ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 496, 2017-11-14 12:45

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, הישיבה הרביעית שלנו היום.

יעקב מרגי: זאת ישיבה מספר 496 שלנו מתחילת הקדנציה.

יעקב מרגי: היום 14 בנובמבר 2017, כ"ה בחשוון התשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום הוא השביתה במכללה "האקדמית תל אביב-יפו" ובמכללה האקדמית "בית ברל".

יעקב מרגי: יש שתי אפשרויות: אפשר שנציג את הבעיה בתל אביב-יפו ונציג את הבעיה בבית ברל ולאחר מכן נקיים דיון, או שנחלק את הדיון לשתיים.

יעקב מרגי: מאחר ואין לנו הרבה זמן אני מעדיף את החלופה הראשונה.

יעקב מרגי: קודם כול, אני חייב לציין שחברי הכנסת שיזמו והובילו ודחפו אותי לקיים את הדיון הם חברי הכנסת שנמצאים כאן, זה לא נולד משמים.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אילן גילאון דיבר אתי, חבר הכנסת דב חנין דיבר אתי וגם חברת הכנסת מירב בן ארי, שהיא "פריקית" של כל נושא החינוך הבלתי פורמלי והאקדמיה בכלל.

יעקב מרגי: הנה, קיבלתם את הנבחרת של חברי הכנסת שאכפת להם מהנושא.

יעקב מרגי: מי מציג את הבעיה בתל אביב-יפו?

יעקב מרגי: בבקשה תציגי את עצמך ותציגי את הבעיה.

<נועה לביא: אני ד"ר נועה לביא, אני חברת סגל במכללה האקדמית תל אביב-יפו.

<נועה לביא: אני ראשת החטיבה לתקשורת פוליטית ואני גם גאה לומר שאני בוגרת המחזור החמישי של המכללה האקדמית תל אביב-יפו.

<נועה לביא: סיימתי את לימודיי שם.

<נועה לביא: גם אני דור ראשון להשכלה גבוהה, כמו רבים מן הבוגרים שלנו, והמשכתי אחר כך כמתרגלת.

<נועה לביא: מ-2001 אני מלמדת שם, וחברת סגל בכיר מ-2012.

<נועה לביא: היום אני גם חברת ועד.

<נועה לביא: אני מגיעה לכאן לא רק כחברת ועד, נציגת הסגל, אלא גם כסטודנטית לשעבר שמבינה את כאבם של הסטודנטים ומחכה לחזור ללמד.

יעקב מרגי: כמה זמן נמשכת השביתה?

<נועה לביא: עכשיו אנחנו נכנסים לשבוע הרביעי שלה.

יעקב מרגי: לא נפתחה שנת הלימודים?

<נועה לביא: היא לא נפתחה.

<נועה לביא: אני רואה את ההוראה במכללה כשליחות ציבורית, בעיקר מכיוון שזאת מכללה ציבורית.

<נועה לביא: עכשיו אציג את המקרה.

<נועה לביא: באנו לכאן בשם הסגל הבכיר, כנציגי הוועד, לקרוא לוועדת החינוך של הכנסת להציל את ביתנו האקדמי.

<נועה לביא: המשבר שאנחנו שרויים בו חמור ביותר והנתק בינינו ובין ההנהלה- - -

יעקב מרגי: הוא מוחלט?

<נועה לביא: הבוקר לשמחתנו קיבלנו מכתב מאת הנשיא בתגובה לפנייה אישית שלנו לפני יום, שהוא מוכן לשבת אתנו ולדבר, אחרי נתק שהיה במשך שבועיים עד הפגישה במל"ג, שלאחריו היה שוב נתק.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נציגי המכללה נמצאים כאן?

דב חנין: קודם שתציג מה הבעיה.

יעקב מרגי: אתם רוצים להחליף אותי?

מירב בן ארי: לא הבנו.

מירב בן ארי: היא דיברה יפה מאוד.

מירב בן ארי: אנחנו רוצים לדעת היכן נעוצה הבעיה.

יעקב מרגי: תוך כדי הדיון נברר.

<נועה לביא: אני לא יכולה להגיד מה הבעיה?

יעקב מרגי: את לא יכולה עד שאתן לך את רשות הדיבור.

יעקב מרגי: אל תחטאי ותלמדי מחבריי.

יעקב מרגי: בסך הכול שאלתי תוך כדי דיבור, ומותר לי, ואני יכול גם להחליט שאני לא רוצה לשמוע אותך.

יעקב מרגי: אבל לא כך החלטתי והם קפצו מייד.

יעקב מרגי: נמצאים אתנו נציגי המכללה.

יעקב מרגי: מה הבעיה?

<נועה לביא: הבעיה כפי שאנחנו רואים אותה – ותיכף נשמע דעות חלוקות וסתירה – הסגל הבכיר במשך 11 חודשים ניהל מפגשים עם ההנהלה, שסירבה לקרוא למפגשים עמנו משא ומתן, בסוגיות עקרוניות לנו.

<נועה לביא: מה אנחנו רוצים, בשורה התחתונה?

<נועה לביא: במילים הכי פשוטות: יש שחיקה מתמדת בתנאים שלנו תחת ההסכם הקיבוצי והנוהג המקובל במכללה, כפי שגם אושר בהסכם המקומי ב-2011.

<נועה לביא: מייד עם תחילת השביתה נפגשנו עם ההנהלה.

<נועה לביא: זה התפוצץ.

<נועה לביא: אנחנו מבקשים מן ההנהלה לנהל עמנו משא ומתן על נושאים שאינם מתוקצבים, ואת זה אני אומרת לנציגי ות"ת שיושבים כאן.

<נועה לביא: לדוגמה, קביעת נהלים מוסכמים ושקופים בשיתוף הסגל הבכיר לקידום המחקר וההשתלמויות של חברי הסגל האקדמי, כדי לשמור על רמתה הגבוהה של המכללה.

יעקב מרגי: ד"ר נועה לביא, רק רגע, יש לי שאלה.

יעקב מרגי: אתם מכללה מתוקצבת?

<נועה לביא: כן.

יעקב מרגי: תנו לי לשאול שאלות מנחות כי אנחנו לא בהרצאה אקדמית, כי יש לנו הרבה מרצים כאן, תראו כמה, והזמן מוגבל ואנחנו רוצים להגיע לתוצאות.

יעקב מרגי: אני לא מכלה את זמני לריק, אני רוצה לכתוב סיכום פרקטי.

יעקב מרגי: אז אני אשאל שאלות מנחות, כי ראיתי שזה הולך לקראת הרצאות ארוכות.

יעקב מרגי: אם אאמץ את הגישה הזאת אז זה יהיה כמו המשא ומתן ביניכם ובין האוניברסיטה.

יעקב מרגי: אתם מאוגדים בוור"מ – ועד ראשי המכללות המתוקצבות?

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: לפני תחילת שנת הלימודים האקדמית קיבלתי קריאות "הצילו", קריאת כיוון מחלק מאנשי הסגל של המכללות המתוקצבות, שכנראה לא תיפתח שנת הלימודים האקדמית, ושריינתי לי דיון בהמתנה.

יעקב מרגי: אני שמח שזה נפתר.

יעקב מרגי: האם לא ספרו אתכם?

יעקב מרגי: או שזה לא מקובל עליכם?

יעקב מרגי: אלא אם כן תגידי לי שהסכסוך שלכם מול מכללת תל אביב-יפו שונה מהסכסוך הכללי.

דב חנין: הוא לא סכסוך על כסף.

<נועה לביא: הוא שונה במהותו.

יעקב מרגי: יש לך משהו להוסיף שאת חושבת שיתרום לדיון?

יעקב מרגי: בבקשה.

<נועה לביא: כן.

<נועה לביא: אני רוצה לבקש מכם, אנחנו מגיעים לכאן וקוראים לוועדת החינוך של הכנסת ליזום מהלך שיקרא להנהלת המכללה לשבת אתנו ולדבר אתנו, לפתור את הסוגיות שלדעתנו אפשר לפתור אותן.

יעקב מרגי: זאת בקשה צנועה, כי גם אני אקרא להם לשבת אתכם.

<נועה לביא: ואם אפשר אפילו בליווי של מישהו מטעמכם.

מירב בן ארי: למה אתם לא נותנים בינתיים לסטודנטים ללמוד?

יעקב מרגי: רגע, אני אוהב נוכחות של חברי כנסת, אבל יש פה סדר.

יעקב מרגי: זאת ועדת חינוך, תרבות ואחר כך ספורט.

יעקב מרגי: כעת אנחנו לא עושים ספורט, לראות מי צועק יותר.

יעקב מרגי: מי שרוצה לדבר יירשם בפתק.

יעקב מרגי: תחכו בסבלנות.

מירב בן ארי: לחברי כנסת מותר לקרוא קריאות ביניים.

מירב בן ארי: שאלתי את הגברת, מדוע בזמן שאתם מנהלים משא ומתן, שהוא לא על כסף, הוא על עקרונות, למה בזמן הזה הסטודנטים לא לומדים?

<נועה לביא: הגענו להכרזת השביתה והסכסוך המקומי, ביחד עם הסכסוך הארצי החלטנו לצאת גם לשביתה שלנו מכיוון שהגענו למבוי סתום מוחלט בדיונים שלנו עם ההנהלה.

<נועה לביא: הפעלנו את "נשק יום הדין" מבחינתנו, שהוא שביתה, כאשר עשינו את זה בכאב רב.

מירב בן ארי: התכוונת "נשק חודש הדין".

<נועה לביא: גם אני בתמימותי, אני לא מנוסה במשא ומתן, האמתי שזה ייפתר תוך יומיים–שלושה.

<נועה לביא: התחלנו לדבר עם ההנהלה למשא ומתן מזורז יומיים לפני השביתה ובאמת דיברנו ודיברנו ודיברנו, ובסופו של דבר זה שוב התפוצץ.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תשאלי את דב חנין: מניסיון, התל-אביבים עקשנים.

יעקב מרגי: מי מבית ברל מציג את הבעיה?

<הלל רומן: אני מרצה בבית ברל, מוועד הסגל הזוטר.

<הלל רומן: אקרא את הדברים.

<הלל רומן: הסיפור קצת מסובך.

<הלל רומן: אנחנו מייצגים אוכלוסייה של 450 מרצות ומרצים המועסקים בתנאים שהם כנראה הגרועים ביותר במערכת ההשכלה הגבוהה, מפוטרים מדי שנה, לא מקבלים ותק וזוכים לשכר של כ-50% ממכללות אחרות, כל זאת במשך כעשרים שנים.

<הלל רומן: לפני שנתיים עברה המכללה לפיקוח ותקצוב ות"ת אך המרצים המשיכו להיות מועסקים בתנאים לא ראויים אלה, בחזקת בן חורג לשאר המכללות האקדמיות בארץ.

<הלל רומן: במקביל לתהליך זה התארגנו והקמנו ועד, אשר קיים משא ומתן במשך השנתיים האחרונות והגענו להסכמות עם ההנהלה, במסגרתן עשינו פשרות רבות כדי לעמוד במגבלות התקציביות של המכללה, אך המסגרת אליה נצמדנו בהוראת הוות"ת הייתה הסכמים שנחתמו זה מכבר על ידי סגלים זוטרים במכללת תל אביב-עפו ובמכללת שנקר.

<הלל רומן: לפני כחצי שנה הבאנו ביחד עם ההנהלה את ההסכם הזה, שהגענו אליו, לאישור.

יעקב מרגי: עם מי אוחדתם?

<הלל רומן: לא אוחדנו עם אף אחד.

יעקב מרגי: עברתם לוות"ת כפי שאתם?

<הלל רומן: כן.

יעקב מרגי: כמה סטודנטים יש בבית ברל?

<ניר הכהן: 4,000.

<הלל רומן: הבאנו את ההסכם הזה ביחד לאישור ות"ת ומשרד האוצר אך לצערנו הרב נתקלנו בחומה של התנגדויות של הגופים אשר הנחו את הנהלת המכללה, התנגדויות שסותרות את ההנחיות שהם עצמם הוציאו ומבקשות להנציח את סגל המכללה כאוכלוסייה מקופחת, כגון הסכם חריג באורך של 7 שנים לעומת 5 שנים במכללות אחרות, ותנאי העסקה חריגים, כגון ותק מופחת והיקפי משרה מוגדלים שדרשו לקבע על ידי ניתוק מהסכמים ארציים ענפיים שייחתמו בתקופת ההסכם.

<הלל רומן: בתחילת שנה זו, כאשר הגענו למבוי סתום במשא ומתן, הכרזנו על שביתה ללא הגבלת זמן.

<הלל רומן: בקיצור, אנחנו שובתים ומבקשים מכם לעשות כל שביכולת

<הלל רומן: כם כדי להשפיע על משרד האוצר לאשר את ההסכם שאליו הגענו עם ההנהלה ולהפוך אותנו לסגל ככל הסגלים האחרים בארץ.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע עכשיו את הצלע השלישית, שזה הסטודנטים, ואחר כך נשמע את הצלע השנייה.

<אלעד נחשון: אני יושב-ראש אגודת הסטודנטים האקדמית במכללת תל אביב-יפו.

<אלעד נחשון: קודם כול, תודה רבה על זכות הדיבור.

<אלעד נחשון: אני רק רוצה לציין, הוועדה הזאת סופר-חשובה.

<אלעד נחשון: מבחינתי אתם התקווה האחרונה שלנו כדי לסיים את הדבר הזה.

<אלעד נחשון: אנחנו נמצאים בתקופה שהחיים שלנו פשוט נהרסו.

<אלעד נחשון: יש כאן שני צדדים שבעיני הם חסרי אחריות.

<אלעד נחשון: צד אחד מושך אותם במשך שבועיים ורק כעת העלה את הנושא לסדר היום של המל"ג, וצד שני לא הפגין אפילו פעם אחת, אחרי שהוא סחט אותי רגשית כדי שהסטודנטים יפגינו יום-יום.

<אלעד נחשון: יום-יום הפגנו מול ההנהלה, ניסינו להביא אותה למשא ומתן, ובסופו של דבר הם לא הפגינו אפילו פעם אחת, פרט לאתמול בצהרים.

<אלעד נחשון: לי פשוט נמאס שהסטודנטים הם בני ערובה בכל פעם בדבר הזה.

<אלעד נחשון: אנחנו בני ערובה, אנחנו לא יכולים לעשות שום דבר.

<אלעד נחשון: לא משנה כמה אנחנו מנסים, זה פשוט מאבק אחר אינטרסים של כוח ושל עוצמה.

<אלעד נחשון: אנחנו פשוט בני ערובה ומוחזקים במצב הזה זמן רב.

<אלעד נחשון: בבקשה תסיימו את זה.

<שני משלזון: אני ראש מדור אקדמיה באגודת הסטודנטים במכללת תל אביב-יפו.

<שני משלזון: באתי להשמיע צד קצת אחר מיושב-ראש האגודה אלעד נחשון.

<שני משלזון: אני חושבת שלוקחים אותנו יותר מדי כמובן מאליו, כמין צד של "טוב, אם משהו לא מסתדר נשבות, לא נגיע ללמד, לא ניתן איזו השכלה לסטודנטים".

<שני משלזון: גם אצלנו יש 4,000 סטודנטים שדורשים איזו השכלה.

<שני משלזון: יוצא שיש לא מעט אנשים שלא מגיעים למכללה כבר חודש כי כל המרצים שלהם שובתים.

<שני משלזון: בקיצור, הכי ברור שאפשר, באנו פשוט להגיד: די! באנו להגיד: די לקחת אותנו כמובן מאליו.

<שני משלזון: באנו להגיד: די לקחת אותנו כקלף מיקוח.

<שני משלזון: נורא פשוט: לנו קשה לשלם עבור התואר הזה.

<שני משלזון: אנחנו לא יודעים מה הולך להיות אתנו.

<שני משלזון: אני לומדת סיעוד.

<שני משלזון: אם אני לא אלמד קורס מסוים בסיעוד – אני יכולה לטפל פה בכל אדם בעתיד, חס וחלילה, אבל לא אוכל להגיד לו: "המרצים שבתו ולכן אני לא יודעת מה לעשות".

<שני משלזון: אני לא יכולה לעשות דבר כזה.

<שני משלזון: זה אחריות שלי כמי שבחרה ללמוד לטפל באנשים בעתיד.

יעקב מרגי: יסלחו לי שאר הסטודנטים מתל אביב-יפו ומבית ברל.

<עדן בנימין: אשמח להגיד משהו בקצרה.

<עדן בנימין: אני תלמיד שנה א' במכללה האקדמית תל אביב-יפו.

<עדן בנימין: נכנסתי למכללה הזאת בתקווה שיהיה לי שם טוב יותר.

<עדן בנימין: התקבלתי ללימודים באוניברסיטה העברית, גם למדעי המחשב, אך בסופו של דבר בחרתי ללמוד במכללה.

<עדן בנימין: המצב שלנו הוא שנכנסנו לשביתה הזאת מן ההתחלה.

<עדן בנימין: מה שיש כאן, על פי הלחשושים שאני שומע מן המרצים במסדרון, זה שיכול להיות שיהיה לנו סמסטר קיץ.

<עדן בנימין: אני רוצה להגיד לכם, חבר'ה, אף אחד לא מבטיח לי בישיבות שניהלנו גם עם המרצים וגם עם ההנהלה שלא יהיה לנו סמסטר קיץ.

<עדן בנימין: בסמסטר קיץ אני לא אוכל ללכת לעבוד ואז לא אוכל לשלם כסף לשנה הבאה.

<עדן בנימין: תודה רבה.

יעקב מרגי: אחרי הסטודנטים אפסיק להיות נחמד, אבל נשמע עוד סטודנטים מבית ברל.

<קריאה: אפשר שתשמע גם אותי מתל אביב-יפו?

<קריאה: אף אחד עוד לא הציג את הפחת של הסטודנטים עצמם.

יעקב מרגי: חכה.

יעקב מרגי: נגמר הדיון?

יעקב מרגי: אני מנהל את הדיון.

יעקב מרגי: אם יסתיים הדיון ותחשוב שמשהו פוספס, תרים יד ותקבל רשות דיבור.

יעקב מרגי: בבקשה, מי מהסטודנטים של בית ברל ידבר?

יעקב מרגי: בבקשה.

<יותם ידיד: אני יושב-ראש אגודת הסטודנטים בבית ברל.

<יותם ידיד: המאבק של המרצים בבית ברל מוצדק, אנחנו מצדיקים את המאבק הזה ותומכים בו.

<יותם ידיד: אנחנו רוצים שהמרצים כן יקבלו את התנאים שלהם.

<יותם ידיד: אבל אנחנו אומרים: די לשביתה, שמגיעה כבר כמעט לחודש ימים, כאשר הלימודים של 4,000 סטודנטים לא בשגרה: באים שעתיים לשיעור ואז הולכים הביתה.

<יותם ידיד: אנחנו מבקשים שתעזרו לנו לסיים את השביתה, אבל עם התנאים שמגיעים למרצים שלנו, כי היום זה הם ומחר זה אנחנו בסופו של דבר.

יעקב מרגי: מכללת תל אביב-יפו, מה יש לכם לומר להגנתכם?

<ליאת וייס שחף: קודם כול, אני רוצה לומר שהלב שלנו יוצא לסטודנטים.

<ליאת וייס שחף: יש פה 4,000 סטודנטים שמ-22 באוקטובר לא התחילו ללמוד למעשה.

<ליאת וייס שחף: לא רק זה, אנחנו מדברים על נזקים מצטברים אדירים.

<ליאת וייס שחף: אנחנו ניצבים לפני התשלום השני של שכר הלימוד.

מירב בן ארי: סליחה, תוכלי לומר את התפקיד שלך?

<ליאת וייס שחף: אני סגנית הנשיא לקשרי חוץ במכללה.

<קריאה: איפה הנשיא?

<ליאת וייס שחף: הנשיא נמצא ב- - -

יעקב מרגי: השאלה לא במקום, סליחה.

יעקב מרגי: אם הייתי מזמין אותו והוא לא היה בא הייתי שואל את השאלה הזאת.

<ליאת וייס שחף: יש לנו 4,000 סטודנטים.

יעקב מרגי: כנראה המספר 4,000 מביא מזל "נאחס".

<ליאת וייס שחף: עוד מעט יהיו פחות, אנחנו מתקרבים לזה.

אילן גילאון: יש משא ומתן עם הסגל?

אילן גילאון: אתם מדברים עם מישהו?

אילן גילאון: אנחנו מתקדמים?

<ליאת וייס שחף: יש משא ומתן.

<קריאות: זה שקר, אין משא ומתן.

מירב בן ארי: סליחה, אנחנו שמענו אותך.

מירב בן ארי: תני לשמוע.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד שגם לבי יוצא.

אילן גילאון: אין בעיה.

אילן גילאון: אבל כאן בטח יש אחריות.

יעקב מרגי: אתן לחברי הכנסת לדבר מייד אחרי שיציגו את הבעיה.

יעקב מרגי: אני בא בידיים נקיות לדיון, אני רוצה ללמוד את הנושא.

אילן גילאון: גם אנחנו.

<ליאת וייס שחף: אם אני יכולה להמשיך, בשנה האחרונה התקיים משא ומתן ארצי לגבי 17 מכללות ציבוריות, נחתם מסמך עקרונות.

<ליאת וייס שחף: באופן אישי אני לא מצליחה להבין, הנהלת המכללה לא מצליחה להבין איך נושאים שנדונו במשא ומתן הארצי מועלים שוב במשא ומתן המקומי.

<ליאת וייס שחף: מה שאני עוד לא מצליחה להבין הוא איך אותו ועד סגל ביקש את התערבותם של ות"ת, מל"ג והממונה על השכר ומרגע שהם התערבו ופסקו שגבולות הגזרה שהם מבקשים למשא ומתן לא לגיטימיים כי אנחנו כמכללה ציבורית לא מורשים- - -

אילן גילאון: על מה המחלוקת?

<ליאת וייס שחף: אנחנו לא מורשים לדון בכל הקשור בחופש אקדמי ובניהול אקדמי.

<ליאת וייס שחף: לשם כך יש מוסדות סוברניים.

דב חנין: הסגל האקדמי נגד חופש אקדמי?

<ליאת וייס שחף: אני אענה על הכול.

אילן גילאון: זה קשור אולי בהרעת תנאים?

<ליאת וייס שחף: זה לא קשור בהרעת תנאים.

<ליאת וייס שחף: דרך אגב, המרצים במכללה האקדמית תל אביב-יפו, הסגל האקדמי הבכיר נהנה מהתנאים הטובים ביותר בכל המכללות הציבוריות.

<קריאה: - - -

יעקב מרגי: סליחה, אין קריאות ביניים.

יעקב מרגי: מישהו לא מבין את זה פה.

<ליאת וייס שחף: אם אני יכול להמשיך את ההסבר: בכל מוסד אקדמי מתוקצב יש מועצה אקדמית וועד מנהל.

<ליאת וייס שחף: ועד מנהל אמון על ההחלטות הניהוליות; המועצה האקדמית אמונה על ההחלטות האקדמיות.

<ליאת וייס שחף: אותם חברים שיושבים כאן חברים גם במועצה האקדמית.

<ליאת וייס שחף: בעצם המועצה האקדמית מחליטה את כל ההחלטות האקדמיות.

<ליאת וייס שחף: אי אפשר להתערב או לעקוף את המועצה האקדמית ולשמש מעין עוקף בג"ץ, זה לא עובד כך.

<ליאת וייס שחף: יש מועצה אקדמית והיא מחליטה.

<ליאת וייס שחף: מאחר וגבולות הגזרה הותוו לנו, כבר ביום חמישי האחרון נשלח מכתב על ידי סמנכ"לית ות"ת שמתווה את גבולות הגזרה.

דב חנין: ות"ת לא עוסקת בחופש אקדמי, ות"ת עוסקת בתקציב.

דב חנין: ות"ת מנחה אתכם בענייני אקדמיה?

דב חנין: מוזר.

יעקב מרגי: היא תתייחס.

יעקב מרגי: אנחנו לא נוותר על ות"ת-מל"ג, נשמע את מי שנמצא כאן.

אילן גילאון: חבר'ה, פה זה לא אקדמיה.

אילן גילאון: תדברו פשוט, שאפילו חברי כנסת יוכלו להבין אתכם.

<ליאת וייס שחף: אסביר באופן פשוט.

<ליאת וייס שחף: הדיון הוא לא על כסף ולא על תנאים, כי הם הטובים ביותר.

<ליאת וייס שחף: הדיון הוא על פרוצדורות.

<ליאת וייס שחף: קודם כול, על פרוצדורות לא משביתים 4,000 סטודנטים במדינת ישראל, זה דבר אחד.

<ליאת וייס שחף: על פרוצדורות אפשר לדבר, לא צריך לשבות.

<ליאת וייס שחף: לגבי פרוצדורות – ות"ת, מל"ג והממונה על השכר יגדירו מה הם גבולות הגזרה לפרוצדורות.

<ליאת וייס שחף: ידינו כמוסד אקדמי מתוקצב כבולות.

<ליאת וייס שחף: אנחנו יכולים לנהל משא ומתן רק בגבולות הגזרה.

יעקב מרגי: נשמע את ות"ת-מל"ג.

יעקב מרגי: בסדר, תודה.

יעקב מרגי: בית ברל.

<ניר הכהן: אני מנכ"ל מכללת בית ברל.

<ניר הכהן: תיקון לנתון שהצגתי קודם: 4,000 סטודנטים לומדים לתואר אצלנו בתחומי החינוך ועוד 2,000 סטודנטים לומדים לימודי תעודה בתוכנית משולבת עם האוניברסיטה הפתוחה.

<ניר הכהן: כל אלה מושבתים החל מהיום הראשון ללימודים.

<ניר הכהן: שני דברים ראשונים: הצורך להסדיר את תנאי ההעסקה של הסגל שלנו מוחלט ומסוכם על כולנו.

<ניר הכהן: אין לנו גם ויכוח על כך.

<ניר הכהן: אין לנו גם ויכוח על הזכות לשבות במצב שהדברים לא מסתייעים.

<ניר הכהן: יש לנו ויכוח נוקב על המידתיות ועל האופן שבו זה מתנהל.

<ניר הכהן: לפני שנתיים המכללה עברה לוות"ת.

<ניר הכהן: הדבר הזה זימן לנו גם אתגר וגם הזדמנות.

<ניר הכהן: האתגר שהוא זימן לנו, שממצב של מכללה לחינוך המתוקצבת על ידי משרד החינוך, עם תנאים שהיו נהוגים כפי שנהוגים שם, קו היעד שלנו עבר באחת למכללה ות"תית, כלומר לדלתא הרבה יותר גדולה מהדלתא שהייתה נהוגה בהסכמים מקומיים תחת אותו רגולטור.

<ניר הכהן: מנגד, ההזדמנות שניתנה לנו היא שבמודל ההעסקה בוות"ת יש מודל שנקרא סגל-עמית, שהוקם לפני כ-3-4 שנים, שמאפשר העסקה רציפה לסגל זוטר עם תנאים מלאים ורציפים, דבר שלא היה קיים.

<ניר הכהן: יחד עם האתגר וההזדמנות הזאת ניגשנו למשא ומתן, שאכן נמשך זמן רב, ואכן הגענו לרגולטורים לפני כמה חודשים.

<ניר הכהן: הם אישרו חלקים רבים ממה שהוסכם בינינו לבין הוועד, אך חלקים אחרים לא.

<ניר הכהן: הם נובעים מן הייחודיות של מכללה במעבר ממשרד החינוך לוות"ת.

<ניר הכהן: לדידם ההקבלה המלאה בינינו לבין מכללה ות"תית שעשתה הסכם מקומי לא אפשרית.

<ניר הכהן: אפשר להתווכח על זה אך זה בפירוש טיעון לגיטימי.

<ניר הכהן: שלחו אותנו בחזרה לשולחן העבודה.

<ניר הכהן: חזרנו עם עוד כמה דברים.

<ניר הכהן: היום לדעתנו מונח על השולחן מתווה, שלהבנתנו הוא מתווה ראוי, שמאזן בין כלל האתגרים שדיברנו עליהם.

יעקב מרגי: קיבלתם עליו אישור?

<ניר הכהן: אני אומר את זה בזהירות רבה כי המתווה הזה מונח על השולחן עם עקרונות מזוהים ומוסכמים למדי.

<ניר הכהן: זה לא לפני חתימה, אבל אלה בפירוש דברים שעומדים על השולחן, ואגיד אותם.

<ניר הכהן: יש בהם עמידה מלאה בכללי ההעסקה של ות"ת, כאשר ות"ת מגדירה כללים שחלקם ברורים וחלקם משאירים מרווח החלטה למוסד.

<ניר הכהן: אנחנו עומדים בכלל התנאים האלה.

<ניר הכהן: יש פה שיפור דרמטי בנושא תנאי שכר, רציפות העסקה ותנאי ביטחון תעסוקתי.

<ניר הכהן: קבענו רף חדש למה שנהוג ביתר המכללות, להבנתנו.

<ניר הכהן: הוגדרה זיקה משמעותית מאוד להסכם ארצי, אם יהיה כזה.

<ניר הכהן: לא ניתן להתחייב עכשיו לפי משרד האוצר וות"ת על יישום מלא שלו כי עוד לא יודעים מה יהיה בהסכם הארצי, אבל זיקה משמעותית בתחומים של שכר ובתחומים של תנאים סוציאליים מובטחת ואילו תנאים נוספים ייבחנו.

מירב בן ארי: אני חייבת לשאול אותך שאלה.

מירב בן ארי: הרי כל העניין, אמר לי יושב-ראש הוועדה שלפני פתיחת שנת הלימודים באו כל המכללות ואמרו: אולי לא תיפתח השנה.

יעקב מרגי: הקושי כאן הוא בגלל המעבר לוות"ת.

<ניר הכהן: אנחנו סגל זוטר.

מירב בן ארי: האם זה בגלל שאתם מכללה לחינוך שעברה לוות"ת?

מירב בן ארי: אבל היו עוד מכללות לחינוך שעברו והן לא שובתות.

<ניר הכהן: היו שתי מכללות לחינוך שעברו: סמינר הקיבוצים ואנחנו.

מירב בן ארי: למה סמינר הקיבוצים לא שובת ואתם כן?

<ניר הכהן: סמינר הקיבוצים נמצא עכשיו בתוך אותו משא ומתן.

<ניר הכהן: אני מאחל להם שהם לא יעברו את החוויה שאנחנו עוברים עכשיו.

<ניר הכהן: אני מקווה שאנחנו סוללים דרך שהם יוכלו לעבור דרכה ללא צורך במאבק.

יעקב מרגי: אני מודה לך מאוד ומעריך את נדיבות הלב שלך כלפי סמינר הקיבוצים.

<ניר הכהן: יש לי חברים טובים שם.

יעקב מרגי: אני רוצה לשאול שאלה.

יעקב מרגי: יכול להיות שהשאלה מכוונת לוות"ת.

יעקב מרגי: הרי זה תהליך שהוות"ת יזם אותו.

יעקב מרגי: חלק מן המכללות הולכות אליו ברצון, חלק בכפייה, ובסוף כולן יהיו שם.

יעקב מרגי: יש מי שמברך על המהלך ויש מי שמצר עליו.

יעקב מרגי: האם כאשר ות"ת קבעה את זה היא נתנה לכם תהליך הדרגתי של מספר שנים כדי להחיל את המציאות הזו לתוך המרחב האקדמי של ות"ת?

יעקב מרגי: אני מדבר כרגע על דיני עבודה.

<ניר הכהן: אגיד בפירוש, יש שני הסכמים שנחתמו.

<ניר הכהן: האחד הוא הסכם שמיועד לשתי המכללות שעברו לפני שנתיים, אנחנו וסמינר הקיבוצים, והשני הוא עוד הסכם רחב שנחתם באותו יום ושבעצם התווה מתווה של מעבר כל יתר המכללות.

<ניר הכהן: בשני ההסכמים האלה אין הגדרות של אבני דרך בזמן.

<ניר הכהן: יש הגדרה שמטרתה להסדיר את תנאי ההעסקה ואופני ההעסקה בהתאמה למוסדות האחרים בתהליך מתמשך.

יעקב מרגי: יש התייחסות להסכמים קיבוציים קיימים, לחוזים קיימים?

<ניר הכהן: לא.

<ניר הכהן: אין לי את זה מול העיניים אבל כפי שאני זוכר אין שום התייחסות לדבר הזה.

<ניר הכהן: אני רוצה להגיד עוד הערה אחת ובזה אסיים.

יעקב מרגי: אני קובע בהסתייגות, לכאורה זה התעלמות ממצב.

יעקב מרגי: יש דיני עבודה.

יעקב מרגי: אי אפשר לשנות מצב, אלא אם כן תתקנו אותי ותאמרו אחרת.

יעקב מרגי: התהליך מבורך.

יעקב מרגי: יש מצב נתון של מרצים זוטרים שעובדים בתנאים מסוימים.

יעקב מרגי: גם עליהם אנחנו מלינים ולא גמרנו את ההתדיינות לגבי צורת ההעסקה שלהם, לאורך שנים קיימנו כאן דיונים.

יעקב מרגי: אומרת הוות"ת: לי יש כללים, הכללים אצלי שונים.

יעקב מרגי: כשרגולטור עושה מהלך הוא צריך להתייחס למצב הזה, הוא צריך לתת מעמד לאותו מצב ולאט-לאט בתהליך הדרגתי לבלוע את זה.

יעקב מרגי: מישהו נתן על כך את הדעת?

<ניר הכהן: התשובה היא כן.

אילן גילאון: בטח במקום שקוראים לו "בית ברל".

אילן גילאון: ..

יעקב מרגי: פחדתי לומר את זה בתחילת הדיון.

יעקב מרגי: מישהו מתהפך עכשיו בקברו.

<ניר הכהן: אחד המרכיבים המשמעותיים מאוד היה שתידרש התייעלות במודלי ההעסקה במכללות לחינוך במעבר לוות"ת.

<ניר הכהן: זה יהיה מקור עיקרי כדי ליישם את התהליכים של שיפור תנאי הסגל.

<ניר הכהן: מן הסתם האיזון בין שני התהליכים האלה מייצר תהליך שהוא הדרגתי, ולכן זה אורך זמן.

<ניר הכהן: לכן לא הוגדרו אבני דרך אלא הוגדר תהליך שיש לו יעד ברור ומסוכם על כולם, ואנחנו נמצאים בתוכו.

<ניר הכהן: יש עוד סוגיה חשובה אחת.

יעקב מרגי: פעם שאלתי מישהו: "תגיד לי, המדינה עוזרת לך בתהליכים שאתה עושה?

יעקב מרגי: " הוא אמר: "תעשה לי טובה, רק שלא יפריעו".

<ניר הכהן: הייתי שמח ליותר עזרה.

יעקב מרגי: אני מפריד את מכללת תל אביב-יפו.

יעקב מרגי: כרגע נדבר על מכללת בית ברל.

יעקב מרגי: יש עובדים שמועסקים בדין לפי חוקת העבודה, הסכמים קיבוציים, איך שתרצו.

יעקב מרגי: אין מציאות כזו, שאתה עושה מהלך ולא נותן התייחסות לעובדים.

יעקב מרגי: הפנייה היא לא אליך.

יעקב מרגי: אתה עכשיו נקלעת לסיטואציה בעייתית שהמדינה, שמבחינתי זה ות"ת, הובילה בלי לתת את הדעת על כך שלקבוצת מרצים הולכים לשנות את כללי המשחק.

יעקב מרגי: צריך לתת על זה את הדעת.

יעקב מרגי: עושים את זה: או בעידוד פרישה, או בהפסקת עבודה בתנאים כאלה ואחרים, או קובעים שבתוך X שנים יהיה לאט-לאט תהליך הטמעה או השתלבות.

יעקב מרגי: אי אפשר להגיד שזה לא מעניין.

יעקב מרגי: זה נותן לי תחושה ששם ברחוב הנשיא יש קבוצת אנשים שעדיין נמצאים באיזה מגדל שן.

יעקב מרגי: אם הם רוצים באמת לעסוק בדברים עמוקים הם צריכים לדחוף ידיים למטה למטה.

יעקב מרגי: ועדת החינוך היא לא ועדה שאחראית על דיני עבודה, זה גם לא תחום סמכותי.

יעקב מרגי: אני אומר לכם בכנות, זה זועק לשמים.

יעקב מרגי: אני פה כדי שמחר – הנה אני אומר לכם ואני לא יודע מה תהיה תוצאת הדיון – גם הסטודנטים, גם המרצים, אם אתם רוצים סעד שלנו ורוח גבית של חברי הכנסת יוחלט שמחר הלימודים מתחילים.

יעקב מרגי: כמובן לא בכל מחיר, נקבע תנאים, נחייב את מכללת תל אביב-יפו, את הוות"ת, את משרד האוצר, אתכם.

יעקב מרגי: מחר הלימודים מתחילים.

יעקב מרגי: ברמת הדאגות שלי המכללות הן משניות, הראשונים הם הסטודנטים.

יעקב מרגי: אני אומר לכם בכנות, מבחינתי הדאגה היא קודם כול לסטודנטים.

אילן גילאון: תזכור שהסטודנטים האלה יהיו אולי יום אחד מרצים.

יעקב מרגי: לכן הם חלק מן התהליך, וטוב שהם חלק מן התהליך.

מירב בן ארי: השאלה אם הם יספיקו את החומר עד אז.

יעקב מרגי: דיני העבודה אצלי הם קודש קודשים.

יעקב מרגי: ביחד עם הדאגה לסטודנטים דיני העבודה הם קודש קודשים.

יעקב מרגי: נצטרך למצוא פה ביחד תהליך איך עושים את זה.

יעקב מרגי: לגבי המרצים ממכללת תל אביב-יפו, כאשר נשמע את הוות"ת נראה איזה תהליך אנחנו מייצרים.

יעקב מרגי: מחר מבחינתי אצא לתקשורת, לא אתן גב לאף אחד.

יעקב מרגי: קודם כול שהלימודים יתחילו, תוך כדי שנדרוש את זה וזה ונדרוש ונדרוש.

יעקב מרגי: קודם כול שהלימודים יתחילו.

יעקב מרגי: כדאי לכם לקנות את העצה שלי.

יעקב מרגי: תשאלו את האוניברסיטה העברית מה אירע בשנה שעברה, כדאי לכם.

יעקב מרגי: בבקשה, תסכם.

<ניר הכהן: הערה אחרונה, כפי שתיארתי, ההסכם אצלנו מורכב במיוחד בגלל העיתוי שלו והמעבר לוות"ת.

<ניר הכהן: בנוסף מנסים בתוך ההסכם הזה להסדיר דברים ברמה הארצית, שאולי הם ראויים אבל הניסיון להסדיר דרך הסכם מקומי דברים שהם במדיניות הרגולטורית הארצית נראה לנו לא נכון, זה מקשה על ההסכם.

<ניר הכהן: זה מגרש אחר.

<ניר הכהן: זה עוד אחד מן הדברים שמשהים ודוחים את הפתרון.

יעקב מרגי: ות"ת, בבקשה.

<יואב טאובמן: אני ממונה על תחום שכר ותנאי העסקה בוות"ת.

<יואב טאובמן: לעניין מכללת תל אביב-יפו: ב-22 באוקטובר 2017 חתמנו – בעצם לא חתמנו – הצדדים, ור"מ והמועצה המתאמת של ארגוני הסגל.

יעקב מרגי: בירכנו על כך שהגיעו להסכמות.

<יואב טאובמן: נחתם הסכם מתווה עקרונות לסגל הבכיר, שכולל שיפור גם בתנאי השכר אבל לא רק אלא גם הסדרת תנאי ההעסקה.

<יואב טאובמן: הנושאים הכלכליים למעשה היו 3 נושאים מתוך סך הכול 15 נושאים שעמדו לדיון אחרי שצמצמנו את רשימת הדרישות לרשימת דרישות סופית.

<יואב טאובמן: במסגרת זו גם נציג הסגל של ארגון הסגל הבכיר במכללת תל אביב-יפו, שלדעתי לא נמצא כאן היום, דן לוי, היה נוכח במסגרת הדיונים הארציים האלה, גם בדיונים הסופיים שהובילו להסכמות שהוגשו במתווה העקרונות.

יעקב מרגי: יש פה מישהו מוור"מ?

יעקב מרגי: לא.

<יואב טאובמן: על אף כל ההסכמות שהושגו, ועד הסגל הבכיר במכללת תל אביב-יפו בחר, בהובלת ארגון "כוח לעובדים", שאני לא יודע אם נמצא כאן- - -

יעקב מרגי: זה לא לעניין.

יעקב מרגי: הסגל בעצמו דיבר.

יעקב מרגי: אם הסגל בעצמו דיבר אז לא צריך לשמוע את הארגון.

יעקב מרגי: הלאה.

אילן גילאון: ואם כן, אז מה הבעיה?

יעקב מרגי: אין בעיה.

יעקב מרגי: הוא שאל.

<יואב טאובמן: הסגל הבכיר בחר להתעלם מן ההסכמות שהושגו במסגרת הארצית ולדון מחדש, ולצורך העניין גם במקביל, כי התחלנו את המשא ומתן בערך באותו זמן, גם הארצי וגם המקומי.

מירב בן ארי: אני מנסה להבין בשכל הישר, למה הם פרשו כאשר לכולם זה התאים?

מירב בן ארי: למה לא מקובל עליהם מה שמקובל על כל המכללות?

דב חנין: היו שני סכסוכי עבודה מקבילים ושונים.

<קריאה: הם מבקשים דברים אחרים שאין בשום מקום.

יעקב מרגי: סליחה, קריאות ביניים לא נרשמות כי לא ידוע מי הדובר.

יעקב מרגי: גברתי, את רוצה שננהל את המשא ומתן פה?

יעקב מרגי: בבקשה תמשיך.

<יואב טאובמן: רבים מן הנושאים שהוסדרו במסגרת הארצית עכשיו נידונים במסגרת המקומית של תל אביב-יפו.

<יואב טאובמן: זה נאמר גם בישיבה שנערכה במל"ג ביום חמישי בצהרים.

<יואב טאובמן: בעצם הם מבקשים להעלות מחדש את הסוגיות האלה.

<יואב טאובמן: אנחנו לא מבינים למה זה קורה במקביל.

<יואב טאובמן: אנחנו מבחינתנו סיימנו את הסיפור.

<יואב טאובמן: בנוסף לזה עולות דרישות לנהל משא ומתן בעניינים שהם בתחום הניהול האקדמי שמסורים באופן בלעדי בידי הנהלת המכללה באמצעות המוסדות שמנהלים אותה, המוסדות המנהליים והאקדמיים.

יעקב מרגי: תן לי דוגמה של פגיעה, שהם דורשים התערבות בחופש האקדמי.

<יואב טאובמן: למשל השתתפות בהחלטה על הפחתה בעומסי הוראה, קביעת כללי הערכת איכות הוראה.

דב חנין: זה פגיעה בחופש אקדמי?

דב חנין: אחת הבעיות שלנו זה ות"ת.

אילן גילאון: - - -

שולי מועלם-רפאלי: שומו שמים...

יעקב מרגי: אילן גילאון, אחדש לך, תקשיב.

יעקב מרגי: אתה יודע שבמסגרת החופש האקדמי, שכולנו מתייחסים אליו בחרדת הקודש, באמת לא רוצים לגעת בו, במיוחד לא אנחנו הפוליטיקאים, אבל מסתבר שגם לנסות לקבוע תנאי קבלה אחידים במוסדות האקדמיים זה פגיעה בחופש האקדמי.

אילן גילאון: אפשר גם לעשות הרעת תנאים לאנשים.

אילן גילאון: אם זה כך, אז חופש אקדמי – My foot.

<יואב טאובמן: אני רוצה להוסיף שלנציג הוועד הספציפי שהיה שותף במסגרת ההסכמות הארציות, במסגרת המשא ומתן הארצי הייתה לו כל ההזדמנות להעלות את כל הדברים האלה ואת הדרישות.

<יואב טאובמן: אנחנו בעצם נתנו יד פתוחה לדרישות הארציות, עד שקיבלנו מתווה שלם.

יעקב מרגי: במילים אחרות, אתה אומר:

יעקב מרגי: אני לא מבין מה רוצים מאתנו בעניין מכללת תל אביב-יפו כי היה משא ומתן ולכל סקטור יש נציגים, ומה פתאום עכשיו דנים בדרישות חדשות?

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה, נעזוב לרגע שהקטע של מכללת תל אביב-יפו בעייתי יותר, כוות"ת.

יעקב מרגי: לגבי סוגיית הסגל הזוטר במכללת בית ברל, לקחתם בחשבון שיש פה פגיעה בתנאי ההעסקה?

<יואב טאובמן: אתייחס.

<יואב טאובמן: במהלך החודשים האחרונים אנחנו מלווים את ההנהלה במשא ומתן שנערך מול הסגל הזוטר במכללת בית ברל.

<יואב טאובמן: עוד לפני השביתה באנו בהצעות שמבחינתנו, מבחינת הממונה על השכר הן נדיבות מאוד, תוספות שכר משמעותיות, עם פריסת תשלומים במהלך תקופת ההסכם ומתנים נוספים, תוך הבאת הסגל לתנאי העסקה על פי הנחיות ות"ת.

יעקב מרגי: אני רוצה לבודד את הבעיות, לפרום את הפקעת.

יעקב מרגי: תרשו לי, אני קופץ מדבר לדבר.

<יואב טאובמן: לא פגענו בתנאי ההעסקה.

<יואב טאובמן: היו תנאי העסקה במסגרת תנאי משרד החינוך ואז המכללה עברה לאחריות ות"ת.

יעקב מרגי: אני שואל עכשיו שאלה פרקטית.

יעקב מרגי: מי יכול לענות לי מן הסגל הזוטר של בית ברל?

יעקב מרגי: הלל רומן, אני שואל אותך ושואל את נציגת משרד האוצר ונציג ות"ת ונציג מכללת בית ברל.

יעקב מרגי: אם אתם מתכנסים בחדר, הפערים הם ברגישות?

<טלי אוברמן: אני מאגף הממונה על השכר במשרד האוצר.

<הלל רומן: למה אבי פרידמן לא נמצא כאן?

יעקב מרגי: למה אתה שואל שאלות כאשר לא נתתי לך רשות?

יעקב מרגי: אל תעני לו.

יעקב מרגי: לא נותנים פרס למי שמתפרץ.

<טלי אוברמן: בשורה התחתונה, התנהל איתם משא ומתן במשך חודשים.

<טלי אוברמן: הם קיבלו הצעות נדיבות מאוד וכל פעם באו – בעצם מי שמייצג אותם, דהיינו "כוח לעובדים" – עם דרישות נוספות.

<טלי אוברמן: באו לקראתם, ובאיזשהו שלב צריך להגיד: cut, אתם לא רציניים.

<טלי אוברמן: זה ניהול משא ומתן בחוסר תום-לב.

<טלי אוברמן: הם צריכים קודם כול להחליט, ואותו דבר במכללה האקדמית תל אביב-יפו.

<טלי אוברמן: הייתי ביום חמישי בדיון איתם.

יעקב מרגי: עזבי את האקדמית תל אביב-יפו.

<טלי אוברמן: יש כאן איזה חוט מקשר, שהם לא מצליחים להגיד חד-משמעית ובצורה גורפת מה כל הדברים שהם רוצים.

<טלי אוברמן: אמרנו להם ביום חמישי: תציגו דרישות כוללות וסופיות, שאפשר יהיה לכנס את הדבר הזה.

<טלי אוברמן: הם לא מוכנים.

<טלי אוברמן: וגם קיבלנו אמירות, שאולי בעוד חצי שנה יהיה דבר נוסף שירצו.

<טלי אוברמן: אנחנו רוצים להגיע פה להסכם קיבוצי ו"לסגור" את זה.

<טלי אוברמן: בואו נשמע את הדרישות ו"נסגור" את זה.

<קריאה: אפשר לענות על זה?

<קריאה: אפשר להתייחס לטענות הללו?

עליזה לביא: אני מנהלת דיון בוועדה לקידום מעמד האישה.

עליזה לביא: באתי רק להביע את תמיכתי בסטודנטים.

עליזה לביא: אני יודעת שאתם עושים עבודה חשובה מאוד.

<קריאות: תודה רבה.

יעקב מרגי: עליזה לביא, נעשה פה את עבודתך, נייצג אותך נאמנה.

יעקב מרגי: אני מחזק את ידך.

אילן גילאון: כולם בעד סטודנטים וגם בעד הנכים תמיד...

<קריאה: האשימו אותנו בטענות שקריות.

<קריאה: אשמח להתייחס.

יעקב מרגי: אדוני, אתה קצר-רוח, אין לי בעיה שתיקח אוויר בחוץ ואתן למישהו אחר לדבר.

יעקב מרגי: אני רציני, אני רוצה לצאת מפה עם פתרונות.

יעקב מרגי: חברי הכנסת רוצים לדבר?

יעקב מרגי: בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני בדיון הזה מאוד מאוד מודאג.

דב חנין: הסיבה שאני מודאג היא שאנחנו כאן קיימנו דיון חגיגי, אפילו עם שר החינוך, על פתיחת שנת הלימודים, כולנו בירכנו ושנת הלימודים נפתחה.

דב חנין: והנה מתחת לרדאר שלנו שתי מכללות בעצם נמצאות בשביתה מתמשכת.

דב חנין: בדיוק דיברתי עם מירב בן ארי לפני כן, שאם זה היה האוניברסיטה העברית או אוניברסיטת תל אביב, שאני בא ממנה, זה לא היה קורה לעולם, לא היה קורה שבמשך חודש שלם יש שביתה והמדינה לא רועשת.

דב חנין: יש פה שני סכסוכי עבודה, שאני אומר לך, אדוני היושב-ראש, מאוד מאוד קל לפתור אותם.

דב חנין: צריך רק קצת רצון טוב.

דב חנין: אגיד משפט על בית ברל וכמה משפטים על האקדמית תל אביב-יפו.

דב חנין: בבית ברל לכאורה נקודת המוצא שלנו נהדרת.

דב חנין: יש הסכם בין ועד הסגל הזוטר לבין הנהלת המכללה.

דב חנין: פה, כמו בהרבה נושאים אחרים – אתה יודע שזו דעתי, אני לא אומר את זה לראשונה, והטענה לא מופנית ליואב טאובמן – הבעיה שלנו היא ות"ת.

דב חנין: ות"ת עדיין לא הבינה את מלוא התפקיד שלה והאחריות שלה כדי שהמכללות יוכלו לעבוד.

יעקב מרגי: בקטע הזה אני מסכים אתך, אני אומר את זה בכל דיון, מל"ג-ות"ת.

דב חנין: לכן הפנייה שלי מכאן, ואני מקווה שהוועדה תצטרף לפנייה הזו, היא לוות"ת, לפתוח קצת יותר מרחב של גמישות כדי לקדם הסכם שכבר הוסכם.

דב חנין: אתם יודעים, יש כבר הסכם, המכללה מסכימה עם הוועד, אנחנו במצב טוב, התקדמנו.

דב חנין: המכללה האקדמית תל אביב-יפו: פה אני ממש מודאג.

דב חנין: אני רוצה להגיד לך, מכובדי יושב-ראש אגודת הסטודנטים, אמרת שאתה מודאג – אני חושב שאתה מודאג בצדק, למרות שהסכסוך הזה אפילו קל יותר לפתרון.

דב חנין: למה הוא קל יותר לפתרון?

דב חנין: כי לא מדובר על כסף ולכן הצרה הזאת שנקראת ות"ת יכולה להישאר מחוץ לתמונה, הם לא צריכים להתערב בזה לדעתי.

דב חנין: אתם אמורים לתקצב את המוסדות להשכלה גבוהה.

דב חנין: אל תתערבו בדברים שאתם לא מבינים בהם כי גם בענייני תקציב אתם לא עושים כל כך טוב.

דב חנין: הייתי מציע לוות"ת למשוך את ידה מהעניין הזה.

דב חנין: אני אומר בכאב ובצער, שהסכסוך הזה, שהוא הסכסוך הכי פשוט לפתרון, הוא הסכסוך שהכי הסתבך מכל הסכסוכים שאני מכיר, ואני מכיר סכסוכי עבודה כבר די הרבה זמן.

דב חנין: יש לי הרבה הערכה להנהלת המכללה, לנשיא המכללה, שהוא פילוסוף מאוניברסיטת תל אביב, אדם שאני מעריך מאוד.

דב חנין: אני מכיר את הסגל הבכיר שלכם, אנשים מצוינים, חוקרים טובים.

דב חנין: אני לא מבין איך תסבוכת כזו נוצרה.

דב חנין: אנשים כל כך מוכשרים והתנהלות כל כך לא תקינה, לא אפשרית.

יעקב מרגי: זה דיון פילוסופי, איך מקום משפיע על התנהלות.

דב חנין: אני מבין שהסכסוך, בגדול, הוא על מקומם של אנשי הסגל הבכיר במכללה.

דב חנין: אנשי הסגל הבכיר חושבים שמקומם ומעמדם במכללה נפגע.

דב חנין: אני לא איש המכללה, אני לא יודע להגיד אם זה נכון או לא נכון, את זה צריך לברר, לשבת מסביב לשולחן.

דב חנין: זה לא ענייני כסף, אלא עניינים של איך מקבלים החלטות.

דב חנין: אתם אומרים "חופש אקדמי"?

דב חנין: מי צריך להגן על החופש האקדמי?

דב חנין: החופש האקדמי הוא של מי?

דב חנין: של הסגל, של הסגל הבכיר והסגל הזוטר.

דב חנין: הסגל הבכיר הוא הראשון שרוצה חופש אקדמי.

דב חנין: אני לא חושב, עד כמה שאני קורא את המסמכים שהוצגו, שהוועד רוצה כוועד להיות שותף בהחלטות אקדמיות.

דב חנין: הוועד הוא מייצג של ציבור שנקרא מרצים בכירים, או סגל בכיר, והוא רוצה שאנשי הציבור הזה יהיו חלק מן התהליך.

דב חנין: בשורה התחתונה, הדבר שהכי מדאיג אותי הוא שאין משא ומתן.

דב חנין: אני שותף לקריאתך, שיתחילו הלימודים מחר בבוקר.

דב חנין: תתחילו לשבת מסביב לשולחן.

דב חנין: על כל הבעיות אפשר לדבר, אין שאלה שהיא לא לגיטימית.

דב חנין: באשר לכל שאלה יש לי את השקפתי, למירב בן ארי יש את השקפתה, כאשר נשב מסביב לשולחן היא תשכנע אותי ואני אשכנע אותה.

דב חנין: כך פותרים בעיות.

דב חנין: אחרת, המכללה האקדמית תל אביב-יפו, אני אומר לכם בכנות, לא רק שנת הלימודים הזאת, כל המכללה הזו בסכנה.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני פונה אליך.

דב חנין: אני מצטרף להצעתו של יושב-ראש אגודת הסטודנטים.

דב חנין: עם כל הכבוד הרב שיש לי לכל הצדדים, גם להנהלת המכללה וגם לסגל הבכיר ולוועד שלו, הסיפור הזה צריך איזה מבוגר שיתערב בו.

דב חנין: אני חושב שאנחנו כוועדה – אין מישהו אחר – צריכים להיות המבוגר הזה.

דב חנין: אתה, אדוני היושב-ראש, תמנה מבין חברי הוועדה חבר.

יעקב מרגי: חשבתי שאני צעיר עדיין.

יעקב מרגי: ..

דב חנין: אתה מבוגר צעיר.

דב חנין: תמנה מבין חברי הוועדה מישהו שילווה את התהליך הזה ויביא את הגאולה לעולם.

מירב בן ארי: תודה, אני מתנצלת, אני צריכה לנהל עכשיו שדולה חשובה מאוד על אלימות נגד צוותים רפואיים.

מירב בן ארי: בקצרה אומר את דבריי.

מירב בן ארי: זו לא הפעם הראשונה שהוועדה הזאת מטפלת במשבר.

מירב בן ארי: אנחנו שנתיים וחצי כאן.

מירב בן ארי: עשינו את זה גם באוניברסיטה העברית וצריך לעשות את זה כאן.

מירב בן ארי: ביקשתי מהיושב-ראש שייקח את זה על עצמו.

מירב בן ארי: זה לא יעבוד כך, עם כל הכבוד למחיאות הכפיים ולקהל האוהד.

מירב בן ארי: צריכה להיערך פגישה של נציגות מכל אחד מן הצדדים וצריך לשבת ולפתור את זה.

מירב בן ארי: בנימה אישית, אני אומרת לכם בתור יושבת-ראש השדולה לסטודנטים, הסטודנטים חייבים לחזור למוסדות ולהתחיל ללמוד.

מירב בן ארי: מה שקורה כאן הוא פשוט בושה, שערורייה.

מירב בן ארי: ניסיתם להחזיר אותם לנהל משא ומתן?

מירב בן ארי: תחזירו אותם, ואם זה לא עובד – תקפלו את ה"בסטה".

מירב בן ארי: אבל תנו להם להתחיל ללמוד.

מירב בן ארי: מי יחזיר להם את הכסף שהם שילמו?

מירב בן ארי: מי יחזיר להם?

מירב בן ארי: מי יחזיר לסטודנטית שצריכה ללכת לעבוד, מי יחזיר לה את סמסטר הקיץ שהיא תיאלץ לעבוד במהלכו?

מירב בן ארי: הייתי יושבת-ראש אגודת סטודנטים במוסד שעבדתי קשה מאוד ללמוד בו, עבדתי ב-3 עבודות ונאנקתי.

מירב בן ארי: אני יודעת מה זה.

מירב בן ארי: אנחנו לא שוכחים את זה גם אחרי שנים רבות.

מירב בן ארי: תנו לחבר'ה לחזור ללימודים ותחזרו לשולחן הדיונים.

מירב בן ארי: אנחנו מתחייבים כאן לסייע.

מירב בן ארי: אני מוכנה להיות חלק מהמשא ומתן.

מירב בן ארי: אני חושבת שהוות"ת עושה עבודה טובה ואני חושבת שגם כל המרצים פה, כולם באים עם כוונות טובות.

מירב בן ארי: תחזירו את הסטודנטים ללימודים, תנו לנו לעזור, אנחנו מוכנים, כל מי שיושב כאן, אבל תתחילו את שנת הלימודים.

מירב בן ארי: נוצר כאן עוול גדול ומי שתמיד "נדפק", תסלחו לי, זה הסטודנטים, ואני מחדדת: הסטודנטים מן המכללות.

מירב בן ארי: תמיד זה הסטודנטים, ותמיד הסטודנטים מן המכללות.

מירב בן ארי: בתור בוגרת מכללה גאה אני אומרת לכם שאין שום סיבה.

מירב בן ארי: אתם צריכים להיות המקום הראשון כי אתם בפריפריה ואתם האנשים שאנחנו הכי הכי רוצים לחזק במדינת ישראל.

מירב בן ארי: כל יום שאתם יושבים זה עוול גם לנו כחברי כנסת.

מירב בן ארי: אני ממש ממש מקווה שתשבו.

מירב בן ארי: אני חייבת ללכת לנהל את השדולה, שהיא שדולה שלי.

מירב בן ארי: בבקשה מכם לכו לשולחן ותחזירו אותם ללמוד.

<קריאות: תודה רבה.

אילן גילאון: אדוני, אחד הדברים היותר מתסכלים הוא כשאנחנו צריכים לתקן דברים שלא היו צריכים להיות מקולקלים בסך הכול.

אילן גילאון: זה כאילו שתי פרשיות שונות אבל יש להן חוט משותף, מחבר משותף.

אילן גילאון: אני אומר את הדברים האלה כאשר אני הולך על בהונותיי כדי שחלילה לא אטעה.

אילן גילאון: נדמה לי שכאן יש דאגה רבה מאוד שחס וחלילה לא יחדרו נורמות של אוניברסיטה אל תוך המכללות, זה הפחד הגדול ביותר, נדמה לי.

אילן גילאון: זה המשותף בין שני הדברים הללו.

אילן גילאון: לי אין שום דרישות יתרות מהמכללות מאשר הייתי דורש למשל ממפעל הטקסטיל הכי פשוט בדרום, בירוחם.

אילן גילאון: קודם כול זה, לפני שמקיימים חופש אקדמי.

יעקב מרגי: אין כבר מפעלי טקסטיל בירוחם.

אילן גילאון: יש עוד מפעל אחד.

יעקב מרגי: הוא בהנשמה.

אילן גילאון: אני מחזיק אותו משום שיש בו חדוות יצירה, אבל גם בשם חדוות היצירה אי אפשר ללכת להרעת תנאים.

אילן גילאון: תראו, שומו שמים, מה ביקשו כאן: ביקשו להיות מעורבים בתהליך האקדמי.

אילן גילאון: האם בהנהלה שלכם יש בכלל נציגים של הסגל?

<יואב טאובמן: כן.

<יואב טאובמן: יש במועצה האקדמית.

אילן גילאון: אני מתחיל להתרשם פה שהבעיה היא הוות"ת ולא המכללות.

יעקב מרגי: בהסתייגות.

יעקב מרגי: בואו נשמע.

אילן גילאון: משום איזו תפיסה, שהיא תפיסה נפסדת פה, לפיה כל דבר במדינת ישראל הוא עסק.

אילן גילאון: אם כל דבר במדינת ישראל הוא עסק – נסו למכור את המפעל הציוני במחיר שהושקע בו ואז נראה אתכם.

אילן גילאון: זה עניינה של ההנהלה להגיע לבסיס משותף עם האנשים שעובדים אצלה, ריבונו של עולם.

אילן גילאון: מה שבטוח מוסכם כאן, שהסטודנטים תמיד יצדקו, כי בעוד שבועיים הם יפסידו את הסמסטר שלהם.

אילן גילאון: אבל יש גם כמה כלים שאנחנו לא יכולים להקל בהם ראש בשם החופש האקדמי, כי לאנשים שנמצאים בתוך מקום עבודה צריך שיהיו כלים להגן על עצמם כי הם קודם כול עובדים, לפני כל דבר אחר.

אילן גילאון: לכן אי אפשר לעשות דבר אחר מכל המלל שנאמר כאן, אדוני, מאשר להיכנס אל תוך המשא ומתן שאיננו מתקיים.

אילן גילאון: משא ומתן זה לא אירוע שצד אחד מגיש הצעה והצד השני כותב על זה בסך הכול "כן" או "לא", אלא יושבים ומדברים.

אילן גילאון: אני מאמין בהידברות, מה לעשות, חפץ חיים אנוכי ואני מאמין בפשרות, כך זה בחיים, בכל תחום.

אילן גילאון: בכל תחום אני מאמין בהידברות.

אילן גילאון: כאן לא קיימת הידברות.

אילן גילאון: אתה יודע מה הבעיה המרכזית פה?

אילן גילאון: אולי בגלל שזה לא כסף אלא זה כל כך הרבה אגו אז הסיפור הזה כל כך מסובך.

אילן גילאון: יש אנשים שהאגו שלהם כל כך גבוה שבכל ברית מילה הם רוצים להיות רק הנימול ובכל הלוויה רק המת, אם לא – הם לא משחקים בהצגה.

אילן גילאון: נדמה לי שכאן קבור הכלב.

אילן גילאון: אני מבקש ממך שהוועדה הזאת תלווה את המשא ומתן, שיתרחש כמשא ומתן.

אילן גילאון: אז אפשר יהיה להתחיל את הלימודים.

יעקב מרגי: אני חייב לומר, צריך לומר את הדברים בצורה הכי כנה, גם תופעה שיש ארגון יציג שמנהל משא ומתן ובסוף קם פלג קטן או קבוצה ואומר "זה לא מקובל עליי, צריך להתחיל הכול מחדש", זה גם מהווה איום מחר, מחרתיים.

דב חנין: היו שני מסלולים מקבילים.

דב חנין: זה לא היה מסלול אחד.

יעקב מרגי: אני אומר דברים באוויר, אני לא קובע מסמרות.

יעקב מרגי: זה גורם מאיים על כל תהליך ההתארגנות בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: אתמול זה היה הנכים, היום זה מישהו אחר, מחר זה הסטודנטים.

אילן גילאון: בשני המקומות זה הרעת תנאים, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: אם יש כנות סביב השולחן העגול הזה ובאמת רוצים להגיע לפתרון, אין מה לעשות, אחרי שאמרנו מה שאמרנו וזה מרחף באוויר, היה פה הסכם, אם רוצים לשנות – בואו תוך כדי תהליך.

יעקב מרגי: אנחנו בוועדה מוכנים להיות המלווים, כפי שאמר דב חנין: "המבוגר האחראי".

יעקב מרגי: אם אתם שואלים אותי, אני רוצה לבודד את הבעיה.

יעקב מרגי: אני חוזר לבית ברל – בואו נפתור את הסוגיה של בית ברל.

יעקב מרגי: רבותי, גם המרצים, הסגל הזוטר – אתן ליושב-ראש התאחדות הסטודנטים לדבר – גם הממונה על השכר במשרד האוצר, גם הוות"ת, גם הנהלת המכללה.

יעקב מרגי: אני מאמין שזה הליך פתיר יותר.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לחשוב שיש פה עניין של אגו.

יעקב מרגי: הנה אני אומר לכם, אני לא רוצה לחשוב שיש פה חוט מקשר בין שני הסכסוכים שנוגע ל"קו לעובד", לא.

יעקב מרגי: הוא לגיטימי.

יעקב מרגי: אין פה עניין של אגו, אני רוצה להוציא את האגו בכלל מכאן, אין פה אגו.

יעקב מרגי: יחסי ציבור ל"קו לעובד" אני מוכן לעשות לכם כמה שתרצו, אני חסיד שלהם, נתתי להם ביטוי, נתתי להם הגנה, אבל לא על גב הסטודנטים.

יעקב מרגי: לכן אל תתפסו אותי במילה לכאן או לכאן.

יעקב מרגי: כרגע אני חרד באמת, הזמן עובד לרעתנו, בוזבז פה זמן – אני לא אומר שבזבזנו, זה התגלגל לשולחני רק בשבוע שעבר.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, זה חייב להסתיים היום באמירה חד-משמעית.

יעקב מרגי: לפני שאקרא את הקריאה, אני רוצה לשמוע את רם שפע.

רם שפע: אני יושב-ראש התאחדות הסטודנטים הארצית.

רם שפע: קודם כול, רק אנקדוטה כי זה הולך להגיע גם לפה.

רם שפע: ממש בדקות האחרונות – אם אתם רוצים סקופ – התפוצץ המשא ומתן עם הסגל הזוטר של כל האוניברסיטאות.

רם שפע: אז אנחנו צפויים להגיע לפה בתקופה הקרובה, רק שתדעו.

יעקב מרגי: האוניברסיטאות כולן יחרדו.

רם שפע: אני רק רוצה שתדעו כי בסוף לצערי זה גם יגיע לפתחנו.

רם שפע: ראשית, אני מרשה לעצמי להגיד שאנחנו כמעט הצד היחיד שמדבר עם כל הצדדים לאורך רוב הדרך.

רם שפע: אני מפריד את בית ברל.

רם שפע: אני מסכים עם רוב מה שנאמר פה.

רם שפע: בסופו של דבר, הסוגיה קרובה למדי לפתרון וגם יש כמעט הסכמות בין ות"ת למכללה ולסגל.

רם שפע: אני מבין שעניין ההחלה של ההסכם הארצי חשוב.

רם שפע: אני חושב שאני מסכים אתך: אפשר לסיים את זה ולכן תיכף אקרא בקריאה משותפת לשניכם.

רם שפע: במצב הזה, לדעתי, אתם יכולים להסכים.

רם שפע: אבל אני רוצה לדבר על הסגל של המכללה האקדמית תל אביב-יפו.

רם שפע: גם אני, כמו שניכם, רוצה מאוד בנטיות לבי לתמוך בסגל כי אני חושב שראוי ונכון וצודק שהם ייאבקו על התנאים שמגיעים להם, אבל לצערי, ואני אומר את זה מנקודת מבטי, כי דיברתי אתכם כמה פעמים, גם עם נועה לביא, ניסיתי ולא הצלחתי, שלחת אותי לדני לוי שלא באמת היה מוכן לדבר אתי.

רם שפע: אתם מציעים פה שהם יישבו עם עוד אנשים.

רם שפע: אני רוצה לספר לכם שהסגל במכללה האקדמית תל אביב-יפו לא היה מוכן, סירב פעמיים לשתי הצעות שלי שיצטרפו עוד אנשים לדבר אתכם, צד שלישי.

רם שפע: הצעתי אותנו, את המל"ג, את הוות"ת, את כולם.

רם שפע: עד שאנחנו לא התחלנו ליצור לחץ על הוות"ת-מל"ג שיישבו אתכם לא הסכמתם לשבת עם אף גורם.

רם שפע: זאת המציאות.

רם שפע: אני מספר עובדות.

יעקב מרגי: בלי קריאות ביניים.

יעקב מרגי: אל תפנה לאנשים באופן אישי.

יעקב מרגי: תדבר.

רם שפע: אלה העובדות כפי שאני מכיר אותן.

רם שפע: דני לוי ונועה לביא – אני יכול להראות לכם את ההתכתבויות שלי איתם.

רם שפע: היא אמרה "קפדהו וחשדהו" על כך שהיא לא מוכנה לדבר אתי כי אני מייצג את הסטודנטים.

רם שפע: זאת הסיטואציה במכללה האקדמית תל אביב-יפו.

<נועה לביא: אני לא מבינה למה אתה עושה את זה.

יעקב מרגי: אתן לך להתייחס בהמשך.

אילן גילאון: יש מי שאחראי להושיב אנשים, אתה יודע.

רם שפע: יש פה הרבה בלבול בין ות"ת למל"ג וחשוב להסביר את זה.

רם שפע: אני גם חבר מל"ג.

אילן גילאון: יש יותר מדי ראשי תיבות במדינה הזאת.

אילן גילאון: ..

רם שפע: נכון שהוות"ת אמורה לטפל בענייני תקציב ועל פניו כביכול הסיפור במכללה האקדמית תל אביב-יפו הוא לא תקציבי אבל הסיפור שבעייתי במכללה האקדמית תל אביב-יפו קשור להנחיות המל"ג של איך נכון לנהל מוסד אקדמי.

רם שפע: לכן השאלות, לגבי האם סגל יושב באי-אלו אורגנים חשובים במוסד, יש להן פתרונות, יש נהלים סדורים מאוד איך הדברים האלה מתנהלים.

רם שפע: הדרישות של הסגל כרגע חורגות מהנהלים הללו.

דב חנין: יש אפשרות לדבר על הנהלים האלה או שהם קדושים?

דב חנין: אני לא מבין את העמדה שלך.

יעקב מרגי: זה השלב הבא.

רם שפע: לא רק שמותר, חייבים להתייחס לזה.

רם שפע: אני מסכים עם השאלות שלהם, אבל כמו בכל משא ומתן, העניין הוא מידתיות.

רם שפע: האפשרות להשבית את הסטודנטים במכללה האקדמית תל אביב-יפו במשך חודש---

<נורית השמשוני יפה: לא ההנהלה משביתה, אבל היא לא מדברת.

רם שפע: גם כשההנהלה מדברת אתכם במשך 7 שעות במל"ג, עובדה שבסופו של דבר אתם הולכים הביתה בלי להסכים על כלום.

<נועה לביא: סליחה, לא היית שם.

רם שפע: נכון, אבל מה לעשות, שני צדדים אחרים עדכנו אותי.

רם שפע: לסיום, השורה התחתונה: אני מצטרף אליכם.

רם שפע: אתם מצדדים בסגל, מצד אחד, אבל רוצים לסיים את השביתה.

רם שפע: שני הסגלים פה צריכים להכריז על הקפאת השביתה ל-48 שעות, 96 שעות או 120 שעות כי אנחנו סומכים את ידינו – וגם הוות"ת ומשרד האוצר צריכים להגיד: אנחנו מוכנים לשבת במרתון של דיונים, ואז הסיפור יסתיים.

רם שפע: אם ות"ת ומשרד האוצר לא יסכימו ואתם לא תעצרו את השביתה – זה לא יסתיים.

רם שפע: זה מה שצריך לקרות.

רם שפע: תמנה מישהו, אין בעיה.

רם שפע: זה שלכם.

רם שפע: זאת הפרקטיקה.

<טל שפירא: אני מהמכללה האקדמית תל אביב-יפו וחשוב לי לדבר כי אני שומע את יושב-ראש התאחדות הסטודנטים ואת יושב-ראש האגודה שלי.

<טל שפירא: אני כיום מתמחה בכנסת, שנה שלישית, עם שאר המתמחים שלנו מהמכללה האקדמית תל אביב-יפו.

<טל שפירא: אני מתמחה אצל חבר הכנסת איציק שמולי.

<טל שפירא: מעבר להיותנו סטודנטים ונמצאים פה במשכן אף על פי השביתה, יש משהו ששכחנו.

<טל שפירא: יש לנו פה סגל בכיר שבזכותו אני וכל המתמחים שנמצאים מן האקדמית תל אביב-יפו הגיעו לפה.

<טל שפירא: אני חושב שיש איזו זילות בסגל בכיר.

<טל שפירא: אנחנו מדברים פה על מרצים ומרצות בכירים.

<טל שפירא: יש מונח כזה: אקטיביזם חברתי.

<טל שפירא: ללא אקט חברתי לא ישתנה שום דבר.

<טל שפירא: יושב-ראש התאחדות הסטודנטים, אני מבין אותו.

<טל שפירא: אני סובל מן השביתה.

<קריאה: אין פה זילות, זה לא נכון.

יעקב מרגי: סליחה אדוני, יש פה מי שמנהל את הדיון.

יעקב מרגי: כאשר אתה אומר "אקטיביזם חברתי", אני מכבד אותו, רוצה אותו ודורש אותו, אבל בצמוד לו יש גם קצת אחריות, קצת גמישות, לנסות להקשיב, יש לו גם צדדים אחרים.

יעקב מרגי: אקטיביזם חברתי הוא לא בנישה אחת אלא הוא על פני כל החברה, על פני כל הסקלה.

<טל שפירא: זו השביתה השנייה שקורית אצלנו במכללה.

<טל שפירא: בקיץ כבר היינו בשביתה עם סגל אחר, עכשיו זה עם הסגל הבכיר, אז יש דברים בגו.

יעקב מרגי: הבנתי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני עדיין בבית ברל.

יעקב מרגי: מה אתם אומרים, הצדדים, מחר יש לימודים מבחינת ההנהלה?

<ניר הכהן: בשמחה רבה.

יעקב מרגי: מבחינת הסגל?

<הלל רומן: אנחנו צריכים להעלות את זה להצבעה אצלנו לפי התקנון של הוועד.

<הלל רומן: אנחנו חייבים לקבל אישור.

<הלל רומן: אני לא מוסמך לקבל החלטה.

אילן גילאון: אני רוצה לדעת אם מחר הם נפגשים.

יעקב מרגי: אנחנו נצא מפה בלי תוצאות אם תפריעו.

יעקב מרגי: אני בא לעזור לכם.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, פה זה לא מין קרקס.

יעקב מרגי: אם הלל רומן היה אומר לי: זה תלוי בהידברות של 20 שעות, 40 שעות, 80 שעות.

יעקב מרגי: אבל הוא אומר: אני צריך להביא את זה להצבעה.

יעקב מרגי: הוא מראש הלך לשם.

יעקב מרגי: ציפיתי לשמוע.

יעקב מרגי: הוא לא היה אומר לי "כן", כי הוא לא שבת כדי לשמוע ממני "תחזור לעבודה", הוא שבת כדי להתחיל משהו.

<הלל רומן: לשבת ולדון נשמח כבר מעכשיו, באמת.

יעקב מרגי: כל עוד השביתה נמשכת – אני אומר לגבי בית ברל, יש לכם פה גישה חיובית שהולכת להיסגר באמצעות הידברות עם ההנהלה, משרד האוצר וות"ת.

יעקב מרגי: אם אתם לא תיתנו כיוון חיובי היום, כרגע, שחוזרים ללימודים ואז ממשיכים לסגור את הקצוות הקטנים שנשארו אתחיל לחשוב שכנראה למישהו פה יש מניעים אחרים.

אילן גילאון: ואם לא יהיו תשובות חיוביות מן הצד השני- - -

<הלל רומן: סלח לי, אבל בזכות השביתה הגענו לכאן.

<הלל רומן: השביתה היא זכות שמוקנית לכל עובד כדי לשפר את תנאיו, לאחר שבמשך עשרים שנים התעלמו מאתנו.

<הלל רומן: לכן הגענו לכאן.

<הלל רומן: אל תזלזל בזה.

אילן גילאון: הוא לא מזלזל בזה.

יעקב מרגי: יש פה נכונות.

<הלל רומן: נשמח לשבת ולדבר.

<הלל רומן: בהחלט יש לנו דרישות שכאשר הן ייענו נשמח לחזור באותה שנייה ללימודים.

יעקב מרגי: כאשר הדרישות ייענו?

אילן גילאון: חבר'ה, יש כאן מקומות נוחים, לכו, תשבו ותדברו.

יעקב מרגי: הנה אני אומר לך, הסגנון שלך לא מקובל.

יעקב מרגי: אמרת: "כל עוד אני לא מקבל את מה שאני רוצה".

יעקב מרגי: אפילו להידבר אתה לא רוצה.

<הלל רומן: אני רוצה להידבר.

<הלל רומן: לא נכון.

יעקב מרגי: אמרת: "כל עוד הדרישות לא ייענו אני לא מפסיק את השביתה".

יעקב מרגי: תודה רבה לך, כך לא משיגים שום הישג.

יעקב מרגי: הבנתי.

יעקב מרגי: עומדת לי הזכות לומר את מה שאני רוצה בסוף.

יעקב מרגי: אנשי מכללת תל אביב-יפו, תקשיבו היטב.

יעקב מרגי: אתן לעוד אחד מכם לדבר.

יעקב מרגי: אני רוצה גם שם להגיע לידי תובנה כלשהי.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: הלל רומן, אני מציע לך, בזמן הישיבה תדבר עם מי שאתה יכול כי אני חושב שאתה מחמיץ הזדמנות.

<הלל רומן: אעשה את זה.

יעקב מרגי: אני נותן לך עצה של מבוגר אחראי.

<הלל רומן: אני מקשיב לך, למרות שזה עדיין זלזול.

יעקב מרגי: זה סובייקטיבי, אתה יכול להרגיש מה שאתה רוצה להרגיש.

<חיים עינת: אני פרופסור במכללה האקדמית תל אביב-יפו.

<חיים עינת: אתחיל מן הסוף.

<חיים עינת: אם ועדת החינוך של הכנסת תמליץ לשני הצדדים לצאת מייד למשא ומתן ותצרף לנו מלווה מטעמכם למשא ומתן, מחר השכם בבוקר אכנס אסיפת סגל ובתור איש ועד אדאג שנחזור מחר ללימודים.

<חיים עינת: כל השאר פחות חשוב.

יעקב מרגי: זאת תשובה אחראית.

יעקב מרגי: חבל שהוצאתי את הלל רומן והוא לא שמע אותך.

<קריאה: אנחנו רוצים לדעת אם אנחנו חוזרים מחר ללמוד.

<יהונתן קינרייך: רציתי לדבר על הפגיעה בנו, אבל עכשיו אני רוצה לשאול, מה אם אתם מכנסים מחר את הוועדה שלכם ופונים עם ההחלטות שלכם להנהלה וההחלטות לא מאושרות?

יעקב מרגי: אומר לך פה חיים עינת, שמייצג את ועד הסגל הבכיר: "מוכנים להתכנס להידברות.

יעקב מרגי: אני אכנס מחר השכם בבוקר את הצוות לקבל החלטה להחזיר את הסטודנטים ללימודים".

יעקב מרגי: הוא לא יכול להגיד לך עכשיו שמחר בבוקר בתל-אביב פותחים את הלימודים אבל אני לפחות אדע מחר בצהרים אם הם חוזרים ביום חמישי ללימודים.

יעקב מרגי: זה מצב טוב יותר מאשר המצב שהיינו בו.

יעקב מרגי: אתה מרגיש זלזול?

<חיים עינת: לא, אני לא מרגיש זלזול, להיפך, אני מרגיש כבוד רב.

יעקב מרגי: קטונתי.

יעקב מרגי: מה שסוכם בהסכם הכללי של ור"מ ביחד עם מל"ג-ות"ת ומשרד האוצר צריך לכבד.

יעקב מרגי: יש לכם מתווה שיפורים, אתם חושבים שצריך לשנות במכללת תל אביב-יפו, כפי שאנחנו עושים ביום יום: אני פונה למנכ"ל משרד החינוך וליושב-ראש ות"ת וליושב-ראש מל"ג, למרות שהביאו את תוכנית החומש מתעוררים דברים, בואו ניכנס למשא ומתן.

יעקב מרגי: זה לא דברים שלוחצים על כפתור ומשנים.

יעקב מרגי: יכול להיות שאתם מבקשים שינוי תפיסה.

יעקב מרגי: יש פתיחות לשמוע, יש כיוון לשמוע, אבל אל תבואו בצורה כזאת.

יעקב מרגי: המצב שלכם קשה יותר מאשר בבית ברל.

יעקב מרגי: הנה אני אומר לכם, אני חסיד של עבודה מאורגנת, אבל אצלי אין חד-צדדיות, לכן הקפצת אותי, טל שפירא.

<חיים עינת: היה לי דבר שני לומר.

יעקב מרגי: אתן לך לומר דבר שני.

יעקב מרגי: אתה אומר: אנחנו מוכנים.

יעקב מרגי: אתה רוצה לעשות שינוי תפיסה.

יעקב מרגי: הבנתי את זה.

יעקב מרגי: מישהו אמר את זה כאן: שינוי תפיסה.

יעקב מרגי: זה לגיטימי.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, מה שקבעו בני אדם הוא לא קודש קודשים.

יעקב מרגי: צריך לחשוב.

יעקב מרגי: נכון שקבעו את זה אנשים מומחים אחרי מחשבה כבדה.

יעקב מרגי: אני מכיר את חרדת הקודש של "אל תגעו במשיחי" במה שקשור לחופש האקדמי ולעצמאות פדגוגית והמילים היפות, אבל בסוף בסוף, כשמישהו שיושב שם כמה שנים רוצה לשנות, זה אפשרי, אבל יש תהליכים.

יעקב מרגי: גם אני כיושב-ראש ועדת החינוך נתקל באותה חומה בצורה.

יעקב מרגי: בהתחלה זה מעצבן לי את האגו אבל אז אני סופר עד עשר ואומר: טוב שזה כך.

יעקב מרגי: תארו לכם שלא אני, מחר מישהו אחר לא אחראי נוגע להם בעצבים הרגישים של האקדמיה, של המחקר.

יעקב מרגי: אני לא רוצה את זה.

יעקב מרגי: למרות האגו, יושב-ראש ועדה, חבר כנסת עם כוח, עם פטיש מעץ זית שלא נשבר, הכול טוב, אבל בסוף בסוף יש תהליכים.

יעקב מרגי: נכון שהם כבדים, יכול להיות שהם אפילו ארכאיים וצריך לגעת בהם, אבל זה תהליך.

יעקב מרגי: תכבדו אותו.

יעקב מרגי: רצית לומר דבר נוסף, בבקשה.

<חיים עינת: הדבר השני, אני חושב שאנשי ות"ת ומל"ג שגו שגיאה.

<חיים עינת: המעורבות שלהם, להבדיל ממה שאמר ידידי יושב-ראש התאחדות הסטודנטים, כנראה באה, כך הבנתי משיחת טלפון שהייתה לי איתם אחרי שהשביתה הייתה תקועה ואז נאמר לי על ידי אנשי מל"ג שהם לא ידעו שיש שביתה.

<חיים עינת: התקשרתי מתוך תקווה שהם יושיבו אותנו לדיון.

<חיים עינת: הם אחר כך באו אלינו עם עמדה שלטעמנו היא שגויה.

<חיים עינת: אני לא רוצה להגיד יותר מזה.

<חיים עינת: אין חפיפה בין הדברים שלנו ובין הדברים של מל"ג.

יעקב מרגי: אני שמח שאני שומע גישה כזו.

יעקב מרגי: באתי בידיים נקיות לדיון הזה והתחלתי לשמוע מכאן ומכאן את הדעות.

יעקב מרגי: הבנתי תוך כדי דיון, המל"ג-ות"ת אומרים: "רבותי, יש הסכם.

יעקב מרגי: " כמו הממונה על השכר במשרד האוצר, כמו אחרים.

יעקב מרגי: "יש הסכם, תעזבו, אנחנו לא פותחים את זה אחרי כל פיפס".

יעקב מרגי: זה נכון, כך צריך להיות.

יעקב מרגי: אתם רוצים משהו מעבר, זה לא שכר.

יעקב מרגי: הלל רומן, חבל שהוצאתי אותך.

יעקב מרגי: היית שומע את הגישה של מכללת תל אביב-יפו.

יעקב מרגי: אני חשבתי שיהיה פשוט יותר אתכם, אבל בואו נראה, כנראה טעיתי, מודה.

יעקב מרגי: רוצים לעשות שינוי תפיסה – כל התהליך הזה של המכללות, זה יצור שבא להם שלא בטובתם.

יעקב מרגי: המדינה בת שבעים ויש נושאים שאנחנו דנים בהם כאילו היום אנחנו מקימים את מדינת ישראל.

יעקב מרגי: יש מי שהתהליכים שקורים בחברה ובעולם זרים להם, למרות הנאורות שלהם.

יעקב מרגי: מה לעשות, האוניברסיטאות הן עדיין העידית.

יעקב מרגי: מתוך הקנאות לתקציבי המחקר כל מי שמנסה להיכנס למועדון מראים לו קצת מרפקים, מעיפים.

יעקב מרגי: הצליחו בכוח הצנטריפוגלי להעיף מחוץ למעגל, הצליחו או לא הצליחו, ממשיכים להתחכם.

יעקב מרגי: יש יצור ביניים שקיבל מעמד שנקרא "מכללות מתוקצבות".

יעקב מרגי: המדינה מכירה בזה.

יעקב מרגי: אני רוצה לבשר לכם שגם לגבי זה בשנתיים האחרונות אני שומע מנגינה אחרת.

יעקב מרגי: המל"ג והוות"ת כן חושבות בתהליך הדרגתי להגדיל לכם את תקציבי המחקר, באופן שלא נוגע, בר מינן, בעוגה של האוניברסיטאות.

יעקב מרגי: גם כאן יש מגמה חיובית.

יעקב מרגי: צריך לזרום איתם.

יעקב מרגי: אני לא אומר להבין את האטיות, אבל לגיטימי שצריך לחשוב על זה.

יעקב מרגי: בכל זאת הם מנהלים מדינה, לא מנהלים פרטץ'.

יעקב מרגי: נחלק את זה לשתיים.

יעקב מרגי: בקטע הזה של הובלת תהליך, שינוי תפיסה, שלא נוגע לשכר, אני אומר לך שאני מוכן לנדב את עצמי לשולחן עגול.

יעקב מרגי: בהבנות, לא בפטישים, לא באיומים, בזמן המועט שאין לי אני מוכן לבוא לשולחן עגול.

יעקב מרגי: שולחן עגול זה לא דיוני ועדה, שולחן עגול זה מתוך רצון טוב ללמוד.

יעקב מרגי: אני גם רוצה ללמוד.

יעקב מרגי: יכול להיות שבסוף הדרך אגיד לך: "ד"ר נועה לביא, סלחי לי, חלמת חלומות, זה לא יהיה," בסוף התהליך, או יכול להיות שניגע ונברר ונראה שהצעקה באמת לא כל כך גדולה ויתחייבו לתת לך באופן הדרגתי הידברות.

יעקב מרגי: נדע לאן הולכות המגמות.

יעקב מרגי: לכן אני רוצה לקבל מכם תשובה.

<נועה לביא: התשובה היא כן.

יעקב מרגי: מחר בבוקר, אחרי שהתכנסתם.

<נועה לביא: התשובה היא כן.

יעקב מרגי: חוזרים ללימודים אחרי שתקבלו את האישור?

<נועה לביא: נקבל אותו.

יעקב מרגי: באיזה יום הסטודנטים חוזרים ללימודים?

<חיים עינת: ביום חמישי בבוקר.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: סיכמנו.

<נועה לביא: אם יש מלווה.

<קריאה: חבר הכנסת מרגי אמר שהוא מוכן ללוות באופן אישי.

יעקב מרגי: תמיד ידענו, כך אמרו לי אלה שהכינו אותי מנטלית לדיון, שאתם בעייתיים מאוד ואנרכיסטים.

יעקב מרגי: שמעתי את הדברים.

יעקב מרגי: מכללת תל אביב-יפו.

<ליאת וייס שחף: קודם כול, רציתי לומר לך תודה.

<ליאת וייס שחף: אנחנו מנהלים משא ומתן כבר 9 חודשים.

<ליאת וייס שחף: כפי שנועה לביא אמרה קודם, הנשיא חזר אליהם ואמר שהוא מוכן לשבת לשולחן המשא ומתן, נשמח לעשות את זה.

יעקב מרגי: אתם צריכים אותי בשלב הזה?

<ליאת וייס שחף: לא בשלב הזה.

<אלעד נחשון: הם צריכים אותך כי הם לא יודעים לדבר זה עם זה, הם חייבים אותך.

<קריאה: רוצים אותך.

<ליאת וייס שחף: אני יכולה להציע שהמל"ג-ות"ת והממונה על השכר יצטרפו אלינו לדיונים.

יעקב מרגי: בוודאי.

<ליאת וייס שחף: אנחנו לא נרפה ונקיים משא ומתן מתמשך, רציני ואינטנסיבי במטרה לסיים.

יעקב מרגי: אתם לא מפסיקים אותו לרגע.

<ליאת וייס שחף: הוא לא יופסק לרגע, גם לא כדי לאכול.

<נועה לביא: אבל בליווי איש מהוועדה.

יעקב מרגי: אני מלווה אתכם.

יעקב מרגי: כל עוד זה מתקיים – אני לא שם.

יעקב מרגי: ביום שזה לא מתקיים – אני נכנס לתמונה וייערך דיון מיידי.

<טלי אוברמן: אני סומכת את ידי על כל הדברים שאמרת.

<טלי אוברמן: אני חושבת שאין צורך שיהיה מישהו מהוועדה.

דב חנין: בטח צריך, אתם נכשלתם ואת נכשלת.

<טלי אוברמן: בתור מי שהשתתפה בדיונים- - -

דב חנין: את השתתפת והבאת אותנו לשביתה.

דב חנין: השתתפת, ולאן הבאת אותנו?

דב חנין: לאן אתה הבאת אותנו?

דב חנין: אתם נכשלתם.

<טלי אוברמן: קודם כול, הם מקבלים את מה שהיה בהסכם הארצי ולכן צריך להפריד את הדברים המקומיים שלא מופיעים בהסכם הארצי.

יעקב מרגי: על זה אנחנו נכנסים למשא ומתן.

יעקב מרגי: אמרתי דברים ברורים.

<טלי אוברמן: להפריד.

<טלי אוברמן: הדברים שהיו בהסכם הארצי אין שום סיבה להמשיך לדון עליהם.

<טלי אוברמן: אני מציעה, כפי שהם הסכימו, ביום חמישי לשלוח רשימת דרישות מסודרת של הנושאים המקומיים.

<טלי אוברמן: עד עכשיו הם לא מוכנים לשלוח.

<חיים עינת: זה לא נכון.

<חיים עינת: יש בידי ההנהלה רשימה מסודרת.

<חיים עינת: יש הכרזת סכסוך עבודה.

<טלי אוברמן: רשימה סופית, לא של הדרישות שלהם רק עד מחר.

<חיים עינת: לא, גברת, את לא יודעת.

<חיים עינת: בידי ההנהלה יש את הכרזת סכסוך העבודה עם פירוט מדויק.

<חיים עינת: אז הוא לא הציג בפניך.

<טלי אוברמן: בסכסוך העבודה יש הרבה נושאים שלא נוגעים.

<חיים עינת: כאשר לא מדייקים בעובדות, בתור איש מדע זה קשה לי מאוד.

אילן גילאון: אנחנו שומעים את האמירה הזאת של טלי אוברמן, כאילו לא קיימנו פה שום דיון.

יעקב מרגי: תסבירי את עצמך.

<טלי אוברמן: יש נושאים שהם כתבו בסכסוך העבודה.

<טלי אוברמן: מאז התקיימו הרבה דיונים וכבר התקבלו הסכמות לחלק מן הנושאים.

<חיים עינת: לא התקבלו.

<חיים עינת: אין הסכם ארצי עדיין.

יעקב מרגי: אני חייב לברר את זה.

יעקב מרגי: אמרתי בפתיח, מה שהתקבל ברמה הארצית ונדון ברמה הארצית זז הצדה, לא נוגעים בו.

יעקב מרגי: זה כלל ברזל עקרוני.

יעקב מרגי: יש לכם משהו ברמה המקומית – תגישו רשימה.

יעקב מרגי: אתה אומר שלמכללה יש את הרשימה?

<חיים עינת: יש ברמה המקומית.

<חיים עינת: הפרשנות לפעמים מוגזמת כי אם בהסכם ההבנות כתוב "המכללה תקים מנגנון X" – אין לי בעיה, אני מקבל את זה.

<חיים עינת: אני רוצה לדון איך אני בונה את המנגנון.

<חיים עינת: אלה הדברים שלנו.

יעקב מרגי: זה ברמה המקומית.

יעקב מרגי: זה סמנטיקה.

יעקב מרגי: 50% מן הסכסוכים בעולם, אם לא יותר, הם על סמנטיקה ואגו.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים להגיע ל"תכלס", חכו עם האמירות.

יעקב מרגי: חברי כנסת אוהבים לדבר לשם הדיבור.

<טלי אוברמן: אני מתנצלת, זה לא סמנטיקה.

<טלי אוברמן: הייתי בישיבה ושאלנו על נקודות ספציפיות שעלו בהסכם הארצי.

יעקב מרגי: הנהלת המכללה, יש לכם את אותה רשימה שמדברים עליה?

יעקב מרגי: קיבלתם אותה?

<ליאת וייס שחף: הרשימה הזאת היא לא רשימה סופית.

<ליאת וייס שחף: במשך הזמן כל הזמן עלו דרישות חדשות.

<חיים עינת: זה לא נכון.

<ליאת וייס שחף: רק בקשה אחת, אם אפשר לשלוח לנו את זה שוב, רשימה סופית.

יעקב מרגי: כדי שלא יהיו אי-הבנות.

<חיים עינת: יש את הכרזת סכסוך העבודה.

<יהונתן קינרייך: כל דבר שלגביו יש לכם הבנה – תחתמו, תסדירו ביניכם.

<חיים עינת: המסמך הוגש לממונה, הוא הוגש להנהלה.

אילן גילאון: כל הדיון הזה התקיים כדי שהוועדה תלווה משא ומתן שלא הצליח להסתיים.

<יהונתן קינרייך: לסטודנטים אין צד במשא ומתן הזה.

אילן גילאון: אם כל כך טוב אז למה כל כך רע?

אילן גילאון: למה לא הגענו לתוצאות?

אילן גילאון: אני מתנצל, אני מנהל ועדה אחרת ואני צריך לעזוב.

<קריאה: אני מרגיש שזה דיון על המכללה האקדמית תל אביב-יפו ויש לנו דברים חשובים לומר.

יעקב מרגי: עוד נגיע לבית ברל.

<יהונתן קינרייך: אדוני היושב-ראש, נוכחנו לראות את כל הפגישות במשא ומתן שהתפוצצו עד עכשיו.

<יהונתן קינרייך: אנחנו לא מוכנים לזה יותר.

<יהונתן קינרייך: אנחנו חושבים שבלי ליווי של הוועדה הדבר הזה לא יצליח, זה לא יקרה.

<יהונתן קינרייך: לדחות את זה ולתת לזה עוד ניסיון – זה רק ניסיון לריב.

<אלעד נחשון: במיוחד אחרי שהפגנו יום יום ושום דבר לא עזר.

יעקב מרגי: אל תתפרצו, גמרנו, מספיק, שמענו אתכם.

יעקב מרגי: אנחנו אחרי הזמן המיועד לסיום הדיון.

יעקב מרגי: גם אם היו באים לכאן אלפי סטודנטים, אי אפשר לתת לכולם לדבר.

יעקב מרגי: הנציגות דיברה.

יעקב מרגי: נכון שבא לי לתת לכולכם להתבטא, האמינו לי שלבי יוצא אליכם ואנחנו משקיעים, אבל אי אפשר, תתאפקו.

יעקב מרגי: תרימו אצבעות עד מחר.

יעקב מרגי: את חושבת שזה יתרום?

יעקב מרגי: אחרונת הדוברים מקרב הסטודנטים.

<שי אשכנזי: אני חייבת להגיד משהו בתור נציגת תלמידי מדעי החשבון שנה א' באקדמית תל אביב-יפו.

<שי אשכנזי: אני רוצה לדבר בכלל מפן אחר.

<שי אשכנזי: אני רוצה להגיד שבתור מישהי שנכנסה עכשיו למכללה, ראינו את ההתנהלות של המשא ומתן הזה.

<שי אשכנזי: לא היה באמת משא ומתן.

<שי אשכנזי: השביתה הזו התנהלה מבחינתי בדרגה כל כך נמוכה.

<שי אשכנזי: הרגשנו הסטודנטים כמו אדם שצריך להפריד בין שני ילדים שרבים ביניהם.

<שי אשכנזי: קיבלנו מנשיא המכללה מייל לפני כמה ימים, שאם הסגל הבכיר לא יסכים לדרישות המל"ג זה יפגע בעתיד של המכללה.

<שי אשכנזי: זה לא נראה לי הגיוני ואני באתי לפה לא רק כדי לפתור את השביתה הזאת אלא כדי למנוע את השביתות הבאות.

<שי אשכנזי: אנחנו הולכים לדבר עם ההנהלה.

<יהונתן קינרייך: אני חושב שברוב המוסדות האקדמיים לא מכירים את- - -

יעקב מרגי: בבקשה תצא לנוח ולהתאוורר.

<ניר הכהן: יש פה איזו סימטריה שחסרה מצדנו.

<ניר הכהן: אשמח לומר משפט.

<ניר הכהן: אני מבין שעכשיו הסוגיה על השולחן היא סוגיית ההורה המלווה.

<ניר הכהן: הייתי פעמים רבות הורה מלווה והבנתי שהתפקיד העיקרי שלי הוא לא לעשות כלום ואז העניינים מתנהלים מצוין.

<ניר הכהן: אין לנו בעיה שיהיה מלווה, לא משנה מטעם מי, ובלבד שנשב ונדבר.

<ניר הכהן: זאת העמדה שלנו.

דב חנין: זו צריכה להיות הגישה לשני המקומות.

<ניר הכהן: אבל מחר יחזרו ללמוד, כי יש פה סטודנטים שלא לומדים כבר חודש ימים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מה הבעיה שלכם?

<טלי אוברמן: אחזור שוב.

<טלי אוברמן: אין צורך בהורה מלווה.

דב חנין: כי אתם נכשלתם.

דב חנין: את נכשלת, כן.

יעקב מרגי: אני מבקש לא להתפרץ כי לא אקיים דיון, אעזור אתכם, לכו, תשבתו, תקשקשו עד מחר.

<קריאה: ממה היא מפחדת כל כך?

יעקב מרגי: אדוני, צא החוצה להתאוורר.

<טלי אוברמן: אני רוצה שיהיה ברור מה אומר כאן הסגל.

<טלי אוברמן: ההנהלה לא צריכה לשלוח להם מחר מייל של סכסוך העבודה המקורי.

<טלי אוברמן: שישלחו רשימה של הנושאים.

דב חנין: את רוצה לייצר בעיה או פתרון?

<טלי אוברמן: אני מחפשת פתרון.

<טלי אוברמן: הם ישלחו היום רשימה מסודרת של הדרישות שנותרו מסכסוך העבודה, דרישות שלא עלו ברמה הארצית ולא הוסכמו, וזהו, משם יתחילו משא ומתן ו"יסגרו" את זה כבר מחר.

<טלי אוברמן: זה הכול.

<טלי אוברמן: לא צריך הורה מלווה.

<טלי אוברמן: בואו "נסגור" את זה.

<טלי אוברמן: לא המסמך של סכסוך העבודה אלא רשימה מסודרת.

יעקב מרגי: מרצי האקדמית תל אביב-יפו, התביעה הזאת מקובלת עליי.

דב חנין: אני רק אומר לך איך זה ייראה מחר.

דב חנין: מחר הכול יתפוצץ שוב.

דב חנין: אי אפשר לסמוך עליהם.

<מירי פלג: הם מנהלים משא ומתן כבר 9 חודשים.

יעקב מרגי: גברתי, לכי ותארחי חברה לחברים שלך בחוץ.

דב חנין: בלי מלווה זה לא יעבוד.

יעקב מרגי: עכשיו יש להם ליווי.

<נועה לביא: תודה.

<חיים עינת: אני הולך להגיד עכשיו משהו שמאוד לא נעים לי להגיד.

<חיים עינת: יושבים פה אנשים שלא מדייקים בדבריהם וזה קשה לי מאוד כי אני איש של מחקר ונתונים, קשה לי עם אי-דיוקים.

<חיים עינת: אני מבהיר שוב, הרשימה שיש לנו לא נוגעת ולו בקוצו של יו"ד בדברים שהוסכמו בהסכם הבנות שעוד לא הפך להסכם ועוד לא פורסם בפומבי.

<חיים עינת: זה לא נוגע.

יעקב מרגי: המסמך שיש להם כולל הכול?

<חיים עינת: המסמך שיש להם, של הכרזת סכסוך העבודה, כולל הכול.

דב חנין: למה משרד האוצר בכלל בעניין הזה?

דב חנין: הרי לא מדובר על כסף.

דב חנין: גברתי, תפסיקי להפריע.

<חיים עינת: דבר נוסף הוא שבכל הכבוד, מה מעמד ות"ת בדיון שבין ארגון עובדים לבין הנהלה?

יעקב מרגי: הוא הרגולטור.

<חיים עינת: ות"ת הוא רגולטור משני.

יעקב מרגי: לוות"ת יש מה לומר כי אתה לא מבקש כרגע תנאי שכר אלא תנאי העסקה שנושקים לנעשה בוות"ת.

יעקב מרגי: שמעת את אנשי בית ברל.

יעקב מרגי: בסוף הדברים נושקים זה לזה, אין מה לעשות.

יעקב מרגי: אתה איש מחקר ואתה יודע שכאשר עורכים מחקר שולחים זרועות תמנון לכל מקום.

יעקב מרגי: זה נושק.

יעקב מרגי: זה ועדת תכנון ותקצוב של המל"ג.

יעקב מרגי: רצית להוסיף לפני שאני אסכם?

<יואב טאובמן: קודם כול, אני רוצה להצטרף לאמירה שחייב להתקיים משא ומתן.

<יואב טאובמן: בבית ברל המשא ומתן, מבחינתי לפחות, לא נפסק.

<יואב טאובמן: בתל אביב-יפו אנחנו חושבים כמובן שהמשא ומתן צריך להימשך.

<יואב טאובמן: בהערה להתייחסות הקודמת שלך, הרכב המועצה האקדמית מכיל בתוכו גם נציגים של הסגל.

יעקב מרגי: זה נאמר.

יעקב מרגי: מזל שלא רק.

<יואב טאובמן: מבחינתנו, כפי שאמרה טלי אוברמן, אפשר להעביר את רשימת הדרישות.

<יואב טאובמן: סכסוך העבודה הוא לא רשימת דרישות.

<יואב טאובמן: סכסוך העבודה מציג תמונת מצב מסוימת ונכון להיום הוא לא משקף את מה שהושג גם ברמה הארצית.

<יואב טאובמן: יכול להיות שיש כאן התנגדות, כך לפחות שמעתי באמירה קודמת, שההסכם לא תקף או לא קיים או לא נחתם.

<נועה לביא: לא אמרנו דבר כזה.

דב חנין: נאמר רק שהוא עדיין לא פורסם.

יעקב מרגי: הוא לא פורסם, זה מסמך הבנות.

יעקב מרגי: יש מניעה לשלוח את רשימת הדרישות?

<נועה לביא: אין מניעה.

<חיים עינת: אין מניעה.

<חיים עינת: עוד נקודה אחת, אני רוצה לוודא, המושג משא ומתן מתחלף לעתים אצל ההנהלה שלנו במושג לשבת באותו שולחן ולהגיד "אני לא מוכן לדבר אתכם על כל נושא שעולה".

יעקב מרגי: הבנתי מהר.

יעקב מרגי: אין לי זמן להפרעות.

יעקב מרגי: המרחק בין לסיים את הדיון בלי סיכומים לבין להגיע למשהו הוא מזערי אז תנו לי לנצל את הזמן המועט שנשאר בצורה איכותית.

יעקב מרגי: כשאמרתי שזה שינוי תפיסה, זה תהליך שצריך ללמוד אותו, לבחון אותו, יכולה להגיד נציגת המכללה שהכול מקובל עליה, ואז הוות"ת יגיד לה: "Stop, לא מקובל עלינו".

יעקב מרגי: לכן צריך פה להתכנס למשהו.

יעקב מרגי: אם תשחררו את העכבות ושלושת הצדדים ייכנסו בלב שלם ובנפש חפצה באמת בניסיון להגיע לפתרון – הנה אני אומר לכם מראש, אתם לא תצאו עם מלוא תאוותכם בידכם.

יעקב מרגי: אם לא תסכימו על זה – אל תיכנסו למשא ומתן.

יעקב מרגי: לא תצאו עם מלוא תאוות

יעקב מרגי: כם בידכם.

יעקב מרגי: זה תהליכים.

יעקב מרגי: כנ"ל הוות"ת גם רוצה, אבל הוא לא יכול לתת הכול.

יעקב מרגי: יש תהליכים שיש להם השלכות רוחב.

יעקב מרגי: אם יאשרו לכם – מה יהיה הלאה במכללות אחרות?

יעקב מרגי: אני לא מכיר.

יעקב מרגי: זה להיכנס אל משהו שהוא באמת שינוי תפיסה.

יעקב מרגי: צריך לבחון את זה, כולל את השלכות הרוחב.

יעקב מרגי: זה הכיוון.

יעקב מרגי: אני שומע שיש נכונות.

יעקב מרגי: תגישו רשימת דרישות סופיות, תדונו על זה.

יעקב מרגי: האמינו לי, אחרי שיסתיים הסכסוך אני לא מתכוון ללכת הביתה, לא עליך המלאכה לגמור.

יעקב מרגי: אתה באת עם איזו השקפה עכשיו, יכול להיות שהיא נכונה מבחינה אקדמית.

יעקב מרגי: באתם עם תפיסה לפיה הולכים לשנות ולתקן עולם.

יעקב מרגי: אז זה לא יקרה בשנה, זה יקרה בחמש שנים, זה יקרה בעשור.

יעקב מרגי: זה צעד חכם.

יעקב מרגי: "הכול או לא כלום" לעתים קרובות מוביל ללא כלום.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע מילה אחרונה.

יעקב מרגי: את ות"ת שמעתי.

<יואב טאובמן: אני יכול להגיד דבר אחרון?

יעקב מרגי: לא.

<ליאת וייס שחף: רציתי לומר שהנהלת המכללה תשמח החל ממחר בבוקר לשבת לשולחן המשא ומתן.

יעקב מרגי: יש לך התנגדות שחברת הכנסת מירב בן ארי תהיה אתכם?

<ליאת וייס שחף: אני חושבת שאין צורך.

<אלעד נחשון: יש צורך.

<אלעד נחשון: הם לא יכולים לדבר ביניהם, הם לא יכולים לבד.

יעקב מרגי: ביקשתי לא לקפוץ.

יעקב מרגי: לא זכור לי שהכנסתי אתכם, ואתם מפריעים.

דב חנין: היא תפריע לכם?

<ליאת וייס שחף: ביום חמישי האחרון נכנסו לתמונה, לבקשת חברי ועד הסגל, מל"ג-ות"ת והממונה על השכר.

יעקב מרגי: עד היום הם לא היו?

<ליאת וייס שחף: לא.

<ליאת וייס שחף: אני חושבת שחשוב שהם יהיו.

יעקב מרגי: חוזרים ללימודים מייד.

יעקב מרגי: אתן לכם שבוע להסתדר לבד כדי לקבל החלטה.

יעקב מרגי: אם לא תסתדרו- - -

<נועה לביא: לא, אנחנו רוצים מלווה.

<נועה לביא: גם הסטודנטים רוצים מלווה.

<נועה לביא: למה הם לא רוצים מלווה?

<נועה לביא: מה ההתנגדות למלווה?

דב חנין: אם תהיה במשא ומתן חברת כנסת זה יפריע למשהו?

דב חנין: אני רוצה להבין באמת מה הסיבה להתנגדות.

יעקב מרגי: שמעתי את דעתך.

יעקב מרגי: לא צריך להשיב.

יעקב מרגי: ות"ת, מה הבעיה אם חברת הכנסת מירב בן ארי תלווה?

יעקב מרגי: אתם מדברים איתה הרבה.

יעקב מרגי: להיפך, אני מבקר אותה שהיא יותר ות"ת מאשר ועדה.

יעקב מרגי: מה אכפת לכם שהיא תלווה את זה?

<יואב טאובמן: אנחנו חושבים שאין צורך.

<יואב טאובמן: אנחנו יכולים ללוות את המשא ומתן כפי שכבר ליווינו גם בעבר.

<קריאה: זה נמשך כבר חודש.

<קריאה: זה לא עובד.

יעקב מרגי: אבל זה לא צלח.

<עדן בנימין: יש סיבה למה גם הסטודנטים לא בעד זה.

<יואב טאובמן: ליווינו משא ומתן ארצי והוא צלח.

<קריאה: זה זירה שונה לחלוטין.

<נועה לביא: הדרישות שלנו אחרות.

<עדן בנימין: יש סיבה למה אנחנו מתנגדים לזה.

יעקב מרגי: תוציאו אותו החוצה.

יעקב מרגי: רבותי, אני אומר לכם, בשעה 2:15 אנעל את הדיון גם אם לא יהיו תוצאות.

יעקב מרגי: תתאכזבו, יכאב לי, אין לי בעיה.

יעקב מרגי: בשעה 2:15 אני נועל את הדיון.

יעקב מרגי: אתה שיוצא עכשיו, בזבזתי עליך 5 דקות.

יעקב מרגי: בסוף הוועדה מכריעה.

יעקב מרגי: תרצו – תקבלו, לא תרצו – לא תקבלו.

יעקב מרגי: אני אקבל החלטות איך אני נוהג אחרי ההחלטה שלכם.

יעקב מרגי: נציג מכללת בית ברל, יצאת קודם.

<הלל רומן: בהמלצתך יצאתי.

<הלל רומן: קיבלתי את הייעוץ שהייתי צריך.

<הלל רומן: אכן מה שאמרתי נכון, אני חייב לערוך הצבעת עובדים, שאנחנו יכולים לכנס מחר.

<הלל רומן: זה הכי מהר שנוכל לעשות את זה.

<הלל רומן: מזמינים את העובדים, זה התקנון של הארגון, ויצביעו בעד הפסקת השביתה.

<הלל רומן: אני צריך להסביר להם מה הוועדה הזאת סיכמה.

<הלל רומן: אתם מציעים ליווי של המשא ומתן?

יעקב מרגי: יש נכונות.

יעקב מרגי: קודם כול, תיכנסו למשא ומתן, תפסיקו את השביתה.

יעקב מרגי: אני לא מבין למה צריך בכלל הצבעה בקטע הזה.

<הלל רומן: יש תקנון משפטי לארגון.

יעקב מרגי: מתי תיתן לי תשובה?

<הלל רומן: מחר.

<הלל רומן: נקיים אספה מחר.

יעקב מרגי: מה אתה תמליץ?

<הלל רומן: רציתי לשאול בעצם מה אתם מציעים.

<הלל רומן: ליווי של הדבר?

<הלל רומן: אני צריך להציג להם את הנושא.

<הלל רומן: האם אנחנו מציעים לוח זמנים מסוים?

<הלל רומן: האם הכול פתוח?

יעקב מרגי: כן, בוודאי.

<מאיר פנחסוב: כסטודנטים של המכללה נשמח אם חברת הכנסת מירב בן ארי תהיה מעורבת.

<ליאת וייס שחף: גם אנחנו לא מתנגדים כל עוד מל"ג-ות"ת בתמונה.

יעקב מרגי: בוודאי מל"ג-ות"ת הם חלק.

<יותם ידיד: אני רוצה להגיד משהו.

<יותם ידיד: כרגע המשא ומתן תקוע בוות"ת ובמשרד האוצר, כי משרד האוצר מתעסק כעת עם מכללת "אורט".

<יותם ידיד: אני מבקש שהמשא ומתן הזה יתחשב בתנאים של המרצים כי למרצים נמאס לקבל שכר נמוך.

<יותם ידיד: זהו.

<קריאה: ממש לא קשור מה שאמרת עכשיו.

יעקב מרגי: קודם כול, אני שמח על ההבנות בסוף.

יעקב מרגי: אני מסכם את הדיון על פי מה שהבנתי.

יעקב מרגי: אם מישהו יתפרץ ויגיד "לא כך, לא כך", אני אכריע כפי שאני אכריע.

יעקב מרגי: אם תרצו – תיקנו, אם לא תרצו – לא תיקנו.

יעקב מרגי: בעל הבית השתגע, אין מה לעשות.

יעקב מרגי: באתם לקבל סעד.

יעקב מרגי: התנדבנו, אנחנו מוכנים ללוות, מתוך אחריות, כי גם שביתה צריכה שתהיה לה תכלית.

יעקב מרגי: שביתה שמתמשכת עוד ועוד – אגלה לכם סוד: סימן שאתם לא מעניינים, לא אתם ולא אתם, אף אחד, ואין לכם כושר הרתעה לכלום.

יעקב מרגי: כנראה 4,000 סטודנטים שיפסידו סמסטר אחד או שניים לא מעניינים.

יעקב מרגי: הנה אני אומר לכם בשולחן עגול, כולם שומעים: כאשר מישהו מאיים בשבט השביתה הוא צריך לדעת שזה שווה משהו.

יעקב מרגי: אם רואים שזה לא שווה אז צריך לעשות "ריסטרט" ולחשב מסלול מחדש.

יעקב מרגי: אז אנחנו עשינו חישוב מסלול מחדש.

יעקב מרגי: כפי שסיכמנו, לגבי המכללה האקדמית תל אביב-יפו, קודם כול, השביתה מסתיימת ביום חמישי, חוזרים ללימודים.

יעקב מרגי: תשלחו רשימת דרישות מקומיות.

יעקב מרגי: אל תיכנסו לפלפולים בנוגע להסכם הארצי.

יעקב מרגי: ההסכם הארצי "פאסה".

יעקב מרגי: אנחנו נמנה את חברת הכנסת מירב בן ארי שתיכנס לסוגיה הזו.

יעקב מרגי: הדיון יהיה ביחד עם ות"ת וההנהלה, עם נציגות משרד האוצר, אם צריך.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי תיכנס לתמונה, תלווה אתכם.

יעקב מרגי: לא להפסיק את המשא ומתן.

יעקב מרגי: אני מברך באמת על האחריות של כל הצדדים, גם של המרצים, גם של הסגל הבכיר, גם של הוות"ת, גם של הנהלת המכללה.

יעקב מרגי: תעבירו רשימת דרישות מקומיות.

יעקב מרגי: אני נותן לכם עצה, אני אומר לכם מראש, תעשו את זה בתהליך.

יעקב מרגי: לא תצאו עם מלוא תאוותכם בידכם.

יעקב מרגי: תקשיבו קצת לוות"ת, הוות"ת יקשיב לכם.

יעקב מרגי: הנהלת המכללה אתכם.

יעקב מרגי: היא תקבל את האישורים המתאימים.

יעקב מרגי: קדימה צעד.

יעקב מרגי: רבותי, אחריות להשכלה הגבוהה בישראל.

יעקב מרגי: סיימנו עם מכללת תל אביב-יפו.

<קריאה: אני רק רוצה לומר משהו קטן.

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: כאשר תתבגר תבין למה צעקתי "לא", זה לטובתך.

<קריאה: לטובתי?

<קריאה: זה לא לטובתי.

יעקב מרגי: לא לטובתך?

יעקב מרגי: אז תפרוש מן הישיבה.

יעקב מרגי: מה אתה רוצה?

יעקב מרגי: לגבי מכללת בית ברל, אני חושב שזה פשוט יותר כי יש נכונות.

יעקב מרגי: זה תהליך שלא היה.

יעקב מרגי: עכשיו הולכים להיכנס למשא ומתן.

יעקב מרגי: הלל רומן, תערכו הצבעה על חזרה ללימודים, על התחלת הלימודים.

יעקב מרגי: המשא ומתן יתחיל.

יעקב מרגי: יש כיוונים.

<הלל רומן: הוא לא נפסק.

<יואב טאובמן: לא נפסק.

<יואב טאובמן: ממשיך.

<הלל רומן: יש הצעה שעומדת אצל הסגל מאז יום שישי ולא עניתם עליה.

יעקב מרגי: טוב מאוד שהמשא ומתן לא הופסק.

יעקב מרגי: תמשיכו את המשא ומתן ותנו לו גז, כפי שאומרים, תיכנסו לזה.

יעקב מרגי: אודיע לחברת הכנסת מירב בן ארי שהיא מלווה את שני התהליכים.

יעקב מרגי: היא תהיה בקשר עם הנוגעים בדבר.

יעקב מרגי: אני מודה לכולם.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לשמוע כעת שום הבהרות, זה מעשה שטן לפתוח עכשיו.

יעקב מרגי: סיכמתי.

יעקב מרגי: רם שפע, אתה "מבוגר אחראי" לא פחות ממני ולכן אני קורא לך ללוות את התהליכים בשתי המכללות.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.