחסים החברתיים הרגילים של בני הנוער שמתרחשים בקבוצות החברתיות שלהם ומבקשים לנצל אותם כמשאב לטובת המהלכים השיווקיים שלכם.

תמר זנדברג: האם יש על כך מילה באמנה?

תמר זנדברג: התשובה היא לא כי אני רואה אבל האם בתהליך שעשיתם או בכוונה שלכם לקחת על עצמכם את אותה אחריות שהזכרת, האם יש איזושהי התייחסות לכל מרחב השיווק החדש שלא מכוסה לפחות בדברים שלך כאן?

<תלמה בירו: הנושא הזה של שיווק בדיגיטל למעשה את כל איגודי השיווק, את כל איגודי הפרסום בעולם, את WFA – וורלד פדריישן אוף אדוורטייזרס, את החברות הגדולות בעולם, יש קונגלומרט שמכיל את פפסי, קוקה קולה, דנונה, יוניליבר, קראפס, ברגר קינג, כל החברות האלה מודעות למה שקורה.

<תלמה בירו: חלק מהדברים שציינת הם חוקיים עד שייאמר אחרת.

תמר זנדברג: האמנה שלך ביקשה לקחת אחריות.

תמר זנדברג: איפה האחריות לדברים האלה?

<תלמה בירו: אני מניחה שבשנה-שנתיים הקרובות הדברים האלה יבשילו גם לכדי לקיחת אחריות רחבה יותר בכל מה שנעשה בארץ.

תמר זנדברג: כלומר, כרגע זה לא חלק.

<תלמה בירו: האמנה הזאת היא בת חודש.

<שיר שאשא ביטון: אני לא מסכימה.

<שיר שאשא ביטון: הייתה התייחסות.

<שיר שאשא ביטון: אני מסתכלת על הודיה מסיבה פשוטה.

<שיר שאשא ביטון: כשאנחנו ישבנו במפגש הראשון - והוא התרחש באיזשהו בית קפה בתל אביב שהצלחנו למצוא בו פינה – היא העלתה בדיוק את הסוגיות האלה ואנחנו התייחסנו אליהן.

<שיר שאשא ביטון: כאשר מבקשים לצורך העניין ממישהו שיש לו הרבה מאוד עוקבים באינסטגרם לפרסם את עצמו אוכל משהו או לובש חולצה – היא נתנה דוגמה של חברת פארמה - - -

תמר זנדברג: זה חוקי ובעיניך זה מוסרי.

תמר זנדברג: אתם מתכוונים להמשיך לעשות את זה.

<תלמה בירו: כל עוד יתייחסו אל הנוער כאל בוגר.

תמר זנדברג: האמנה הזאת לא רלוונטית.

<שיר שאשא ביטון: אתם רוצים לנהל את הדיון?

<שיר שאשא ביטון: נעבור עם בני הנוער לחדר אחר ונשאיר אתכם כאן.

<שיר שאשא ביטון: אני מסתכלת עליה כי היא בדיוק העלתה את השיח הזה והתקבלה החלטה שברגע שמבקשים מיו-טיובר או ממישהו שיש לו עוקבים רבים לפרסם מוצר מסוים, יצוין, למטה שמדובר בתוכן שיווקי.

<שיר שאשא ביטון: הוא יצטרך לסמן את זה שהוא משווק מטעם.

<שיר שאשא ביטון: זה חלק מהדברים העקרוניים עליהם החלטנו במסגרת האמנה.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו יכולים לצאת לחקיקה בעניין הזה אבל אני שוב רוצה לחדד.

<שיר שאשא ביטון: האמנה לא באה להחליף את הכלים הפרלמנטריים.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו יכולות לצאת לא מחר בבוקר אלא בעוד שעה.

תמר זנדברג: איפה כתוב שהחברה מתחייבת לומר לאותו בן נוער או ליו-טיובר שהוא עוסק בפרסום?

<יניב וייצמן: מה שקורה כאן, בעיני זה בדיוק מה שאני מצפה שיקרה עכשיו סביב כל קמפיין שיעלה.

<יניב וייצמן: כל הדוגמאות שהבאת, דרך אגב, דוגמאות שכבר לא קיימות.

<יניב וייצמן: כל הדוגמאות שהבאת, ואני יודע מהיכן הן כי הלכתי ועשיתי בדיקה כי הן נאמרו לפני שנה בוועדה, כבר לא קיימות.

<יניב וייצמן: אני חושב שזה איזשהו סימן שבצד השני יושבים אנשים שעושים חושבים ואומרים, חברים, יש אמנה, האם עכשיו הפעילות הזאת של לפתוח קבוצות בווטסאפ הולמת את רוח האמנה?

<יניב וייצמן: האם שם למשל בן נוער שצירפו אותו לקבוצה בווטסאפ יודע שמדובר כאן בתוכן שיווקי?

<יניב וייצמן: אני כמבוגר אחראי בדבר הזה אומר לא, הוא לא יודע.

<יניב וייצמן: כבר שנה וחצי – את יכולה לבדוק את הדברים שנאמרים כאן – לא התקיים קמפיין בצורה שאת מדברת עליה.

<יניב וייצמן: למה הוא לא התקיים?

<יניב וייצמן: לא כי הוא לא היה רווחי למפרסמים, לא כי הוא לא היה יעיל, לא כי הוא לא היה חוקי אלא כי החלטנו.

<יניב וייצמן: היא אומרת לך שזה חוקי ואני מוסיף ואומר שזה חוקי אבל איפה כאן מה שמעבר?

<יניב וייצמן: זה שמעבר יושב מולך.

<יניב וייצמן: חוקי זה הצד שלכם ואני אומר לך שלמרות שזה חוקי, אני אעצור את זה בגזרה שלי.

<יניב וייצמן: לא יהיו קמפיינים בווטסאפ כמו שאת אומרת, לא יהיו הצילומים של מסכים של דברים שהם תכתובות אישיות, לא יהיו הגרלות.

<יניב וייצמן: למה?

<יניב וייצמן: כי אני חתום על האמנה.

<יניב וייצמן: צריך לתת לזה הזדמנות.

<יניב וייצמן: האמנה נחתמה לפני שלושה חודשים, עבדנו עליה שנה.

<יניב וייצמן: אם עוד שנה נשב כאן – וזאת הקריאה שלי – ותשבי כאן

<יניב וייצמן: בוועדה ותגידי שהנה דוגמאות חדשות מהשנה האחרונה, דוגמאות שנלקחו אחרי שחתמנו על האמנה, אני אשב כאן ואנסה להסביר בכל כוחי למה חשבתי לנכון יחד עם עוד אנשים שהמהלך השיווקי הזה נכון.

<יניב וייצמן: אם לא אצליח להסביר, כנראה שנכשלתי.

<יניב וייצמן: אני אומר, תני הזדמנות, תנו הזדמנות, לתהליך שנעשה כאן.

<יניב וייצמן: הדוגמאות לא רלוונטיות.

<יניב וייצמן: הן מלפני שנה וחצי.

<יניב וייצמן: תביאי דוגמאות מעכשיו, מאז התחלנו בתהליך המדהים הזה.

<שיר שאשא ביטון: תודה רבה יניב.

<שיר שאשא ביטון: משום שזה לא שיח התנצחות וזה היה אמור ללכת לכיוון אחר לגמרי, אנחנו נאפשר לבני הנוער להתייחס.

<שיר שאשא ביטון: אני רוצה להקריא שני סעיפים לגבי הטעיה ושקיפות שמדברים על הסוגיה הזאת והם תוצר של מי שיושבת לפני.

<שיר שאשא ביטון: תכנים מסחריים שאינם פרסומת, אף לא פרסומת רשמית, יצוינו כתוכן שיווקי גלוי ושקוף לבני הנוער וימנעו הטעיה וגניבת דעת.

<שיר שאשא ביטון: זה בדיוק השימוש בכל אותם ילדים שמפרסמים בפייסבוק ומעלים תמונות או באינסטגרם או במקומות אחרים.

<שיר שאשא ביטון: הפרסומאים והמפרסמים יתגמלו את בני הנוער המשתתפים בפרסומות בתגמול הולם וראוי.

<שיר שאשא ביטון: יש כאן המשך שמפרט.

<שיר שאשא ביטון: עלה בדיוק מאותה נקודה שגם את ציינת באותו זמן שהם בעצם נותנים להם להעלות את התמונה שלהם ובסוף הם מקבלים שובר לקנות את אותו מוצר או שולחים להם חבילה.

<שיר שאשא ביטון: הודיה סיפרה על חבילה שהיא קיבלה הביתה ואמרנו שאם הם היו מפרסמים או דוגמנים לכל דבר ועניין, העלויות היו הרבה יותר גבוהות ולכן אנחנו צריכים לתגמל אותם.

<שיר שאשא ביטון: כתוב כאן בהתאם להגדרות שכר הנוער במשק.

<שיר שאשא ביטון: בבקשה, יובל.

<יובל חלביה: צהרים טובים.

<יובל חלביה: אני נכנסתי לתפקיד בחודש יולי האחרון.

<יובל חלביה: אני יושב ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית.

<יובל חלביה: בפגישת החפיפה שלי עם חנן, היושב ראש הקודם, קיבלתי את האמנה כמוצר מוגמר.

<יובל חלביה: שאלתי על התהליך ומה זה אומר ואיך ממשיכים עם זה הלאה.

<יובל חלביה: באמת החתימה על האמנה הייתה בכנס השנתי של טינק וזה היה כנס מאוד מאוד חשוב גם בנוכחות בני נוער ולאו דווקא שלנו כמועצה, עם איגוד המשווקים ועם איגוד הפרסום.

<יובל חלביה: כן היה כאן איזשהו שיתוף.

<יובל חלביה: אני כן רוצה לומר תודה רבה על ההזדמנות הזאת של שיתוף בני הנוער בכל מה שקורה בנושא הזה ספציפית כי זה חשוב וזה הכרחי ובני הנוער צריכים את זה.

<יובל חלביה: אני כן אתייחס לשאלה האם עדיין מנצלים את בני הנוער לטובת פרסומות ושיווק.

<יובל חלביה: התשובה היא כן.

<יובל חלביה: זה עדיין קורה.

<יובל חלביה: המשימה שיש לנו כרגע היא להמשיך ולדאוג שהאמנה הזאת תיושם.

<יובל חלביה: אני כן רוצה להתייחס לדברים שנאמרו בתחילת הדיון.

<יובל חלביה: אני זוכר את אחד האירועים בכנסת עם עומר בר שהיה הסגן של אליאב ואת דיברת על חשיבות המועצה.

<יובל חלביה: אני עם החתימה הזו שלנו על האמנה כגף המייצג 750 אלף בני ובנות נוער במדינה, אני מתחייב שהשנה אנחנו נדאג שהדבר הזה ייושם, שהאמנה הזו תיושם כי היא חשובה, היא הכרחית והיא צעד אחד.

<יובל חלביה: דיברתם כאן על תחנות והיא איזושהי תחנה שאנחנו נעבור כדי שהיעד הסופי שלנו יקרה וכל המשווקים וכל המפרסמים יפעלו על פיה ואנחנו, בני הנוער, לא ננוצל לטובת אינטרסים כאלה ואחרים.

<שיר שאשא ביטון: אגב, חברת הכנסת זנדברג, עכשיו כשהוא מדבר, אנחנו כבר לא 120 אנשי רגולציה כאן בכנסת.

<שיר שאשא ביטון: יש לנו כאן שגרירים בשטח שחשופים הרבה יותר מאתנו והם ידעו לסמן עם האצבע ולפנות למי שצריך.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו גם חשבנו על יוזמה – אני אולי קצת מקדימה את סוף הדיון – שבני הנוער יסמנו את הפרסומת שהיא הכי ערכית והכי שומרת על עקרונות האמנה ואולי כדי ליצור מוטיבציה גם בקרב מפרסמים להיות נאמנים למה שהם חתמו.

<שיר שאשא ביטון: השיח לא נגמר כאן.

<שיר שאשא ביטון: הוא רק מתחיל.

<שיר שאשא ביטון: כל התהליך הוא לא כאן אלא רק מתחיל.

<שיר שאשא ביטון: אני מסכימה עם יובל, צריך לסמוך עליכם ואתם ממש לא חבורה של ילדים.

<שיר שאשא ביטון: נציגת משרד העבודה והרווחה, אורטל אהרוני.

תמר זנדברג: יש כאן נציג או נציגה של משרד הכלכלה?

<אורטל אהרוני: אני ממשרד העבודה והרווחה.

<קריאה: הרשות להגנת הצרכן במשרד הכלכלה הגיעה?

<תמי ברנע: לא.

תמר זנדברג: אני מבינה שאת מהצד של עבודת בני נוער.

<אורטל אהרוני: נכון.

תמר זנדברג: אני שואלת על הרשות להגנת הצרכן שבעצם מקבלת את התלונות.

<תמי ברנע: הוזמנו, נרשמו ולא הגיעו.

<אורטל אהרוני: צהרים טובים.

<אורטל אהרוני: קודם כל, החזרתם אותי עשרים שנים אחורה וזה כיף גדול.

<אורטל אהרוני: אני מנהלת תחום חוק עבודת הנוער.

<אורטל אהרוני: חלק מהאנשים המכובדים שיושבים כאן, אני מכירה באופן אישי.

<אורטל אהרוני: אני עובדת גם מול יניב בכל מה שקשור לקבלת היתרים להעסקת נערים.

<אורטל אהרוני: התפקיד שלנו כרגולטור בעיקר בתחום שאנחנו עכשיו מדברים עליו הוא בחינת היתרים להעסקת ילדים מתחת לגיל 15.

<אורטל אהרוני: אנחנו פועלים לבחינת היתרים מגיל שנה ועד גיל 15, העסקת ילדים בהופעות ובפרסומות.

<אורטל אהרוני: התפקיד שלנו הוא לוודא במסגרת התקנות הקיימות שאין עידוד לאלימות, אין עידוד לרמזים מיניים.

<אורטל אהרוני: אנחנו יושבים וקוראים תסריטים של סדרות טלוויזיה, תכניות טלוויזיה, פרסומות, סינופסיס, כך שכל מה שאתם יכולים רק לדמיין שאתם רואים באמת ילדים שהם מתחת לגיל 15, זה משהו שעובר את העיניים שלנו.

<אורטל אהרוני: אני חושבת שאמרתי את זה גם ליניב באחת הפגישות שלנו, שרוב המדיה יודעת איך לעבוד מולנו.

<אורטל אהרוני: אנחנו מדברים כאן על המדיה המסורתית, אנחנו מדברים כאן על המדיה של טלוויזיה, אנחנו מדברים כאן על המדיה של רדיו.

<אורטל אהרוני: גם סוגיית הרשתות החברתיות זה משהו שנכנס לתמונה.

<אורטל אהרוני: הנושא הזה בבחינה אצלנו.

<אורטל אהרוני: אני יכולה להגיד לכם שיש פניות בכל מה שקשור לסוגיית ילדים שמפרסמים במסגרת האינסטגרם או במסגרת הרשתות החברתיות.

<אורטל אהרוני: היכן שיש מתווכים, אנחנו יודעים להיכנס לתמונה.

<אורטל אהרוני: מתווכים, הכוונה היא לסוכנים, סוכני ילדים.

תמר זנדברג: מה אתם עושים במצב כזה?

<אורטל אהרוני: אם יש למשל נערה שיש לה סוכן או סוכנת, הסוכן או הסוכנת מתפקדים מבחינתי כמנטורים.

<אורטל אהרוני: הם אחראים לאותה ילדה והם אחראים לעמוד בתקנות התיווך.

<אורטל אהרוני: במידה והילדה משווקת איזשהו תוכן שהוא לא תקין, בתצורה לא תקינה, המתווך יכול כמובן לאבד את היתר התיווך שלו לאותה עת.

תמר זנדברג: אתם בודקים גם את סוגיית התמורה?

תמר זנדברג: סתם לדוגמה, אם ילדה או ילד שיתף באינסטגרם תמונה שלו/שלה עם איזשהו מוצר.

תמר זנדברג: זאת מבחינת

תמר זנדברג: כם עבודה שעושה אותו בן נוער?

<אורטל אהרוני: זה נושא שנמצא בבחינה.

<אורטל אהרוני: את נוגעת בנקודה שנמצאת כרגע אצלנו בבחינה.

<אורטל אהרוני: אין לי כרגע תשובה.

תמר זנדברג: כרגע זה לא בתחום הפיקוח שלכם.

תמר זנדברג: אם הורה יפנה ויאמר שהילד שלו בן 13 או 14 או 15, לא משנה, העלה תמונה וקיבל על זה חזרה שקית במבה או לא קיבל כלום, כרגע זה לא משהו שאתם תטפלו בזה.

<שיר שאשא ביטון: יש לך טראומה מבמבה?

<שיר שאשא ביטון: סתם לשבור את הקרח.

<שיר שאשא ביטון: בכל דיון את מעלה את זה כדוגמה.

תמר זנדברג: זה מה ישראלי בעיניך.

תמר זנדברג: במבה.

תמר זנדברג: דובונים.

תמר זנדברג: לא יודעת.

תמר זנדברג: לא משנה, זה מוכר.

תמר זנדברג: קולה.

<אורטל אהרוני: לא הייתה אלינו פנייה כזאת כך שאני לא יכולה לתת לך תשובה.

תמר זנדברג: לא הייתה אליכם אף פנייה כזאת.

<אורטל אהרוני: לא הייתה.

<אורטל אהרוני: את צריכה לזכור שבמסגרת התקנות אנחנו מדברים על העסקת ילדים גם לא במסגרת יחסי עובד-מעביד.

<אורטל אהרוני: זאת אומרת, ילד יכול להופיע בפרסומת גם ללא תמורה, אם הוא מתנדב או אם הוא בא במסגרת עצמאית.

<אורטל אהרוני: הוא יכול לעשות זאת ללא תמורה.

<אורטל אהרוני: אנחנו לא מעודדים את הדבר הזה.

תמר זנדברג: אם הוא עשה את זה ללא תמורה, או על כמה וכמה אם הוא שיתף ברשתות החברתיות את עצמו עם מוצר ללא תמורה, מבחינתנו כמדינה – את ואני כאילו באותו צד אל מול המפרסמים ואנשי הפרסום – מעלה חשש כבד.

תמר זנדברג: במקום לשלם שכר ולקנות מדיה, דברים שעולים הרבה מאוד כסף, כנראה שהיה לו איזה תמריץ.

תמר זנדברג: הוא רצה להופיע.

תמר זנדברג: זה לא נכון רק לילדים אלא זה נכון גם למבוגרים.

<שיר שאשא ביטון: וגם זה בסדר.

<שיר שאשא ביטון: יש ילדים ויש הורים שמעודדים את זה ומבחינתם עצם זה שהילד שלהם עכשיו מתפרסם זה בסדר.

<שיר שאשא ביטון: אני רוצה לומר לך משהו.

<שיר שאשא ביטון: מעבר לזה שהרבה פעמים זאת בחירה של הורים או ילדים ומבחינתם עצם זה שהם פרסמו, זה התגמול.

תמר זנדברג: נכון.

תמר זנדברג: אבל מבחינתנו כרגולטור.

<שיר שאשא ביטון: אז אפשר לחוקק.

<יניב וייצמן: זאת בדיוק הנקודה.

<יניב וייצמן: תמר, את פונה אליה.

תמר זנדברג: היא הרגולטור של עבודת בני נוער.

<יניב וייצמן: ברור.

<יניב וייצמן: בעיני זה מייצג מערכת יחסים ועבודה טובה.

<יניב וייצמן: היום יש פרסומת, אני בא אליה ומקבל את האישור או לא.

<יניב וייצמן: את העלית קודם דוגמה על מסטיק שהבת שלך פתחה.

<יניב וייצמן: היום אין מקום שבאים ושואלים, חבר'ה, כמו שמעלים פרסומת לטלוויזיה.

<יניב וייצמן: הנה, יש כאן מהלך קמפיין שאמור לעלות, בואו נדבר על זה.

<יניב וייצמן: האם זה בסדר או לא בסדר?

<יניב וייצמן: האם התגמול לבני הנוער שמעלים את התמונה הוא בסדר או לא בסדר?

<יניב וייצמן: את מעלה שאלות חשובות.

<יניב וייצמן: זאת הדרך שאנחנו עושים כאן.

<יניב וייצמן: עד היום קיימנו את הדיון הזה בינינו לבין עצמנו.

<יניב וייצמן: הקשר נוצר עכשיו.

<יניב וייצמן: יש כאן דיון מאוד חשוב שמתחיל להיווצר עם משרד העבודה והרווחה.

<יניב וייצמן: עכשיו את מעלה כאן דיונים ואת אומרת, רגע, תגמול לתמונה באינסטגרם.

תמר זנדברג: אני שואלת.

תמר זנדברג: נכון.

<יניב וייצמן: דרך אגב, האמנה מתייחסת לזה.

<שיר שאשא ביטון: זה שטח אחר, כי תחשבי שמחר אני יוצאת לטיול עם הבת שלי.

תמר זנדברג: מה זה תחום אפור?

<שיר שאשא ביטון: אני אסביר לך מה זה תחום אפור.

<שיר שאשא ביטון: אגב, כמו שאני אומרת תמיד, אפשר לחוקק בעוד שעה, לא מחר.

<שיר שאשא ביטון: אבל אני עכשיו יוצאת לטיול עם הבת שלי ואנחנו אוכלות במבה או אוכלות משהו אחר - - -

תמר זנדברג: אולי באמת נחוקק.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו לוקחים את זה מהמהות של התהליך שנעשה כאן.

<שיר שאשא ביטון: אני מחר יוצאת לטיול או לא לטיול אלא אני יושבת עכשיו עם הבת שלי במשרד ואני מצטלמת אתה עם מוצר כלשהו ביד.

<שיר שאשא ביטון: חברת כנסת, אני מעלה לפייסבוק.

<שיר שאשא ביטון: מצלמים אותי עכשיו בבית הילדים שלי ומעלים את התמונה בפייסבוק.

<שיר שאשא ביטון: את לא תדעי לצורך העניין אם סתם לאליאב היה בא עכשיו לאכול מילקי והודיה צילמה אותו במעשה קונדס והעלתה את התמונה או שהוא עשה את זה כחלק מפרסום.

<שיר שאשא ביטון: לכן אנחנו באים ואומרים כאן בצורה מאוד מאוד מפורשת שכאשר אנחנו נעשה את זה כחלק, תעלו תמונה, תצטלמו ותשלחו, אז יהיה כתוב למטה שמדובר בתוכן שהוא פרסומי וזה משהו שלא היה לפני כן.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו יכולים לפנות ולעשות את זה בערוצים אחרים אבל כרגע אנחנו מתייחסים בעצם לתהליך שנעשה כאן.

<שיר שאשא ביטון: אני שוב חוזרת ואומרת כי חשוב לי שזה ייאמר.

<שיר שאשא ביטון: זה יום חגיגי שמתאר תהליך שבני הנוער עשו יחד עם איגוד המפרסמים.

<שיר שאשא ביטון: שמעו אותם, דיברו אתם, ליוו אותם במהלך הדרך.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו יכולים לבוא ולומר שזה נחמד מה שנעשה כאן, אנחנו רוצים ללכת לערוצים אחרים וזה בסדר, אני לא אומרת את זה בציניות או בהקנטה אבל בואי לא ננתק את עצמנו מהקונטקסט של מה שקרה כאן עם בני הנוער.

<שיר שאשא ביטון: אני כן רוצה לתת לזה צ'אנס.

<שיר שאשא ביטון: אחרים לא חייבים לתת לזה צ'אנס.

<שיר שאשא ביטון: בואי נתייחס לזה ולא ננסה למשוך כל הזמן למקום אחר.

תמר זנדברג: אני שאלתי האם זה מקיף את כל מה שצריך.

<אורטל אהרוני: אולי מה שאומר יענה מעט על השאלה, חברת הכנסת תמר זנדברג.

<אורטל אהרוני: תקנות העסקת ילדים בהופעות ופרסומות, אלה תקנות שתוקננו בשנת 1999.

<אורטל אהרוני: כמה דברים עברו מאז.

<אורטל אהרוני: לא היה אינסטגרם, לא היה פייסבוק.

<שיר שאשא ביטון: עד שנחוקק כבר יהיו רשתות חדשות.

<אורטל אהרוני: אני מניחה שעד אז יהיו דברים אחרים.

<אורטל אהרוני: צריך להתייחס לזה שהמחוקק לא ידע את מה שאנחנו רואים היום.

<אורטל אהרוני: לכן ההתייחסות היא בהתאם.

<אורטל אהרוני: כמובן הנושא הזה של כל המדיה החברתית, זה נושא שנמצא בבחינה ואנחנו נדע בהמשך קצת יותר מכפי שאנחנו יודעים עכשיו.

<תלמה בירו: כל מה שנעשה, לא יצליח לסגור הרמטית את התמונה של אותה ילדה שבכלל לא רוצה כסף, שקנתה מאיזושהי חברת אופנה חולצה ומראה את החולצה שלה כי זה היום הנוער.

<שיר שאשא ביטון: הם מראים כל מה שהם אוכלים, כל מה שהם שותים והיכן הם נמצאים.

<תלמה בירו: הם מראים הכול.

<תלמה בירו: הם מספרים על הכול.

<תלמה בירו: זה נראה לי - איך אני אגיד את זה בעדינות?

<תלמה בירו: – חסר סיכוי גדול מאוד לסגור את זה הרמטית.

<שיר שאשא ביטון: אלא אם כן נהיה שם ערניים.

<שיר שאשא ביטון: המועצה לשלום הילד.

<לירון אשל: תודה גברתי.

<לירון אשל: אני עורכת דין ועובדת סוציאלית במועצה לשלום הילד.

<לירון אשל: אני מצטרפת לברכות.

<לירון אשל: מבחינתי זה באמת יום מרגש לראות את הילדים כאן ממלאים את האולם.

<לירון אשל: אנחנו יושבים מדי שבוע בדיונים שקשורים לזכויות ילדים ועוסקים בעשייה היום יומית שלנו בזכויות ילדים אבל זה ממש לראות אותם מולנו ולהרגיש אותם בתוך התהליך.

<לירון אשל: אני אתחיל מזה שאני מברכת על האמנה ואני מברכת על המהלך הזה.

<לירון אשל: אני שומעת כאן את הקולות שהאמנה היא חשובה.

<לירון אשל: מבחינתנו היא אמנה משלימה ולא מחליפה.

<לירון אשל: חקיקה אולי נדרשת בתחום שמתייחס לעידן הדיגיטלי כאשר נכנס שחקן חדש לזירה שצריך לתת עליו את הדעת ולהתייחס אליו בהתאם והיא גם כמובן לא מחליפה צורך באכיפה נכונה של חוקים שכבר קיימים ואכיפה שלא נעשית די בנוגע להעסקת בני נוער, לסימון שידורים ולכל מיני פרסומים מזיקים.

<לירון אשל: בהחלט אנחנו מצטרפים להתרגשות ולערך הגדול שיש בשותפות של בני נוער במהלכים כאלה, מהלכים שמבחינתנו גם בסופו של דבר מסייעים לשנות מדיניות ואולי זה המקום הכי חשוב ממנו יצא הקול.

<לירון אשל: אנחנו רואים את זה גם מקרוב בפרלמנט הילדים שחברת הכנסת לוקחת חלק לקראת כנס באר שבע, הכנס הגדול שעוסק בזכויות ילדים והמטרה שלו היא לשמוע מקרוב מה הם הצרכים, מה הם הרצונות מתוך השטח.

<לירון אשל: לפעמים אנחנו חושבים שאנחנו יודעים טוב מה צריך ומה קורה בשטח אבל הם כנראה יודעים טוב מאתנו.

<לירון אשל: חברת הכנסת מלווה אותנו גם בכנס הזה וגם בהכנה של פרלמנט הילדים.

<לירון אשל: שוב, אנחנו מברכים על האמנה, אנחנו חושבים שהיא חשובה, לא מחליפה אלא משלימה ואנחנו ממשיכים ומברכים גם על המשך עשייה משותפת עם הילדים כדי לשמוע את קולם ולהיאבק למען הזכויות שלהם בשיתוף פעולה.

<שיר שאשא ביטון: ללמוד דרכם מה עוד מחכה לנו בעתיד כי הם כל הזמן רצים ולפעמים קשה להדביק את הקצב.

<שיר שאשא ביטון: תודה רבה.

<שיר שאשא ביטון: רונן, אתה רוצה להתייחס?

<רונן אברמסון: לפי מה שעולה כאן, זה אולי המשך ישיר למה שקרה בישיבה הקודמת בה דובר על כך שיש תכנים לגיל הרך.

<שיר שאשא ביטון: תציג את עצמך.

<רונן אברמסון: ראש אגף פיקוח במועצת הכבלים והלוויין.

<רונן אברמסון: הנושאים האלה טיפול רב מערכתי שקשורים גם לחינוך, גם לאוריינות תקשורת, גם לשיתוף פעולה הורי וגם יכולת אכיפה במידה מסוימת, גם החלה של איזשהו סוג של רגולציה לאמצעי המדיה החדשים.

<רונן אברמסון: זה מאמץ גדול וראוי שייעשה אבל הוא כמובן דורש משאבים בכל מה שקשור לכך.

<רונן אברמסון: נראה שנדרשת כאן פעולה מאוד משמעותית שמערבת כמה גופים.

<שיר שאשא ביטון: תודה רבה.

<שיר שאשא ביטון: אם יש בני נוער מהקהל שרוצים להתייחס, בשמחה רבה.

<ירדן דויטש: אני מעמק החולה.

<ירדן דויטש: יש לי שאלה למנכ"ל טינק.

<ירדן דויטש: החוק הזה יגרום לחלק מהיו-טיוברים לא לעשות את זה.

<ירדן דויטש: הם פשוט לא יכניסו את המותגים כי הם לא ירצו לערוך.

<ירדן דויטש: עריכה לוקחת לפחות שלושה-ארבעה ימים עד שמעלים סרטון.

<ירדן דויטש: כשיש מאתיים אלף צופים, הם צריכים להשקיע.

<יניב וייצמן: אתה מאוד מאוד צודק.

<יניב וייצמן: בסוף אני חושב שצריך להבין שכל מילה שכתובה כאן, מישהו צריך ללכת וליישם אותה.

<יניב וייצמן: ליישם אותה, זה לא אני עם עצמי.

<יניב וייצמן: בסוף כשאתה אומר מעכשיו כל פעם לציין תוכן שיווקי, אתה צריך לבוא בסופו של דבר לאותה נערה שמעלה תמונה באינסטגרם או לאותו יו-טיובר ולהגיד.

<יניב וייצמן: יכול להיות שהם יגידו שהם לא רוצים.

<יניב וייצמן: תבין, בסוף תפקידי הוא להגיד, אתם לא רוצים, אתם לא תשתתפו בקמפיין.

<יניב וייצמן: יש כאן שרשרת שמתחילה ומגיעה מאוד רחוק.

<יניב וייצמן: זאת האחריות והקול שאנחנו מוציאים כאן.

<יניב וייצמן: אתה מאוד צודק.

<ירדן דויטש: בשלב מסוים הם לא יעשו את זה.

<ירדן דויטש: זה גם פוגע לכם בהכנסות וגם בהם.

<שיר שאשא ביטון: בואו נודה על האמת, אנחנו עכשיו לא דואגים להכנסות.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו דואגים לבני הנוער כדי שלא ינוצל.

<ירדן דויטש: זה אינטרס שלהם, אבל עדיין.

<שיר שאשא ביטון: אתה מנסה לסגור אתו עכשיו עסקה שהם יערכו את זה?

<ירדן דויטש: לא.

<יניב וייצמן: אתה אומר שיהיה קשה ליישם את זה?

<ירדן דויטש: לא.

<ירדן דויטש: לפי האמנה יהיה רשום שזאת פרסומת.

<ירדן דויטש: אנחנו יודעים מהתחלה שזאת פרסומת.

<ירדן דויטש: אנחנו רואים את המוצג ומבינים.

<יניב וייצמן: אני נותן לבני הנוער קרדיט אדיר.

<יניב וייצמן: דרך אגב, בני נוער שלנו יודעים לזהות ויודעים לשים לב.

<יניב וייצמן: אני נותן להם קרדיט.

<יניב וייצמן: אבל התכנים נוגעים גם לילדים יותר קטנים.

<יניב וייצמן: תבינו, העולם השתנה.

<יניב וייצמן: פעם הושיבו אותנו מול הטלוויזיה, היה רגולטור שקבע מה נראה בטלוויזיה, אבל היום הדמוקרטיה הגיעה גם לרשת.

<יניב וייצמן: כל אחד שרוצה לפתוח מצלמה ולשדר את עצמו, יכול לעשות זאת.

<יניב וייצמן: כל ילד בן שלוש או בן עשרים שרוצה להסתכל, יסתכל.

<יניב וייצמן: אין שליטה על הדבר הזה.

<יניב וייצמן: זה אתגר אתו אנחנו מתמודדים.

<יניב וייצמן: חבר'ה, זאת הסיבה שאני כאן.

<יניב וייצמן: זה האתגר שכולנו מתמודדים אתו.

<יניב וייצמן: אתם שואלים מי מטפל בזה אבל אף אחד לא מטפל בזה.

<יניב וייצמן: זה התהליך המדהים שאנחנו עוברים כאן ביחד.

<יניב וייצמן: בדיוק השאלות האלה שאנחנו שואלים ושאלנו במהלך הפגישות, מי מטפל בזה?

<יניב וייצמן: מי המבוגר האחראי?

<יניב וייצמן: הרבה אנשים אומרים, מה, אתם המבוגר האחראי?

<יניב וייצמן: שאלו אותי מי נותן לחתול לשמור על השמנת.

<יניב וייצמן: הנה, אני כאן.

<יניב וייצמן: הנה, אני כאן כדי לעשות את זה.

<שיר שאשא ביטון: תודה.

<שיר שאשא ביטון: יעל, מועצת התלמידים והנוער הארצית.

<יעל קוטון: אני מפקחת ארצית על מנהיגות צעירה, מועצת התלמידים ונוער ומד"צים.

<יעל קוטון: אני קודם כל רוצה לברך על הדיון החשוב הזה ועל התהליך שעשיתם.

<יעל קוטון: תודה לבוגרים, לחברת הכנסת, ליניב וייצמן והשותפים.

<יעל קוטון: יש כאן הרבה מאוד עבודה.

<יעל קוטון: הנושא של הפרסום והשיווק, יש לו עוצמות אדירות של השפעה על ילדים ובני נוער ואני חושבת שזאת איזושהי התחלה אבל דורשת עוד הרבה מאוד עבודה.

<יעל קוטון: זה לא חוק ולכן אי אפשר להגיד אכיפה, אבל כן לראות איך באמת זה ממומש.

<יעל קוטון: אני חושבת שלבני הנוער ששותפים כאן יש תפקיד מאוד משמעותי.

<יעל קוטון: אני רוצה להודות לכל בני הנוער, לכל מועצות התלמידים שהגיעו לכאן מאילת, מקריית שמונה ומכל רחבי הארץ ומאוד חשוב לי שהם הגיעו לכאן וגם יוכלו להביע את דעתם.

<יעל קוטון: יש כאן דיון מאוד פורה אבל חשוב לי שהם גם יישמעו כאן.

<יעל קוטון: אני חושבת שאחד התפקידים החשובים הוא באמת להפיץ את הבשורה, לקיים את הדיונים האלה במעגלים שונים, להגיע עד אחרון בני הנוער והתלמידים בבתי הספר ולהעלות את המודעות לנושאים האלה במשותף כל הגורמים שנמצאים כאן.

<יעל קוטון: בני הנוער, חשוב שתדברו.

<שיר שאשא ביטון: תודה רבה.

<שיר שאשא ביטון: גם כאן הייתה החלפת משמרות תוך כדי תנועה.

<שיר שאשא ביטון: באמת מדובר על תהליך ממושך ולא משהו שעשינו אותו ברגע.

<שיר שאשא ביטון: דוקטור ענת באלינט.

<ענת באלינט: אני עוסקת בכלכלה פוליטית של התקשורת, שזה אומר איך פוליטיקה, כסף ומדיה – המשולש הזה – עובדים ביחד ובאופן ספציפי המחקר של הדוקטורט שלי הוא על תוכן שיווקי בישראל ובבריטניה, איך הוא משפיע על התוכן.

<ענת באלינט: אני גם הוצאתי ספר שעוסק בדיוק בנושא הזה בתעשיית הטלוויזיה במסגרת המכון הישראלי לדמוקרטיה.

<ענת באלינט: אני גם עיתונאית בעברי וכתבתי על הנושא הזה די הרבה.

<ענת באלינט: אפשר להגיד שאני גם מכירה את התעשייה לא רע.

<ענת באלינט: אין זמן רב ולכן אני לא אדבר אקדמית אלא אני אומר כמה נקודות.

<ענת באלינט: אני חייבת לציין שרציתי היום להציג סרטון קצר שמדגים את התופעה הזאת של תוכן שיווקי, תכנית שקוראים לה קופי טוק שאני חושבת שיניב מכיר אותה מכיוון שהוא עשה אותה, כדי להדגים את הדרכים המתוחכמות והחמקמקות בהן מוכרים קפה לבני נוער.

<ענת באלינט: אתמול דיברתי עם הוועדה, נתבקשתי שלא להציג את הסרטון.

<שיר שאשא ביטון: מטעמי זמן.

<ענת באלינט: אני חייבת להגן על כבודו של יניב וייצמן.

<שיר שאשא ביטון: אם את רוצה להתייחס עניינית, אז בבקשה.

<שיר שאשא ביטון: אם את נותנת פרשנות לתהליכים, את יודעת כמה אנשים רצו להציג כאן בוועדה?

<שיר שאשא ביטון: היינו יושבים במשך שעתיים ורק רואים דוגמאות.

<שיר שאשא ביטון: בבקשה תהיי עניינית.

<שיר שאשא ביטון: לא באנו להתנגח.

<שיר שאשא ביטון: הדיון הזה הוא לא יניב אלא הוא מועצת התלמידים והנוער.

<שיר שאשא ביטון: אם יש לך טענות או משהו שאת רוצה להביא למועצת התלמידים והנוער על התהליך המדהים שהם עשו, בבקשה.

<ענת באלינט: הזמנתם אותי בגלל המומחיות שלי.

<שיר שאשא ביטון: בבקשה לדבר על תחום המומחיות שלך ולא על שום דבר שהוא מסביב.

<ענת באלינט: בסדר.

<ענת באלינט: קודם כל, תוכן שיווקי, מה שאנחנו מכנים פרסום סמוי, הוא תופעה מזיקה.

<ענת באלינט: הוא תופעה מזיקה למבוגרים ולבני נוער ואין לה שום היבט חיובי מבחינת צרכני התקשורת.

<ענת באלינט: יש לה היבט חיובי לכלכלת התקשורת, למפרסמים ולשיווק אבל לא לאף אחד מבני הנוער שיושב כאן.

<ענת באלינט: זאת תופעה מזיקה מכיוון שזה סוג של שיווק שהבסיס שלו הוא מניפולציה וגניבת דעת.

<ענת באלינט: אני מציינת את זה רק בנקודות אבל כמובן אני יכולה להרחיב על כך.

<ענת באלינט: כתבתי על זה דוקטורט.

<ענת באלינט: הדבר השני וזה כבר עלה כאן הוא שאם רוצים להזים את התופעה של תוכן שיווקי היום, זה לא נכון להסתכל על המדיה המרכזית.

<ענת באלינט: אני יודעת שהוועדה הזמינה מחקר מאוד יפה ורציני שעסק בערוצי הטלוויזיה.

<ענת באלינט: לא שם קורים הדברים המשמעותיים - גם תמר העלתה את זה וגם יניב – אלא במדיה דיגיטלית, שיתופית, סנאפצ'ט, פייסבוק, אינסטגרם ויו-טיוב כערוץ מאוד משמעותי לפרסום סמוי של תוכן שיווקי.

<ענת באלינט: מדיה שמבוססת על שיתופיות, על אינטראקטיביות וגם מייצרת כמובן – וגם זה עלה כאן – נושא של עבודת חינם ובעצם ניצול של עבודת חינם במקרה הזה של בני נוער.

<ענת באלינט: היבט מאוד משמעותי הוא שפרסום סמוי, תוכן שיווקי, אלה שתי מלים, זה כמו התנחלויות והתיישבויות, שתי מלים, אחת מכובסת ואחת פחות מכובסת, הפך להיות ערוץ נוח מאוד למפרסמים לפרסם מוצרים שנויים במחלוקת, מוצרים שיש בהם היבט של נזק.

<ענת באלינט: זה לא סיפור חדש ואנחנו מכירים את הסיפור של הוליווד ותעשיית הסיגריות ומאבק גלובלי של עשרות שנים בתעשיית הטבק כדי למנוע פרסום של סיגריות ובעצם למגר את התעשייה הזאת, מאבק שנמשך עד היום, ראו מקרה ליצמן ותעשיית הסיגריות.

<ענת באלינט: לא אכנס לזה.

<שיר שאשא ביטון: ברשותך, בגלל הידע הרב והמאוד רחב, אני רוצה לכנס את זה.

<שיר שאשא ביטון: אני רוצה לשאול אותך מקצועית.

<שיר שאשא ביטון: הגעת כמומחית ואני רוצה לשאול אותך מקצועית.

<שיר שאשא ביטון: אני פעם אחת רוצה לחבר את זה לפרסומות שמופנות לבני נוער כי הרי אנחנו יודעים שבני הנוער נחשפים לעוד הרבה מאוד פרסומות שבכלל לא מכוונות אליהם, שם אנחנו בכלל לא נגענו ואנחנו יודעים שלא קיבלנו לצורך העניין גם את מה שאנחנו כיוונו כאן אם כי אנחנו מאמינים שלפחות עם מי שאנחנו שוחחנו בתהליך, בסופו של דבר זה יחלחל לכל.

<שיר שאשא ביטון: אבל אנחנו מדברים כאן הרבה מאוד גם על שטחים אפורים.

<שיר שאשא ביטון: האם באמת זאת העסקה בחינם וניצול או האם זה מישהו שמרצונו הטוב העלה את זה וסוגיות של איך את תדעי אם הצטלמתי בתמימות עם המוצר הזה ומישהו העלה את התמונה.

<ענת באלינט: זאת לא בעיה.

<ענת באלינט: המבחן הוא פשוט.

<שיר שאשא ביטון: מה את מציעה מבחינת הפרקטיקה?

<שיר שאשא ביטון: איך אפשר בעצם להתמודד עם זה?

<ענת באלינט: תני לי להגיע לזה כי עשיתי את זה בצורה חסכנית את ההצגה שלי כי אני מבינה את מגבלות הפלטפורמה.

<ענת באלינט: המבחן הוא בסופו של דבר מבחן של כסף ותמורה.

<ענת באלינט: אני לא רוצה להיכנס לזה.

<ענת באלינט: זאת אומרת, הנושא הזה של שטחים אפורים הוא חלק מהאינטרס של התעשייה ליצור את השטחים האפורים הלא ברורים וליצור טשטוש.

<שיר שאשא ביטון: לא, הם נוצרים בשטח.

<ענת באלינט: למשל טשטוש בין מה שהוא תוכן חינוכי או בידורי או כל דבר שהוא לבני נוער לבין מה שהוא פרסומת.

<ענת באלינט: תעשיית השיווק מרוויחה מהטשטוש ומהתחומים האפורים.

<ענת באלינט: היא משגשגת שם.

<תלמה בירו: אני מאוד מנומסת, אבל אני חושבת שמדינת ישראל היא המדינה האחרונה במדינות העולם שלא אישרה תוכן שיווקי.

<ענת באלינט: נכון.

<תלמה בירו: שנית, כל תכניות הילדים והנוער, כמעט כולן, הן בכבלים ובלוויין.

<תלמה בירו: שם אין פרסומות.

<תלמה בירו: על מה את מדברת?

<שיר שאשא ביטון: ענת, אני הזמנתי אותך מטעם הוועדה כמומחית לכל הנושא של שיווק ופרסום כדי לראות איך אנחנו ברמה הפרקטית יכולים לקחת את התהליך הזה - - -

<ענת באלינט: אני מגיעה לזה.

<שיר שאשא ביטון: רגע.

<שיר שאשא ביטון: איך אנחנו לוקחים את התהליך היפה הזה שעשו בני נוער, ושוב אני אומרת, עזבי, זה יכול להיות בנוסף לתהליכים אחרים שאנחנו צריכים לעשות ואני לא סתם שואלת את השאלות.

<שיר שאשא ביטון: אבל איך אנחנו מתייחסים קונקרטית לסיפור הזה.

<שיר שאשא ביטון: התחושה שלי היא שיש כאן – וכבר בשיח שהתחיל – איזשהו מקום של התנגחות ואני אומרת, עצרי רגע.

<ענת באלינט: אני חושבת שהנכנסת היא מקום להתנגחות.

<ענת באלינט: הנושאים פוליטיים.

<שיר שאשא ביטון: אני לא רוצה להתנגח כאן.

<ענת באלינט: הבאתם בני נוער כדי להלבין חברת פרסום שהיא מספר אחת בשיווק מזון מזיק לבני נוער.

<ענת באלינט: תנו לי לסיים את דבריי.

<שיר שאשא ביטון: לא, אני ממש מתנצלת, ענת.

<שיר שאשא ביטון: יש כאן האשמות לא כלפי.

<שיר שאשא ביטון: סליחה, אני מנהלת את הדיון, עם כל הכבוד.

<שיר שאשא ביטון: גם ניסית לנהל את הדיון אתמול באיזושהי אמתלה שאנחנו מונעים דווקא ממך.

<ענת באלינט: נכון.

<שיר שאשא ביטון: בואי תראי את כל הפניות האחרות.

<שיר שאשא ביטון: זה ממש לא נכון.

<שיר שאשא ביטון: את יכולה לשקר לעצמך, זה בסדר גמור, אבל התשובה היא לא.

<שיר שאשא ביטון: תחכי שאני אתן לך את רשות הדיבור.

<שיר שאשא ביטון: כך זה עובד כאן בכנסת.

<שיר שאשא ביטון: אני רוצה לומר משהו.

<שיר שאשא ביטון: את יכולה לבוא בטענות אלי כמה שאת רוצה, אני מקבלת ואני מוכנה גם לשקול את הדברים אבל אני לא יכולה לבוא ולהתנגח בעשרות בני נוער, אם לא יותר מזה - - -

<ענת באלינט: בני הנוער הם לא העניין כאן.

<שיר שאשא ביטון: שהיו שותפים, שזה צמח מהם, שהם ביקשו את הדיון והם ביקשו את התהליך והיה גם מי שהקשיב להם.

<שיר שאשא ביטון: את יודעת מה?

<שיר שאשא ביטון: בניגוד להרבה מקומות אחרים שם זה בכלל לא מעניין.

<ענת באלינט: אל תשתמשי בבני הנוער.

<שיר שאשא ביטון: אני לא משתמשת בבני הנוער עם כל הכבוד לך.

<שיר שאשא ביטון: כל מה שאני עושה כאן למען בני הנוער, את האחרונה שתבואי ותגידי שאני משתמשת בבני נוער.

<שיר שאשא ביטון: אני מאוד מבקשת ממך.

<שיר שאשא ביטון: אני ניהלתי כאן יום למרות כל ההאשמות וכל השיח שהיה כאן בצורה מאוד מכובדת.

<שיר שאשא ביטון: את רוצה להמשיך ולנהל אותו בצורה מכבדת, לא כלפי אלא כלפי כל האורחים שהגיעו מרחוק ליום החגיגי הזה.

<שיר שאשא ביטון: זה דיון חגיגי.

<שיר שאשא ביטון: את רוצה לנהל דיון מקצועי, אנחנו נקיים דיון מקצועי.

<שיר שאשא ביטון: אני מבקשת התייחסות מקצועית ולא התנגחות ולא האשמות ולא זלזול בתהליך שהיה כאן.

<שיר שאשא ביטון: אם את מסוגלת לכך, בבקשה.

<ענת באלינט: אני רוצה לסגור את הנקודה הזאת ולומר שתוכן שיווקי הפך להיות ערוץ לפרסום מוצרים שהם מזיקים, חלקם אסורים כמו תרופות למשל או סיגריות וגם פרסום של מזון מזיק.

<ענת באלינט: אני אציין רק חלק מהלקוחות שלמשל חברת טינק משרתת אותם - - -

<שיר שאשא ביטון: אבל הדיון הוא לא חברת טינק.

<ענת באלינט: כמו מילקי של שטראוס, מנה חמה...

<שיר שאשא ביטון: תודה רבה ענת.

<שיר שאשא ביטון: תודה רבה.

<שיר שאשא ביטון: אני מעבירה את רשות הדיבור לבני הנוער.

<אליאב בטיטו: דוקטור ענת, אני חייב לומר משהו.

<ענת באלינט: אני רוצה לסיים את הדברים שלי.

<שיר שאשא ביטון: לא.

<שיר שאשא ביטון: מבחינתי רשות הדיבור הסתיימה.

<אליאב בטיטו: ההאשמה שלך שמנצלים אותנו, את העלית האשמה מאוד חמורה.

<אליאב בטיטו: את טענת כרגע שבני הנוער נוצלו על ידי הוועדה לזכויות הילד.

<אליאב בטיטו: זאת הטענה.

<ענת באלינט: כדי להחליש רגולציה.

<אליאב בטיטו: בואי לא נעשה את זה מכבסת מלים.

<אליאב בטיטו: את כל הטריקים האלה אני מכיר, אני עשיתי אותם בעצמי כשהייתי צעיר וכשפעלתי כאן בפרלמנט הזה.

<אליאב בטיטו: תקשיבי למשהו אחד.

<אליאב בטיטו: אני רוצה להגיד שיהיה מאוד ברור.

<אליאב בטיטו: אף אחד כאן לא ניצל בני נוער, לא פנה למועצה במטרה להלבין כל מיני חברות.

<אליאב בטיטו: הדבר הזה לא קרה ומי שחושד בדבר הזה, יש משפט מאוד ברור – החשוד בכשרים, אני לא אמשיך את המשפט.

<אליאב בטיטו: פשוט מאוד.

<אליאב בטיטו: אמרת כאן האשמה מאוד חמורה.

<אליאב בטיטו: אם יושבת ראש הוועדה תחליט מחר לתבוע בבית משפט, כנראה שהיא גם תנצח.

<אליאב בטיטו: תודה.

<אליאב בטיטו: יש הבדל בין חקיקה לבין כוונות טובות.

<אליאב בטיטו: יש עוד הרבה מה לעשות בתהליך.

<אליאב בטיטו: יש כאן צד מאוד פסימי וצד מאוד אופטימי.

<ענת באלינט: אתם לא רוצים לשמוע את העובדות.

<שיר שאשא ביטון: ענת, את מוזמנת לשלוח את הדברים בכתב.

<שיר שאשא ביטון: אני מבקשת לסיים את הדיון.

<ענת באלינט: רגולציה עצמית של חברות, רגולציה עצמית כושלת.

<שיר שאשא ביטון: אבל זה לא חוק.

<ענת באלינט: מה שאתם עושים עכשיו זה ניסיון להכשיל את מה שהתעשייה הזאת עושה בדרכים חמקמקות.

<ענת באלינט: פרסום מזון מזיק עתיר סוכר, שומן, מלחים לבני נוער ברשתות חברתיות.

<ענת באלינט: חקיקה תמנע.

<שיר שאשא ביטון: תודה רבה.

<שיר שאשא ביטון: אני לא רוצה להפוך את הדיון לג'ונגל.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו בכנסת, עם כל הכבוד למה שאתם רגילים לראות בטלוויזיה.

<שיר שאשא ביטון: אצלי בוועדה זה לא קורה.

<שיר שאשא ביטון: ענת, עם כל הכבוד.

<ענת באלינט: זה נושא פוליטי.

<ענת באלינט: זה נושא פוליטי שמערב הרבה כסף ויש אינטרסים.

<שיר שאשא ביטון: תודה רבה.

<ענת באלינט: מציגים את בני הנוער הם אנשים שמייצגים אינטרסים כלכליים - - -

<שיר שאשא ביטון: תודה רבה.

<שיר שאשא ביטון: אני מבקשת להוציא אותה החוצה.

<שיר שאשא ביטון: אם היא לא מסוגלת להתנהג כאן בדיון, עם כל הכבוד, אני רוצה שיירשם.

<ענת באלינט: לצאת?

<שיר שאשא ביטון: לא, אם סיימת לדבר ואת מסוגלת גם להקשיב למה שיש כאן, לא.

<ענת באלינט: היה לי מה לומר אבל אני מבינה שאני לא אומר.

<שיר שאשא ביטון: את יכולה להישאר.

<שיר שאשא ביטון: גם חשוב שתשמעי את הדברים.

<שיר שאשא ביטון: עם כל הכבוד, אף אחד לא יצר שום אמנה, וזה כתוב בפרוטוקול, ואמרתי את זה גם יותר מפעם אחת בדיון הזה, כך שמי שרוצה לשמוע, שמע, ומי שכנראה בא נעול, לא שמע.

<שיר שאשא ביטון: לכן אני אומר את זה שוב.

<שיר שאשא ביטון: האמנה לא באה להחליף חקיקה והאמנה לא באה להחליף רגולציה.

<שיר שאשא ביטון: הגיע הזמן שמדינת ישראל תקדש תהליכים חינוכיים שנעשים בשיתוף עם בני נוער.

<שיר שאשא ביטון: לדבר עם בני נוער, זה לא להחליש את הממסד אלא זה לחזק את הממסד, זה לחזק את החברה שלנו, זה לחזק את האזרחים ומחר, הנה, אליאב, אחרי התהליך שהוא היה בן נוער כתלמיד כאן, לחזק את התהליכים שהם ייהפכו לאזרחים שישבו כאן וישפיעו וינהלו תהליכים משמעותיים.

<ענת באלינט: אל תושיבי אותם בשולחן אחד בכנסת - - -

<שיר שאשא ביטון: אני אושיב אותם בשולחן אחד כי הם יושבים בהרבה דיונים בכנסת והם יושבים בהרבה מאוד דיונים מתוך מקום של אינטרס שלהם וזה לגיטימי וזה קורה בהרבה מאוד ועדות.

<ענת באלינט: איפה האנשים של משרד הבריאות?

<שיר שאשא ביטון: סליחה, ענת, את מפריעה לי לנהל את הדיון.

<שיר שאשא ביטון: מה הקשר למשרד הבריאות?

<אליאב בטיטו: האמנה מדברת על פרסום בכלל ולא רק על פרסום בנושא מזון.

<אליאב בטיטו: אם לקחת את הנושא של המזון, זה נושא מאוד ספציפי.

<אליאב בטיטו: יש כאן צד פסימי וצד אופטימי.

<אליאב בטיטו: תנסי רגע להיות ריאלית.

<ענת באלינט: כל המדינות אוסרות פרסום - - -

<שיר שאשא ביטון: אני רוצה לחזור לנושא.

<שיר שאשא ביטון: זאת לא פעם ראשונה.

<שיר שאשא ביטון: אתם יודעים מה?

<שיר שאשא ביטון: זאת הזדמנות לומר.

<שיר שאשא ביטון: יכולתי לפתוח עם זה את הדיון אבל אמרתי שאנחנו לא מערבבים ביום החגיגי הזה סוגיות שיש לי ביקורת עליהן.

<ענת באלינט: את מוציאה אותי?

<שיר שאשא ביטון: כן.

<שיר שאשא ביטון: חד משמעית כן.

<ענת באלינט: בסדר.

<ענת באלינט: לא אוכל לשמוע את הדברים.

<שיר שאשא ביטון: את יכולה לצפות בשידור ולשמוע.

<שיר שאשא ביטון: לא פתחתי ואמרתי שכבר היה ניסיון לקחת את התהליך היפה הזה שאתם עשיתם ולקשור אותו למשהו אחר לגמרי, לכל הנושא של רגולציה על מזון בריא לבני נוער ומזון בריא בכלל.

<שיר שאשא ביטון: לאמנה אין קשר לסיפור של מזון בריא.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו בכלל לא היינו שם.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו לא מתנגדים.

<שיר שאשא ביטון: זה גם מה שנאמר כאן עכשיו על ידי ענת.

<שיר שאשא ביטון: עירבת את משרד הבריאות.

<שיר שאשא ביטון: האמנה באה לעסוק בפרסום הוגן לבני נוער במקום שאין בו רגולציה כיום.

<שיר שאשא ביטון: מי שרוצה לחוקק, יש כאן 120 חברי כנסת וכל אחד רשאי בכל רגע נתון לקום ולעשות את המהלך הזה.

<שיר שאשא ביטון: בינתיים אנחנו רואים שזה לא קורה אבל כאן כן קרה דבר וכן היה תהליך.

<שיר שאשא ביטון: אפשר לבקר אותו ולהגיד שהוא פחות אפקטיבי ויותר אפקטיבי, וזה בסדר גמור שהדעות יהיו חלוקות אבל אנחנו צריכים לתת צ'אנס.

<שיר שאשא ביטון: באנו לכאן כדי לשמוע את בני הנוער.

<שיר שאשא ביטון: באנו כדי שהם ישתפו אותנו בחוויה שהם עברו ואני מקווה שעוד אנשים ועוד גופים – וזה לא משנה לי עכשיו אם יהיו מסחריים או לא מסחריים – יאמצו את המודל הזה וידברו אתכם וישמעו אתכם.

<שיר שאשא ביטון: במקומות שאנחנו נרגיש שאנחנו צריכים לחזק את התהליך הזה בחקיקה, אני יכולה להבטיח לכם כאן שאנחנו נחזק אותו בחקיקה.

<שיר שאשא ביטון: אבל בינתיים, בהינתן המציאות שיש הרבה דברים שמה לעשות, הרגולציה לא באמת תעשה את ההבדל אבל אחריות ציבורית ורצון טוב כן יוכלו להוביל אותנו לתהליכים משותפים משמעותיים, אנחנו ננסה גם את הערוץ הזה ואני לחלוטין לא כופרת בו.

<שיר שאשא ביטון: אני מתנצלת, אני מרגישה צורך אישי להתנצל בפני כל נער ונערה שיושבים כאן, שהזמנתי אותם לכאן ליום חגיגי, ליום זכויות הילד, יום שהוא שלכם והוא לא יום של התנגחות.

<שיר שאשא ביטון: באמת אני רוצה שתבינו.

<שיר שאשא ביטון: נאמר כאן משפט והוא שהכנסת היא מקום להתנגחות.

<שיר שאשא ביטון: אני חושבת שביום שאנחנו נבין שהכנסת היא לא מקום להתנגחות אלא היא המקום לבוא ולעשות למענכם ולמען הציבור, כל הבית הזה ייראה אחרת וכל המציאות והחברה שלנו ייראו אחרת.

<שיר שאשא ביטון: אני מאוד מקווה שאת זה אתם תיקחו מהדיון ולא את האמירות האחרות שנאמרו כאן.

<שיר שאשא ביטון: ברשותכם, חשוב לי לשמוע עוד כמה בני נוער ולכן נאריך מעט את הדיון.

<אופיר יקיר: שלום לכולם.

<אופיר יקיר: אני בוגרת המועצה הארצית.

<אופיר יקיר: הייתי חלק מתהליך האמנה.

<אופיר יקיר: אחד הדברים שליווה אותנו כל הזמן, אחד הדברים שעדיין מלווה אותנו וכל פעם שאני מדברת עליהם, אני מלאה בהתרגשות כל פעם שהנושא הזה עולה, גם עכשיו אני ברמת התרגשות גבוהה, זה שבאמת כל האמנה הזאת באה לגרום לכל המפרסמים , לכל מי שלוקח חלק בזה, לעשות חשבון נפש עם עצמו.

<אופיר יקיר: בסופו של דבר אנחנו לא נגיד להם מה לפרסם ומה לא לפרסם.

<אופיר יקיר: האמנה היא לא משהו מחייב.

<אופיר יקיר: אנחנו באים לכל מפרסם, לכל מי שלוקח חלק בתהליך הפרסום, להבין אם הוא עושה משהו נכון, משהו מוסרי, שהמצפון שלו יהיה שקט.

<אופיר יקיר: אני לא אומר ליניב אם המצפון שלו שקט או לא.

<אופיר יקיר: זה משהו שהוא יודע.

<אופיר יקיר: זה מה שאנחנו באים לעשות כאן, לגרום לתהליך הרבה יותר מוסרי, הרבה יותר עמוק, הרבה יותר חשוב מכל מה שאפשר להגיד בחוקים.

<אופיר יקיר: זה משהו שאנחנו בפני עצמנו צריכים לחיות אתו בשלום.

<אוריאל רפאלי: יש לי שאלה כללית שמופנית לנציגי מועצת התלמידים הארצית שעמלו על האמנה.

<אוריאל רפאלי: לפני מספר חודשים מועצת התלמידים השיקה בעצמה אפליקציה.

<אוריאל רפאלי: כחלק מהפרסום של האפליקציה אנחנו עשינו פרסום בווטסאפ, פרסום מאוד מאוד גדול.

<אוריאל רפאלי: איפה אנחנו שמים את הקו בין למי מותר לפרסם בווטסאפ ולמי אסור לפרסם בווטסאפ?

<אוריאל רפאלי: הפרסומות שלנו היו שמי ששולח את זה לאחר והחברים שלו מורידים את האפליקציה, מקבל פרס כלשהו שאני כרגע לא זוכר מהו.

<אוריאל רפאלי: היכן הגבול שלנו?

<שיר שאשא ביטון: מהי האפליקציה?

<קריאה: אתה מדבר על ה-איי-טין?

<אוריאל רפאלי: כן.

<יובל חלביה: זאת אפליקציה אחרת.

<יובל חלביה: זאת אפליקציה שמכילה בתוכה את כל החנויות ואנחנו לא מפרטים את החנות עצמה.

<יובל חלביה: אנחנו לא מפרסמים את המשווק עצמו.

<יובל חלביה: אתה מפרסם מה שמקנה לבני הנוער את ההטבות שלהם בחנויות האלה שהסכימו להשתתף בזה.

<שיר שאשא ביטון: אתה נותן את זה ממקום של ההטבות שניתנות לכם?

<יובל חלביה: כן.

<יובל חלביה: הטבות שניתנות מטעם החברה.

<קריאה: זה מאגד הרבה חנויות.

<יובל חלביה: זה לצורך העניין ברוח של האמנה.

<יובל חלביה: אתה לא בא ומשווק משהו ספציפי אלא אתה משווק את כל מי שהסכים להשתתף בזה למען בני נוער ולטובת בני הנוער.

<שיר שאשא ביטון: אתם השתמשתם במה שאנחנו קבענו באמנה שלמעשה מדובר בתוכן שהוא פרסומי?

<יובל חלביה: כן.

<יובל חלביה: זאת אפליקציה שאנחנו מפרסמים אותה.

<יובל חלביה: הם יודעים.

<גלית לבון: היום אנחנו יודעים שהאינסטרגם, על פי סקרים שנערכו, הוא האפליקציה הפופולרית ביותר בקרב בני הנוער.

<גלית לבון: מה שקורה היום בארצות הברית זה שקבעו שכל פעם שיש עמוד לחיקוי עבור בני הנוער, מעלה תמונה או כל תוכן שיווקי אחר, הוא צריך לכתוב מתחת האשטאג AD, וכך הוא מראה שזאת פרסומת.

<גלית לבון: אפשר לחשוב למה שזה לא יקרה גם אצלנו.

<יניב וייצמן: זה קורה.

<יניב וייצמן: בזכות האמנה זה קורה.

<יניב וייצמן: זאת בדיוק האמנה.

<גלית לבון: אתם אמרתם שצריך לכתוב שזה תוכן שיווקי.

<יניב וייצמן: רשום שהוא משתתף בקמפיין.

<גלית לבון: אבל לא כדאי לקבוע איזשהו משהו שהוא עבור כולם?

<גלית לבון: אם בן נוער רואה שמתחת כתוב איזשהו משהו שאנחנו נקבע, אז הוא ידע שזה תוכן שיווקי, שזה משהו ששילמו עבור הפרסומת עבור בן הנוער כדי שהוא יעלה עם תמונה.

<יניב וייצמן: זה האשטאג.

<יניב וייצמן: משתתף בקמפיין.

<יניב וייצמן: זה התרגום של ה-AD, הפרסומת בארצות הברית.

<יניב וייצמן: קראנו לזה משתתף בקמפיין.

<גלית לבון: אבל משתתף בקמפיין זה משהו שהוא יותר עניין מסובך וקשה.

<גלית לבון: מה שקרה שם זה משהו מאוד פשוט.

<שיר שאשא ביטון: העיקר שיהיה סימון.

<שיר שאשא ביטון: על הסימון אפשר להתווכח.

<שיר שאשא ביטון: אני שמחה שהוויכוח הוא איך מסמנים ולא אם מסמנים.

<שיר שאשא ביטון: היה שווה גם לחכות ולהאריך את הדיון כדי לשמוע את זה כי זה אומר שאנחנו מתקדמים לפרקטיקה, מה שלדעתי היה צריך לקרות כבר מראשית הדיון אבל אומרים שעדיף מאוחר וכנראה לא סתם אומרים את זה.

<שיר שאשא ביטון: תודה רבה לך על ההערה ושהחזרת חיוך לאנשים בחדר.

<אופק אללוף: רציתי לומר לכל מי שבא לכאן - הם לא כאן עכשיו – והביע את הביקורת, באמת אני לא מבין.

<אופק אללוף: הרצון לעשות את האמנה לא בא מחברי הכנסת, הוא לא בא ממועצת התלמידים הארצית ולדעתי על זה אנחנו צריכים להסתכל ולהתמקד.

<אופק אללוף: בא אדון וייצמן וביקשו, בואו נפתור את הבעיה, בואו נסתכל על הבעיה ונעשה משהו בנדון.

<אופק אללוף: לפי הגיון נורמלי הם אמורים להיות אלה שמתנגדים, הם אמורים להיות בעלי האינטרסים עם הכסף.

<אופק אללוף: אם הם באו ורוצים לתקן את הבעיה, למה להתנגד?

<אופק אללוף: נכון שזאת לא חקיקה, נכון שעל האמנה אין רגולציה - - -

<שיר שאשא ביטון: אתם אלה שיעשו עליה רגולציה.

<שיר שאשא ביטון: תחרימו את מי שלא מקיים את האמנה.

<שיר שאשא ביטון: יש לכם כוח עצום.

<אופק אללוף: נכון.

<אופק אללוף: זה נבע מכך שכל צד בעצמו רוצה ליצור לעצמו יותר רווחים על ידי הדבר הזה שאני מכנה אותו הכוח הכלכלי של בני הנוער, כי הם הבינו שפחות יתמקדו במבוגרים ואם אנחנו נתמקד בבני נוער, אנחנו נשיג יותר רווחים.

<אופק אללוף: אני אומר שאם באו מעצמם וכל המשולש הזה – מועצת התלמידים, הפרסומאים והכנסת – הסכים לשלב ידיים, למה ההתנגדות?

<אופק אללוף: נכון שזאת רק תחילת הדרך, נכון שתופעות בעייתיות עדיין קורות, אבל זה צעד בכיוון הנכון.

<אופק אללוף: זה לחלוטין צעד בכיוון הנכון.

<אופק אללוף: רציתי לשאול אותך חברת הכנסת האם אפשר באמת לקחת את האמנה הזאת ולהוסיף לה מטעם הכנסת בחקיקה או בתקנות של שר התקשורת, האם אנחנו יכולים להוסיף לזה רגולציה.

<אופק אללוף: מה עמדתך בנוגע לחקיקה ובנוגע לתקנות?

<אופק אללוף: האם אפשר לעשות רגולציה רצינית?

<שיר שאשא ביטון: אנחנו חשבנו על זה אבל בסוגיות שעולות באמנה – ויכול להיות שאת חלקן כן נוכל לקיים בחקיקה וברגולציה – חלקן הן סוגיות חברתיות.

<שיר שאשא ביטון: למשל נושא הייצוג.

<שיר שאשא ביטון: אם נאמר שאנחנו רוצים ייצוג לכל בני הנוער, דיברו כאן על כל מגוון הצבעים לצורך העניין ואנשים שהם יותר מלאים ואנשים שהם רזים, ולא רק הדוגמניות והדוגמנים שאנחנו רואים, אם אלה אנשים עם מוגבלויות, ערבים, אתיופים וכולי, מכל הקשת.

<שיר שאשא ביטון: מה נכתוב בחוק?

<שיר שאשא ביטון: שבכל פרסומת צריך שיהיה אחד כזה ואחד כזה?

<שיר שאשא ביטון: יש כאן דברים שאם אנחנו כחברה לא מבינים שאנחנו צריכים לעשות את השינוי, אז אני לא בטוחה שאנחנו יכולים לייצר חוק הגיוני שנוכל לקדם אותו.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו באנו וניסינו בעצם להיכנס בעיקר לסוגיות האלה כפי שהוגדרו כאן, שהן שטח אפור לא כי מישהו יצר אותן אלא כי הן כאלה, כדי להבחין מתי אתה עכשיו הצטלמת עם החבר שלך בטיול שנתי ויש לכם איזה חטיף ואפילו לא זכרת שהוא היה לך ביד, האם אתה פרסמת אותו או לא.

<שיר שאשא ביטון: יש כאן הרבה סוגיות שאנחנו צריכים לתת עליהן את הדעת.

<שיר שאשא ביטון: לעומת זאת יש אולי דברים אחרים שאם אנחנו ביודעין מפרסמים משתמשים לצורך העניין ביו-טיובר, אולי העניין של לרשום שמדובר בתוכן פרסומי, אולי שם אנחנו כן יכולים להיות יותר ממוקדי חקיקה.

<שיר שאשא ביטון: אלה סוגיות שצריך לבחון אותן אבל כרגע יצאנו למהלך שאני רוצה להאמין שאולי ישנה קצת את התודעה של השותפים והכי חשוב, אנחנו יצרנו כאן עשרות אלפי בני נוער שהם שגרירים בשטח.

<שיר שאשא ביטון: הם שם והם יוכלו לעשות את הרגולציה שאנחנו מבקשים והמשווקים ישלמו את המחיר כי יהיו יותר בנו נוער מודעים שבסופו של דבר יחליטו למי הם נותנים את הקרדיט ולמי לא.

<שיר שאשא ביטון: לכן האמנה.

<אופק אללוף: נכון.

<אופק אללוף: צעד בכיוון הנכון.

<אופק אללוף: חלק מתהליך.

<יערה כהן: אני מבית ספר עמק החולה.

<יערה כהן: רציתי לפנות יותר ליניב וייצמן.

<יערה כהן: אני לפעמים שמה לב שיו-טיוברים או לא משנה מי מפרסמים משהו שאתם מפרסמים אותו ונותנים לו לפרסם.

<יערה כהן: יש כאלה שגם לא רושמים למטה.

<יערה כהן: עושים עם זה משהו לפעמים?

<יערה כהן: אתם נותנים למשל לכוכבי אינסטגרם לפרסם משהו ויש כאלה שלא רושמים שזה פרסום.

<יניב וייצמן: כל קמפיין של טינק, היו-טיובר מחויב לרשום שהוא חלק מקמפיין.

<יניב וייצמן: אם אתם רואים קמפיין באינסטגרם - לא כל הקמפיינים של טינק למרות שאני כן מנסה לקחת אחריות ואני מגיע לכאן ומקבל את הביקורות ויושב כאן ומקשיב – בדיוק בשביל זה קמה האמנה.

<יניב וייצמן: כל יו-טיובר שעובד עם טינק או בקמפיינים של טינק, או מוביל דעה אחר, יציין שמדובר בפרסומת, על תוכן שיווקי.

<יניב וייצמן: אם אתם מזהים שדבר כזה לא נעשה, או דיברו כאן על האתגר, וגם אנחנו מתמודדים.

<יניב וייצמן: יכול להיות שיו-טיובר העלה את הקמפיין ואחרי יומיים או אחרי שבוע או אחרי שבועיים נגמר הקמפיין והוא החליט שהוא מוריד את ה-האשטאג כי זה מוריד לו צפיות.

<יניב וייצמן: הקמפיין נגמר כבר.

<יניב וייצמן: הסרטון הרי נשאר ביו-טיוב שלו.

<יניב וייצמן: יש כאלה שרואים את הסרטון גם אחרי שנה מאז עליית הקמפיין.

<יניב וייצמן: אנחנו כל הזמן מתמודדים.

<יניב וייצמן: אפרופו צעד אחד קדימה ועוד צעד אחד.

<יניב וייצמן: כמה זמן צריך להשאיר את זה שמדובר בפרסומת?

<יניב וייצמן: אתגר גדול.

<רוני: יש לי כאן את האמנה וכתוב בה שהיא מתייחסת לפרסומת שמיועדות לבני נוער, פרסומות שמפרסמות דברים שמיועדים לבני נוער.

<רוני: אנחנו נחשפים גם לפרסומות שלא מיועדות לנו, שהן לא מיועדות בהגדרה מפורשת לבני נוער.

<רוני: אני רוצה לדעת איך מתמודדים עם דברים שלא מיועדים לנו ואנחנו כן נחשפים אליהם.

<רוני: אם נגיד מפרסמים משהו והפרסומת לא מוגדרת לבני נוער, אבל היא יכולה להתייחס גם אלינו.

<שיר שאשא ביטון: התייחסנו לזה גם קודם.

<תלמה בירו: הפרסומות של הפריים טיים והלייט נייט.

<שיר שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס לזה.

<שיר שאשא ביטון: התייחסתי לזה וכנראה בלהט הדברים זה נטמע.

<שיר שאשא ביטון: דיברנו על כך שהאמנה עוסקת בפרסומות לבני נוער ואנחנו רוצים להאמין שבסופו של דבר אם מדובר באותם מפרסמים, הם יוכלו לאמץ לפחות את ההיבטים החברתיים שדיברנו עליהם גם לגבי פרסומות אחרות.

<שיר שאשא ביטון: אם אנחנו נדבר על ייצוג לכלל החברה ואם אנחנו נדבר על כך שנראה את כל הצבעים ואת כל הגדלים על המסך ונכוון לקהל הרבה יותר רחב מבחינת האוכלוסיות, בסופו של דבר גם משווקים יכולים לזהות שזה וין-וין, כי כאשר יותר בני נוער יזדהו עם מה שמפורסם ואולי גם יותר מבוגרים יזדהו עם מה שמפורסם, תינתן המוטיבציה.

<שיר שאשא ביטון: לא נגענו בזה.

<שיר שאשא ביטון: אי אפשר להכיל את הכול אבל אנחנו רוצים לדעת שלפחות במקומות שמכוונים אליכם והיו בשיח אתכם, אנחנו כן מסוגלים ליצור איזשהו שינוי חברתי.

<שיר שאשא ביטון: שוב, הלוואי, הלוואי, הלוואי שזה ייצור את ההשלכה גם לדברים האחרים בקרב אותם מפרסמים.

<שיר שאשא ביטון: תודה רבה על ההתייחסות והיא מאוד חשובה ומזכירה לנו גם עניין של חינוך ואחריות שלנו בצריכה שלנו את הפרסומות ובכלל את כל המסרים שאנחנו מקבלים מדי רגע ברשתות השונות.

<טל מדלסי: צהרים טובים.

<טל מדלסי: אני נציג של מועצת התלמידים והנוער הארצית מחוז צפון.

<טל מדלסי: יש לי שאלה ליושב ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית, יובל.

<טל מדלסי: אתה דיברת לפני כן על כך שאתה בעצם רוצה להגיע לכלל בני הנוער ולומר להם איך הם לא ינצלו למען הפרסומות ולמען כל מה שקורה עכשיו ברשתות החברתיות.

<טל מדלסי: איך אתה כיושב ראש מועצת התלמידים והנוער תגיע לכל הדברים האלה ואיך אתה תוכל להרחיב את זה בכל החברה הישראלית, בין אם אלה בני נוער ובין אם אלה ההורים שלהם?

<יובל חלביה: כמו שאמרתי בהתחלה, יש לנו משימה.

<יובל חלביה: יש לנו יעדים שאנחנו מעמידים אותם כל שנה מחדש וחלק מהיעדים שלנו, יש לנו את הזרועות שלנו דרך המחוזות, דרך הרשויות, דרך בתי הספר, שם יש לנו את הקשר הישיר מול המחוזות ומול הרשויות.

<יובל חלביה: ביום רביעי הקרוב יש לנו פורום ארצי של יושבי-ראש רשויות.

<יובל חלביה: אלה דברים שכן יכולים לעלות וכן יעלו, הנושאים האלה, כדי לחבר גם את כל ארגון המועצות שאנחנו מהווים נתח מאוד מאוד גדול מבחינת בני הנוער.

<יובל חלביה: איך אנחנו גורמים לכל בני הנוער לדעת - דרך הנבחרים שלהם שאלה מועצות התלמידים.

<יובל חלביה: במקביל יש לנו את ערוצי התקשורת שלנו.

<יובל חלביה: כלומר, הפייסבוק שלנו, האינסטגרם שלנו.

<יובל חלביה: יש לנו גם את הערוצים הישירים שלנו לבני נוער.

<יובל חלביה: השאלה איך מגיעים ל-750 אלף בני נוער זו שאלת מיליון דולר.

<יובל חלביה: זה קשה אבל הרעיון והמשימה, זאת משימה שניקח אותה לתשומת לבנו.

<יובל חלביה: כמו שאמרתי, אנחנו נדאג השנה לראות איך אנחנו מיישמים את האמנה הזאת ביחד עם כל השותפים וזאת בהחלט משימה שכל מועצת תלמידים מחוזית, רשותית, בית ספרית, יכולה לקחת את זה על עצמה, במיוחד אנחנו כמועצה ארצית.

<שיר שאשא ביטון: כך מגיעים לכל בני הנוער.

<שיר שאשא ביטון: אם כל אחד מהמעגלים האלה ייקח חלק בתהליך ובהפצה של מידע – אגב, לא רק בהקשר של האמנה וזאת הזדמנות לומר.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו מדברים הרבה פעמים על הנושא של עבודת נוער ועל דע את זכויותיך ואנחנו זיהינו, במשך שנתיים שעבדנו על הנושא של עבודת נוער, שבני הנוער לא היו מודעים בכלל לזכויות שלהם.

<שיר שאשא ביטון: זאת אומרת, הם לא באמת ידעו אם הם מנוצלים או לא.

<שיר שאשא ביטון: הרעיון היה לראות איך אנחנו מעלים את המודעות בקרב כולם.

<שיר שאשא ביטון: אני חושבת שאתם באמת שגרירים של אמת.

<שיר שאשא ביטון: אם אתם תעשו בתוך המעגלים שלכם, כל אחד בסביבה החינוכית שלו, הבית ספרית שלו, היישובית שלו, המחוזית שלו, כך נרחיב מעגלים ואז נצליח להגיע לכמה שיותר בני ובנות נוער וגם לילדים וילדות.

<שיר שאשא ביטון: שיתוף פעולה, זה המפתח.

<יובל חלביה: אני כן אגע בנקודה נוספת.

<יובל חלביה: הזכרת נוער בעבודה.

<יובל חלביה: כמו שהצבנו לעצמנו יעד לפני כמה שנים לגבי הנושא של זכויות תלמיד ונוער בעבודה והשקנו את המוקד שלנו, היום אנחנו רואים את ההשפעה שלו ואם בהתחלה בני נוער היו שואלים על הזכויות שלהם, היום הם כבר באים אלינו ואומרים שזה מה שמגיע להם ובית הספר שלהם או הרשות שלהם לא עשתה כך וכך.

<יובל חלביה: היום השיח מאוד השתנה וגם כמות הפניות שאנחנו מקבלים היא פחות שאלות אלא יותר עזרה מבחינת מענה.

<שיר שאשא ביטון: זה תהליך של שנתיים.

<שיר שאשא ביטון: זה לא קרה לנו ברגע.

<יובל חלביה: גם האמנה הזאת היא תהליך.

<יובל חלביה: היא צעד.

<שיר שאשא ביטון: תודה רבה.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו חייבים לסגור את הדיון.

<שיר שאשא ביטון: בתכנית המקורית שלי כמובן שיותר בני נוער היו אמורים להשתתף ולהשמיע את דבריהם כי לשם כך הזמתי אתכם, אבל ראיתם בעצמכם את הדינמיקה שנוצרה כאן ואני שוב מבקשת להתנצל.

<שיר שאשא ביטון: אני שוב רוצה לומר תודה למועצת התלמידים והנוער, מהדור של אליאב שהוא הראשון שפגשתי כאן בכנסת ועד יובל, דרך חנניה וכל השותפים שהיו בכל אחת מהקבוצות.

<שיר שאשא ביטון: אני מכירה אתכם אישית רק מתוך הדינמיקה והשיח הצמוד שהיה, גם בנושא הזה וגם בנושאים אחרים אבל אני חושבת שבנושא הזה זה היה מאוד משמעותי ואני מברכת אתכם על התהליך שהוא לא מובן מאליו.

<שיר שאשא ביטון: יניב ותלמה, אני מדברת אליכם כמקשה אחת כי הייתם שותפים ואף פעם לא עשינו את ההבחנה.

<שיר שאשא ביטון: אני כן רוצה להודות לכם על התהליך שעשיתם.

<שיר שאשא ביטון: אפשר לקטרג ואפשר להעביר ביקורת והכול בסדר, אבל אי אפשר להתעלם מהעובדה שאתם הייתם שם בשיח מתמשך עם בני הנוער.

<שיר שאשא ביטון: אתם הייתם שם כדי לשמוע אותם.

<שיר שאשא ביטון: אני רוצה להאמין שכמו שהאמנה הזו יצאה לדרך ואתם נתתם לה במה במקום מכובד, מתוך איזושהי תחושה של מחויבות.

<שיר שאשא ביטון: אתה גם אמרת הרבה מאוד פעמים, יניב, לאורך כל התהליך שאתם רוצים להיות המבוגר האחראי.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו שואלים את עצמנו מי המבוגר האחראי והחלטנו שאנחנו נכנסים לתוך המקום הזה ואני חושבת שהאמירה הזאת היא חשובה ואני לא יכולה להקל בה ראש.

<שיר שאשא ביטון: לכן אני רוצה להודות לכם ולהאמין שבאמת הדברים האלה, נצליח, גם אם יהיה קשה בהתחלה, להביא אותם לכדי מימוש.

<שיר שאשא ביטון: שוב, בני הנוער יהיו שותפים גם במימוש בזה שהם ידפקו לנו בדלת כשהדברים לא באמת יקרו.

<שיר שאשא ביטון: אני רוצה להודות לכל התלמידים שהגיעו מכל רחבי הארץ.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו באמת כאן בשבילכם.

<שיר שאשא ביטון: הדיון הזה הוא באמת דיון חגיגי.

<שיר שאשא ביטון: הוא אמור היה להיות כזה והוא כל כולו בשבילכם.

<שיר שאשא ביטון: כמובן שיש דיונים מקצועיים ונוקבים אחרים במהלך כל השנה ואתם תמיד מוזמנים לעקוב אחרי דיוני הוועדה, לראות נושאים שמעניינים אתכם ולבוא להיות שותפים בשיח.

<שיר שאשא ביטון: הוועדה הזו היא באמת פתוחה עבורכם ואני יותר מאשר אשמח שתהיו שותפים גם בשיח בנושאים אחרים.

<שיר שאשא ביטון: לגבי המלצות הדיון.

<שיר שאשא ביטון: אני רוצה להדגיש בהתחלה שהאמנה לא מחליפה חקיקה.

<שיר שאשא ביטון: גם מי שינסה לבוא ולטעון אחרת, אנחנו לא מחליפים חקיקה.

<שיר שאשא ביטון: לא התיימרנו לעשות זאת אבל כן בחרנו בתהליך הזה.

<שיר שאשא ביטון: אנחנו באים ומנסים לתת מענה לשטחים שהם כרגע אפורים ואין להם מענה גם במשרדים הממשלתיים, וזה באמת מתוך תחושה של אחריות ציבורית ורצון טוב של כל השותפים.

<שיר שאשא ביטון: אני כן רוצה שאנחנו נחשוב - למרות שחושדים בנו שאנחנו הולכים לקדם מישהו ואנחנו עוד לא יודעים מי הוא - על מהלך שבו בני הנוער הם אלה שיסמנו את הפרסומת שתענה על כל מה שהאמנה מבקשת, שיש בה ייצוג לכל בני הנוער, שהיא תהיה עם מסרים ערכיים וחיוביים, שלא יהיו שם מסרים שהם אנטי חברתיים ויסמנו אותה כפרסומת שבאמת עונה על כל מה שאנחנו ביקשנו כאן.

<שיר שאשא ביטון: אני בטוחה שזה יהיה אינטרס גם של המפרסמים להתחיל להתאים את עצמם למה שבני הנוער חושבים וכולם יצאו נשכרים.

<שיר שאשא ביטון: וכן, גם אם אתם תעשו את הרווחים שלכם, אבל בני הנוער שלנו לא ינוצלו ויקבלו את מה שהם צריכים לקבל, דיינו.

<שיר שאשא ביטון: שוב, תודה רבה לכולכם.