ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 502, 2017-11-27 09:30

יעקב מרגי: בוקר טוב, שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: היום 27 בנובמבר 2017, ט' בכסלו תשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום זה הצעות במסגרת דיון מהיר של חברות וחברי הכנסת: חברת הכנסת מרב מיכאלי, חברת הכנסת יפעת שאשא-ביטון, חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס, חבר הכנסת אורי מקלב ושל חבר הכנסת אחמד טיבי.

יעקב מרגי: הנושא – מדיניות החינוך והטיפול בגיל הרך בישראל.

יעקב מרגי: לפני שאתן את רשות הדיבור למציעות, כפי שאנחנו נוהגים בדרך כלל, אני אומר מספר מילות פתיחה.

יעקב מרגי: אני לא נכנס לדיון איפה צריך כרגע, זה לא הדיון, אבל דעתי ידועה היכן צריך להיות, מה המסגרת שצריכה לטפל בגיל הרך, לידה עד 3.

יעקב מרגי: מבחינתנו הכל חינוך.

יעקב מרגי: גם אלה שסוברים שצריך להשאיר את הקיים כפי שזה היום, גם הם סוברים שהכל חינוך והם עוסקים בחינוך ונשמע אותם, אבל זה לא הדיון.

יעקב מרגי: הדיון כרגע הוא לקיחת אחריות ממשלתית על גילאי לידה עד 3 מכל הבחינות.

יעקב מרגי: המומחים כבר אמרו את שלהם.

יעקב מרגי: הגיל הזה הוא קריטי בעיצובו של הרך הנולד, הרכה הנולדת.

יעקב מרגי: יש לי פה משמאל, אני לא יודע למה היא יושבת משמאל, אבל לא נורא, בסדר.

מרב מיכאלי: במהות זה באמת לא כזה, אתה יודע.

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: הילדים שלנו, אני חושב שצריך לתת להם וזה לא רק קלישאות ואמירות, צריכים לקבל את הטוב ביותר, במיוחד כשהגיל הזה זה גיל קריטי לעיצוב.

יעקב מרגי: מומחים אמרו ש-90% מהמוח של הילד או הילדה מתעצבים עד גיל 3.

יעקב מרגי: ושוב, הילדה או הילד.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, היא חיזקה.

איילת נחמיאס ורבין: היא התעמקה בדבריך בכמה זה משמעותי.

יעקב מרגי: לכן אנחנו מודים לחברי וחברות הכנסת על היוזמה ואנחנו נעביר לחברי הכנסת המציעים את רשות הדיבור.

יעקב מרגי: לאחר מכן נעשה לסירוגין חבר כנסת ואורח ונקיים דיון מעמיק ופורה ונגיע לסוף הדיון עם תובנות וסיכומים.

יעקב מרגי: בבקשה גברתי, חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מרב מיכאלי: תודה רבה אדוני יושב הראש.

מרב מיכאלי: למה עשיתי ככה עם הראש, כשדיברת?

יעקב מרגי: מותר לך, קודם כל.

מרב מיכאלי: כי אתה יודע, שמעתי אותך אומר זה כבר מוסכם וזה כבר ידוע וזה באמת כבר ידוע המון שנים ומחקרים ומומחיות ומומחים, שאמרו, קבעו, מצאו, כמה הגיל הזה הוא קריטי.

מרב מיכאלי: כמה עיצוב המוח, הנשמה, האישיות, הבריאות, של בני בנות אדם בגילאים הרכים האלה, כמה הוא קריטי.

מרב מיכאלי: אנחנו מדברות במונחי עיצוב.

מרב מיכאלי: זאת אומרת זה גילאים מכוננים.

מרב מיכאלי: הם אלה שמכוננים את האדם, שתהיה או יהיה מהרך או הרכה הזאת.

מרב מיכאלי: באמת, זה ממש הדבר הכי דרמטי.

מרב מיכאלי: אבל אתה אומר את זה כבר במן, אתה יודע, טון כזה של כאילו יודעים ויודעים וכאילו אין מה לעשות כזה.

מרב מיכאלי: היה לך מן טון כזה של - - -

יעקב מרגי: לא - - -

מרב מיכאלי: לא, אני לא מאשימה את אדוני, חס וחלילה.

מרב מיכאלי: חס וחלילה.

יעקב מרגי: יש הרבה מה לעשות, אבל זה לא הדיון.

מרב מיכאלי: לא, אבל זה בדיוק העניין.

מרב מיכאלי: הרי מה קורה?

מרב מיכאלי: אנחנו יודעות ויודעים את זה כבר המון המון זמן ושום דבר לא נעשה והממשלה לא מוצאת לנכון להרים את הדבר הזה ואז כאילו יוצא מן מצב שאנחנו טוחנות וטוחנים מים כל כך הרבה שנים.

מרב מיכאלי: ואני חושבת על מספר הקלישאות שנאמרות על ילדות וילדים בפוליטיקה שלנו.

מרב מיכאלי: למען עתיד ילדינו והילדים הם הדבר הכי חשוב והילדים הם שמחה ורק תעיזי במדינת ישראל להגיד משהו חס ושלום נגד ילודה, וואו, וואו, וואו, הלך עלייך לחלוטין.

יעקב מרגי: זה מגיע עד ל-.

יעקב מרגי: עד לאן זה הגיע?

אלעזר שטרן: מרב, בצדק.

<קריאה: אוסטרליה.

מרב מיכאלי: לא, כולנו בעד ילדות וילדים, אז למה לא נתחיל אולי להשקיע בהם?

מרב מיכאלי: מדינת ישראל לא משקיעה שום דבר בילדות וילדים עד גיל 3 וגם אז, כשהיא מתחילה - - -

יעקב מרגי: מה שום דבר?

יעקב מרגי: נדייק.

יעקב מרגי: אולי לא משקיעה מספיק.

יעקב מרגי: שום דבר זה - - -

מרב מיכאלי: משקיעה, 20% מההוצאה מושקעות בהם.

יעקב מרגי: או, בסדר.

יעקב מרגי: שום דבר הפחיד אותי.

מרב מיכאלי: וגם כן באופן חלקי.

מרב מיכאלי: אני מצטערת, אני אומרת לך באופן גורף, בעיני זה באמת שום דבר.

מרב מיכאלי: בעיקר אגב, בהתחשב בכמה היא משקיעה בייצור של הילדות והילדים האלה, בטיפולי פוריות למיניהם בשביל ילודה, שזה בסדר גמור.

מרב מיכאלי: זה חלק מהתרבות שלנו, זה חלק מהמאמץ שלנו, אבל כ-7 מיליארד שקלים בשנה הם הוצאה על פריון.

מרב מיכאלי: אבל אז נולדות ונולדים הילדים האלה ומה?

מרב מיכאלי: אמרת בצדק אדוני ואני חושבת שכל חברות וחברי הכנסת מסכימות על זה שזה הכל חינוך וזה צריך לעבור ולהיות מטופל במסגרת של משרד החינוך כחינוך, כמסגרות חינוך ולחשוב על בכלל באמת גידול תרבותי.

מרב מיכאלי: חינוך.

מרב מיכאלי: ולא מחסנים ולא בייבי סיטר ולא איזה פתרונות דחק כאלה ואחרים.

מרב מיכאלי: אבל בישראל לא רק שאנחנו לא משקיעות ומשקיעים את ההשקעה הזאת בעתיד שלנו, כי זה העתיד של המדינה שלנו והעתיד של החברה שלנו, אלא אנחנו גם לא משקיעות בהווה שלנו.

מרב מיכאלי: כי היכולת של הורות והורים בישראל להשתתף בכוח העבודה, כמובן של אמהות בעיקר, זה עדיין חלוקה מגדרית גורפת, הפגיעה בעיקר היא עדיין בנשים.

מרב מיכאלי: היכולת שלהן להשתתף בכוח העבודה ולהעלות את הפריון שלנו בצורה אפקטיבית, זה דבר שפשוט הוא לא קורה.

מרב מיכאלי: כשזה אנחנו מדברות על אפס עד שלוש, אבל צריך להגיד שגם מגיל 3 - - -

יעקב מרגי: לידה עד שלוש.

מרב מיכאלי: בסדר גמור.

מרב מיכאלי: לידה.

מרב מיכאלי: תום חופשת הלידה.

מרב מיכאלי: מהלך חופשת הלידה.

מרב מיכאלי: אנחנו גם יכולות בהזדמנות לדבר על אורך חופשת הלידה ועל מי מקבלת את חופשת הלידה, אבל בסדר.

מרב מיכאלי: בואו נדבר, הבעיה שלנו שגם מגיל 3 התנאים הם לא מספיק ראויים.

מרב מיכאלי: לא התנאים שהילדות והילדים מקבלים ובטח ובטח לא התנאים של הצוותים שצריכים לעבוד איתם.

מרב מיכאלי: כוח אדם מצומצם מדי, בתנאים לא מספיקים וגם בהכשרה לא מספיק טובה, בכל הכבוד.

מרב מיכאלי: אנחנו מדברות על זה שעדיין הפיקוח של המדינה הוא לקוי, וזה אני אומרת בעדינות.

מרב מיכאלי: ברדק מוחלט וטוטאלי.

מרב מיכאלי: ובסוף בסוף נגיד שגם אחרי הגיל הזה, יש לנו את ההבטחה הלא ממומשת ליום לימודים ארוך, חוק שחוזר ומוקפא בחוק ההסדרים מדי חוק הסדרים מחדש.

מרב מיכאלי: מן איזה דבר כזה, אתה יודע.

מרב מיכאלי: זה כמו אלוהים, זה נמצא איפה שהוא, אבל זה מוקפא.

מרב מיכאלי: ולא לרמוז חס וחלילה שאלוהים מוקפא בשום פנים ואופן.

יעקב מרגי: את לקחת בחשבון שהדיון הוא שעה ואנחנו באולם שחייבים לפנות אותו.

יעקב מרגי: אז לקצר.

מרב מיכאלי: אני ממש ממש מסיימת את דברי הפתיחה שלי.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד שגם כשאתה מסתכל וזה מביש בעיני, כשאתה מסתכל בטבלאות ומה שאני רוצה להגיד שהדיון הזה הוגש בעקבות סקר מאד יסודי שעשתה שדולת הנשים.

מרב מיכאלי: יערה שבילתה פה הרבה שנים בכנסת בתור יועצת פרלמנטארית של חברת הכנסת ז זהבה גלאון ועכשיו היא מרכזת בשדולת הנשים את תחום העבודה, כתבה נייר מאד מאד יסודי ומקיף וזה ממש מביש לראות את המיקום של מדינת ישראל שם, יחסית ל-OECD בכמות ההשקעה לילדות וילדים.

מרב מיכאלי: באמת, זה ממש לא נעים.

מרב מיכאלי: מדינת ישראל, עם הכלכלה המפותחת, עם ההייטק ועם כל זה, זה מה שהיא משקיעה בילדות ובילדים שלה?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מיד נותן למציע השני, חבר הכנסת אורי מקלב.

יעקב מרגי: רק להזכיר שיש גם הצעת חוק שהונחה על ידי חברת הכנסת יפעת שאשא-ביטון ואנוכי, שמבקשת להכיל חובת פיקוח על מסגרות הגיל הרך.

יעקב מרגי: בעקבות כך נעשתה גם עבודה רצינית במשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

יעקב מרגי: אני כבר לא יודע איך קוראים למשרד הזה – העבודה והרווחה.

יעקב מרגי: הם הכינו הצעת חוק ממשלתית שאנחנו נצטרף אליה.

יעקב מרגי: אז אני מקווה שגם סוגית הפיקוח תוסדר בקרוב.

יעקב מרגי: להזכיר, מדינת ישראל משקיעה הרבה כסף בגיל הרך, משקיעה אותו במספר קטן מאד של ילדים, כי עדיין חלק גדול מילדי ישראל מלידה עד שלוש, נמצאים במסגרות שהן לא מפוקחות.

יעקב מרגי: אבל אני לא אקח לכם את רשות הדיבור.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה אדוני יושב הראש, חברי חברי הכנסת.

אורי מקלב: אני אשתדל לעשות את זה בקצרה.

אורי מקלב: אני חושב שיש פער גדול בין דגל שאנחנו מניחים אותו ואנחנו אומרים שאנחנו מעודדים אמהות לצאת לעבודה, ודווקא בגילאים שההתמודדות היא הכי קשה, שזה גיל לידה ועד גיל 6, ודאי עד גיל 3, שם אנחנו לא רק שלא מעודדים, אנחנו מקשים מאד גם על הכדאיות לצאת לעבודה וגם באופן מעשי בנטל הכבד שהמשפחה ובעיקר האם העובדת, צריכה לשאת בהוצאות שיש לה בשביל היכולת שלה לצאת לעבודה.

אורי מקלב: אין פרופורציה בין מה שהאמא העובדת מרוויחה, מכניסה, במיוחד אנחנו מדברים עכשיו על בעלי ההכנסות הנמוכות, שעובדות בשכר מינימום או קצת יותר, לבין ההוצאה שהיא צריכה להוציא בשביל הסדר לילד או לילדה.

אורי מקלב: כשאנחנו מדברים על 50%, זה יכול להגיע בקלות ל-50% מההכנסה.

אורי מקלב: אנחנו מדברים שרק צהרון זה 700-900 שקלים.

אורי מקלב: זה מעבר למסגרת הבסיסית, מעבר - - -.

אורי מקלב: מישהו יכול להגיד שיש בזה סבירות?

אורי מקלב: יש סבירות להרוויח 5,000-6,000 שקלים ולהוציא 2,000-3000 שקלים רק על המסגרת, לפני עוד הוצאות שיש על הילד?

אורי מקלב: ככה שלא רק שאנחנו לא מעודדים, אלא אנחנו מדכאים את הרצון ובאמת את המאמץ, לפעמים זה גם מאמץ רגשי, כדי לצאת לעבודה, כדי לשמר את מקום העבודה.

אורי מקלב: מעבר לכך שאנחנו גם לא נותנים את המסגרות המתאימות.

אורי מקלב: בסופו של דבר המסגרת הן יקרות מכיוון שהמדינה לא יודעת לתת ולא מספקת את כל המסגרות הרשמיות, הממוסדות, אלא מחפשים מסגרות יקרות יותר ולא מתאימות.

אורי מקלב: אז כשיחד הן גם יקרות, גם לא מתאימות, גם יקרות מאד ובהלימה להכנסה, באמת אין פרופורציה, בסופו של דבר זה פוגע גם ביכולות לעבוד, גם בפריון העבודה.

אורי מקלב: אם פעם היינו רגילים שהסבתא יכולה לתת איזה מסגרת, להשתלב ולעזור, או הדודה או מי שלא יהיה, השכנה, היום הדברים האלה נעלמו.

אורי מקלב: אין.

אורי מקלב: הסבתא עצמה עובדת ואין מי שייקח והכל נופל נטל על ההורים.

אורי מקלב: אם אנחנו לא נשכיל לשנות את המצב הזה, במה חטאה?

אורי מקלב: אין שום היגיון באמירה ועוד לא שמעתי אף אחד שיניח את דעתנו, מדוע זה צריך להיות ככה.

אורי מקלב: מה ההיגיון בדבר הזה?

אורי מקלב: אנחנו לא מדברים על חריג, על כאלה שאצלם ההוצאות הן רבות.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על רוב הנשים שעובדות, במיוחד מקרב בעלי ההכנסה הנמוכה, שעושות מאמץ יתר ובאמת לוקחות על עצמן עול כפול, הן לוקחות כפליים בסופו של דבר בעלות היקרה שיש לנו בהכרח על המסגרות המינימאליות שהן צריכות עבור הילדים שלהן.

אורי מקלב: ובזה אנחנו מדברים על ילד אחד, קל וחומר כאשר שיש יותר, מגיל לידה עד 6 יכולים להיות בקלות גם שניים וגם יותר ילדים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ואי אפשר בלי להתייחס לסוגיה הזו של הכבדות שהמדינה מתנהלת בקטע של בינוי מעונות.

יעקב מרגי: בכל נושא הבינוי יש מחסור גדול במעונות יום.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך לקחת פרויקטור מיוחד שיאיץ את התהליך, שיוריד בירוקרטיות, שיעודד רשויות מקומיות.

אורי מקלב: אדוני יושב הראש, למה צריך להגיע למעונות שזה באמת תהליך ארוך.

אורי מקלב: משפחתונים, נשים שכבר הוכשרו - - -

יעקב מרגי: גם וגם.

אורי מקלב: משפחתונים שכבר הוכשרו, שיש מחר מאות כאלה שיכולים לפתוח את זה והכל זה תקציב.

יעקב מרגי: ידידי, אתה צודק מאה אחוז, אבל יש כאלה שיש להם את המחסום הזה, משפחתון, שהם מעדיפים מעונות.

יעקב מרגי: יש כאלה שמעדיפים משפחתונים.

<קריאה: משפחתון לדעתי זה דבר לא טוב.

יעקב מרגי: סליחה, זה לא הדיון.

אורי מקלב: אולי הוא לא המקסימאלי, אבל זה מסגרת ממוסדת.

יעקב מרגי: חברי הכנסת, סליחה.

אורי מקלב: אני אגיד לך אדוני יושב הראש, אני מכיר מקרוב נשים שמשלמות על משפחתונים - - -

יעקב מרגי: הדיון הוא בן שעה ואני חושש.

אורי מקלב: מהלידה כדי שישמרו להם מקום.

אורי מקלב: נשים בחופשת לידה משלמות, מכיוון שהן נניח - - -

יעקב מרגי: אורי, אורי, תודה.

יעקב מרגי: חברי הכנסת, תודה.

יעקב מרגי: אני אאיץ.

יעקב מרגי: אמנם אמרתי אחד-אחד, לשמוע חבר כנסת ואורח, אבל לעשות את זה זריז.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: אדוני יושב הראש, חברי הכנסת.

איתן ברושי: אפשר לומר אחרי שהכנסת הזאת כבר כנסת ותיקה, שיש לה אחריות למצב.

איתן ברושי: הכנסת הזאת נתנה יד בסופו של דבר למהלך שגוי, של העברת הגיל הרך ממשרד הכלכלה במקום למשרד החינוך בואקום שהיה אפשר לפעול ובנט נכשל בעניין הזה ועכשיו לא יעזרו ההסברים.

איתן ברושי: זה עבר למשרד הרווחה תך כדי השארת האגף בתוך משרד הכלכלה, כאשר אנחנו יודעים, וביקרתי לפני מספר ימים בעיר במרכז הארץ, בכפר סבא.

איתן ברושי: בגיל הרך חסר כוח אדם.

איתן ברושי: הסייעות מקבלות שכר נמוך מאד ובעצם עומדים חסרי אונים בחלק שכן מגיע לחינוך ולא נשאר בבית, או בצורה אחרת.

איתן ברושי: יושבים פה גם מהשלטון המקומי.

איתן ברושי: יש לכם בדיוק אחריות במצב הזה.

איתן ברושי: לא הייתה שום זעקת אמת על הגיל הרך בשנים האחרונות.

איתן ברושי: אני הגשתי הצעת חוק שמונחת שנתיים על שולחן הממשלה, לתת עבודה מועדפת בחינוך.

איתן ברושי: בין היתר מעסיקים בגילאים האלה גם את השירות הלאומי.

איתן ברושי: כלומר שהם חסרי ניסיון עוד פחות מבוגרי הצבא.

<קריאה: הן ילדות.

איתן ברושי: בסדר.

איתן ברושי: ואנחנו עדים להתעלמות של שר האוצר.

איתן ברושי: בנט אומר לי לא פעם, אני תומך בהצעה אבל אני לא יכול לריב עם שר האוצר, יש לי מספיק מלחמות איתו.

איתן ברושי: אני מכיר את התשובות האלה.

איתן ברושי: אני גם לא מתווכח איתן, אבל אני פונה עכשיו מפה לבנט ואליך יושב ראש הוועדה ואליכם, השלטון המקומי.

איתן ברושי: סיכמתי עם שר האוצר שהוא יתמוך באפשרות שבנט יהפוך את העבודה המועדפת בחינוך לחלק ממשרד החינוך ותקציב החינוך.

איתן ברושי: התקציב השני בגודלו אחרי הביטחון, יכול לממן.

איתן ברושי: הבעיה היא לא רק שהחינוך לא מטופל במקום הנכון, הוא לא מטופל על ידי האנשים הנכונים, וכתוצאה מזה גם יותר נשים נשארות בבית, משום שהאלטרנטיבה שבנתה המדינה היא לא מספיק טובה.

איתן ברושי: רק חלק קטן מהילדים בגיל הרך, ודרך אגב, - - - אני אגיד לכם כמה.

איתן ברושי: המדינה שמה מיליארד שקלים בערך לסיוע לילדים מגיל לידה עד שלוש.

מרב מיכאלי: נכון.

איתן ברושי: אבל זה רק חלק קטן מהילדים הולכים למוסדות האלה.

איתן ברושי: חלק גדול נשאר בבית, במשפחתונים או במסגרות אחרות וגם המוסדות חלקם לא ראויים.

יעקב מרגי: לסיכום.

איתן ברושי: לסיכום, אני פונה אליך יושב ראש הוועדה.

איתן ברושי: תראו, מה יצא מהדיון הזה?

איתן ברושי: אוקיי, שפכנו מילים.

איתן ברושי: באתם, נסעתם, הייתם בירושלים, הכנסת, היא ראויה שתבקרו אותה.

איתן ברושי: אבל לא יקרה שום דבר.

איתן ברושי: אני אגיד לך יותר מזה אדוני יושב הראש - - -

יעקב מרגי: לסיכום.

איתן ברושי: לסיכום.

איתן ברושי: הוקמה מועצה שחגגו עליה אלאלוף ומנו טרכטנברג במליאה.

איתן ברושי: הוקמה המועצה לגיל הרך.

איתן ברושי: תבקש הסבר מה היא עשתה עד היום?

איתן ברושי: היא לא עשתה כלום.

איתן ברושי: היא לא התכנסה פעם אחת.

איילת נחמיאס ורבין: היא הוקמה.

איתן ברושי: היא הוקמה.

יעקב מרגי: השדולה הוקמה.

איתן ברושי: לא שדולה.

איתן ברושי: הוקמה.

איתן ברושי: רגע, חברתי, אני יודע להתבטא.

איתן ברושי: הוקמה בכנסת, חגגו על זה חברי הכנסת, היו הרבה ווטסאפים כמו שאנחנו עושים ג'קוזי ו - - - אחד על השני.

יעקב מרגי: תודה איתן.

איתן ברושי: לא קרה שום דבר.

יעקב מרגי: יקרה, יקרה.

איתן ברושי: לכן אני מבקש שתזמן אותם פה, שימסרו מה ההרכב שלה, מי אחראי עליה ולא היא עשתה שום דבר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איתן ברושי: אני אומר לכם, אל תשתקו.

יעקב מרגי: איתן, תודה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבטיחה להיות קצרה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה חבר הכנסת מרגי, אני מבטיחה להיות קצרה.

איילת נחמיאס ורבין: קולי נשמע בעניין הזה בנושא מדיניות החינוך והטיפול בגיל הרך בישראל כמעט בכל שבוע, בכל הנושאים שאני מטפלת בהם, גם כיושבת ראש שדולת המשפחה וגם בוועדת החינוך, שעוסקת בנושא הזה הרבה מאד.

איילת נחמיאס ורבין: מהבחינה הזאת דווקא, למרות מה שאמר חברי, חבר הכנסת איתן ברושי על המועצה שבסך הכל הוקמה לפני כמה חודשים, היא עוד לא הוקמה אפילו בפועל, היא הוקמה בחוק.

איתן ברושי: זו בדיוק הנקודה.

איילת נחמיאס ורבין: היא לא הוקמה באופן מעשי.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסכימה איתך שתהליכים קורים לאט מדי.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שלפחות אפשר להגיד שהכנסת הזאת עוסקת בנושא הזה הכי הרבה מבחינה היסטורית מכנסות בעבר, כי אני חושבת שסוף סוף אנחנו מבינים שזה שאחוז הילודה בישראל הוא מהגבוהים בעולם, שיעור הילודה בה הוא מהגבוהים בעולם, היא גם מחייבת איזו שהיא אחריות של המדינה.

איילת נחמיאס ורבין: כלומר אי אפשר רק לעודד ילודה מבלי לתת פתרונות.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסתכלת בדאגה מאד מאד גדולה על הפערים ההולכים וגדלים בשוויון ההזדמנויות לאותם ילדים בגיל לידה עד גיל 3 וזה הדבר שאותי מטריד.

איילת נחמיאס ורבין: אני נוהגת בעניין הזה לצטט את שמעון פרס זיכרונו לברכה, כי לקראת סוף ימיו, באמת בדמי ימיו, שני דברים העסיקו אותו, חבר הכנסת מרגי.

איילת נחמיאס ורבין: אחד, התזונה הלקויה של תינוקות.

איילת נחמיאס ורבין: הוא היה מאד מאד מוטרד מזה שמחיר תחליף המזון לתינוקות לאימהות שלא מניקות ובוחרות לא להניק, אגב גם, מטעמים של יציאה לעבודה לא אחת, מאד מאד יקרים במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: לאין שיעור יקרים יותר מאשר בעולם.

איילת נחמיאס ורבין: והדבר השני, שדווקא לעניין הזה נדרש לאחרונה שר החינוך, זה הנושא של לימוד שפה שנייה מגיל שנתיים.

איילת נחמיאס ורבין: בנושא הזה אני באמת רוצה לפרגן לשר החינוך, כי הרבה דברים אחרים שאתה אמרת, איתן ברושי, אני דווקא מסכימה איתם, אבל בעניין הזה של הניסיון ללכת ולהטמיע לימוד שפה שנייה מגיל שנתיים, זה דבר חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: מה הבעיה?

מרב מיכאלי: באיזו מסגרת

איילת נחמיאס ורבין: רגע, רגע.

איילת נחמיאס ורבין: יפה.

איילת נחמיאס ורבין: מה הבעיה?

איילת נחמיאס ורבין: זה שזה ללכת עם הדבר שהוא באמת דבר בעל חשיבות מאד מאד גדולה מבחינת ההתפתחות של המוח של הילד, אבל לבוא לזה מכיוון שהוא כמעט נשמע דמיוני בשלב הזה של חיינו, בהקשר של מדיניות הטיפול בגיל הרך.

איילת נחמיאס ורבין: יש כל כך הרבה מה לעשות קודם.

מרב מיכאלי: הדובדבן, כן.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה לחזק את חבר הכנסת מקלב שהלך, בנושא של המשפחתונים.

איילת נחמיאס ורבין: בעיית הפיקוח.

איילת נחמיאס ורבין: בעיית המשכורות הנמוכות של הסייעות במעונות היום, שלא לדבר על המוסדות הפרטיים.

איילת נחמיאס ורבין: שלא לדבר על זה, חבר הכנסת מרגי, שהורים מוציאים, אם יש לך יש תאומים, אבל נניח שאין לך, בין 3,000 ל-4,000 שקלים בין גיל לידה לגיל 3, כדי לשים את הילד שלהם במקום בטוח.

איילת נחמיאס ורבין: אני בכלל לא מדברת על ההורים שלוקחים מטפלת הביתה אם הם יכולים לעשות את זה.

איילת נחמיאס ורבין: כלומר אנחנו נמצאים בפער אדיר מול העולם במובנים של השקעה ובעיקר במובנים של התפיסה החברתית.

איילת נחמיאס ורבין: אני גם רוצה לשבח את המחקר שעשתה יערה בשדולת הנשים.

יעקב מרגי: לסיכום.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך, חבר הכנסת מרגי, אני חושבת ואני רוצה להציע הצעה לסדר.

איילת נחמיאס ורבין: אתה בנכונות גדולה ובנדיבות גדולה הקמת ועדת משנה בנושא החופשות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים שעכשיו נושא הפערים בחופשה עוד הפעם לוט בערפל, משום שאין תקציב וחופשת החנוכה לא תקוצר.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו כבר יודעים להגיד את זה, דבר שהוא מאד קשה וכפי שאתה יודע אני מתעסקת בזה הרבה זמן.

איילת נחמיאס ורבין: יש לי בקשה אליך.

איילת נחמיאס ורבין: תקים ועדת משנה לוועדת החינוך - - -

יעקב מרגי: בסוף אני אהיה מובטל.

יעקב מרגי: אני אהיה הוועדה שהקימה הכי הרבה ועדות משנה.

יעקב מרגי: לא תהיה לי עבודה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה להגיד לך מה טוב בוועדות המשנה.

יעקב מרגי: אני מבטיח לך שאני מחויב לזה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה נותן זמן קצוב ומגישים דו"חות, ותודה למרכז המחקר והמידע של הכנסת שתמיד ע וזרים לנו בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאנחנו צריכים להביא 10 עד 20 נקודות בלבד, של נקודות לפעולה לזמן הקרוב שהממשלה תוכל להוציא אותן לפועל, כי אם אנחנו נמשיך לדבר על הדברים הגדולים, לצערי אנחנו לא נטפל בילדים הקטנים.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לך אדוני.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

אלעזר שטרן: גם אני מצטער שאני עוזב.

יעקב מרגי: אתה גם מתחייב להיות קצר?

יעקב מרגי: רק תהיה קצר אם אתה הולך.

יעקב מרגי: בבקשה.

אלעזר שטרן: אני אהיה קצר מאד.

אלעזר שטרן: אני חושב שמעונות יום במשרד הכלכלה זה מסתכל על ילדים כנטל.

אלעזר שטרן: זאת אומרת בואו נראה איך - - -

יעקב מרגי: כאמירה, נכון.

אלעזר שטרן: איך מסתדרים עם הילדים, כדי שיפריעו לנו פחות לעבוד.

מרב מיכאלי: אנחנו נאפסן אותם.

אלעזר שטרן: כן.

אלעזר שטרן: ואני לא מכיר שום מערכת חינוך שלא מסתכלת על השלם, וכל מה שאני רוצה להגיד זה שיכול להיות שאם זה יהיה במקום שזה צריך להיות במשרד החינוך, אז יחליט שר החינוך לקחת כסף שהוא צריך להשקיע נגיד הרבה מאד בבתי ספר יסודיים או בתיכונים, או באוניברסיטאות - - -

יעקב מרגי: היפוך הפירמידה.

אלעזר שטרן: ולהעביר אותם לשם.

אלעזר שטרן: זאת אומרת צריך להסתכל על הילד כשלם.

אלעזר שטרן: אנחנו דיברנו על זה, בזמנו גם על אוכלוסיות מיוחדות, על בתי ספר מקצועיים, כל דבר שהיה מפוזר במקום אחר.

אלעזר שטרן: זה לא יכול להיות שעל רצף ה - - - של ילדים במדינת ישראל, אין מישהו שמתכלל את הרצף ויודע גם להסיט משאבים בהתאם, לפי סדרי עדיפויות במקומות הנכונים יותר.

אלעזר שטרן: ומיותר להגיד איך ילד, או מה קורה לזווית קטנה כשאתה עושה טעות בהתחלה בעץ, מה קורה כשהעץ הזה למעלה.

אלעזר שטרן: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלב אבו עראר: יוסף היה לפני.

יעקב מרגי: אז יוסף.

יעקב מרגי: אני חשבתי שהיית לפניו.

יעקב מרגי: בבקשה.

יוסף ג'בארין: תודה כבוד יושב הראש.

יוסף ג'בארין: הנושא הזה חשוב באופן כללי כמובן בחברה בישראל, אבל הוא חשוב שבעתיים בכל מה שקשור לחברה הערבית ואני חושב שהבעיה מאד מוכרת לכל מי שמתעסק בנושא, שכמעט ולא קיימים שירותים אלה, מעונות יום, משפחתונים, ביישובים הערבים.

יוסף ג'בארין: מה שמדאיג אותי יותר, שכשאני בוחן את האפשרות שהמציאות הזאת - - -, אני מזהה הרבה חסמים שכנראה שגם בשנים הקרובות תמונת המצב לא תשתנה.

יוסף ג'בארין: איך יכול להיות מצב שבהרבה יישובים קיים תקציב להקים למשל מעונות יום, אבל בכלל אין קרקע בתוך אותם יישובים, להקים את הבניין עצמו, למשל ביישוב כמו מג'ד אל כרום.

יוסף ג'בארין: ולכן מתקיים כאן מצב הפוך, שדווקא האוכלוסייה שבמצב הסוציו אקונומי הקשה ביותר, כפי שאתם יודעים יותר מ-50% מהמשפחות הערביות מתחת לקו העוני, שני שלישים מהילדים הערבים.

יוסף ג'בארין: דווקא במקומות האלה, שהיינו צריכים לדאוג לספק את המסגרות, דווקא שם אין והפערים בין היהודים לערבים הם פערים תהומיים בתחום הזה.

יוסף ג'בארין: אני מניח שאתם מכירים את המחקרים שקיימים בנושא, שמראים על קשר ברור בין השתלבות במסגרת בגילאים האלה של אפס עד שלוש, לבין פיתוח האישיות והתפתחותה וגם ההישגים שלה, ולכן הנושא הזה הוא לא רק סוציו אקונומי, הוא גם נושא של התפתחות הילד וקידומו גם בעתיד.

יוסף ג'בארין: לכן אני חושב שהגיע הזמן שאולי אנחנו בוועדה נתייחס יותר ברצינות לסוגיה הזו.

יוסף ג'בארין: אני יודע שעמותת סיכוי, שנציגיה נמצאים כאן, מלווים את הנושא.

יוסף ג'בארין: יש להם נייר עמדה מקצועי.

יוסף ג'בארין: אני מקווה גם שיהיה זמן לשמוע אותם, גם בהיבטים המקצועיים של הסוגיה הזו ולאמץ את המסקנות שמופיעות שם, שאני אשאיר להם את הצגתן.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: טלב אבו עראר.

יוסף ג'בארין: אגב, כבוד יושב הראש, אולי זאת ההזדמנות להגיד, אנחנו הגשנו הצעת חוק לוועדת השרים שמבטיחה לכל ילד בישראל, כל ילד כולל - - -

יעקב מרגי: הזדמנות שווה.

יוסף ג'בארין: שוויון הזדמנויות בחינוך.

יוסף ג'בארין: מה יותר פשוט מזה?

יוסף ג'בארין: שוויון הזדמנויות בחינוך.

יוסף ג'בארין: אני שמח לומר שגם - - -

יעקב מרגי: ואני שמח לומר שהממשלה אצה רצה לקבל אותה אתמול.

יוסף ג'בארין: ועדת השרים החליטה לדחות, להתנגד.

<קריאה: אנחנו בשוק.

יוסף ג'בארין: שוויון הזדמנויות בחינוך לא, אבל - - -

יעקב מרגי: תודה.

יוסף ג'בארין: זה לא שוויון תקציבים.

יוסף ג'בארין: אפילו לא ביקשנו - - -

יעקב מרגי: בסדר, אבל לא על חשבון הגיל הרך, בסדר.

יעקב מרגי: זה קשור, אתה צודק שזה קשור.

יעקב מרגי: בבקשה, טלב.

יוסף ג'בארין: מדהים, מדהים.

טלב אבו עראר: אני לא אאריך בדיבור.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי יושב הראש.

טלב אבו עראר: בנוסף למה שאמר חברי יוסף, עם כל המצב, אני רוצה לראות שינוי במדיניות כלפי המגזר או החברה הערבית בעניין החינוך.

טלב אבו עראר: בעניין המשפחתונים ביישובי הנגב לפחות, המצב שם, מי כמוך יודע, שאתה תושב הנגב אדוני, ורואה שעדיין אין מה להשוות אפילו עם השכנים היהודים, מבחינת משפחתונים.

יעקב מרגי: עוד לא סיימנו לטפל בגנים.

יעקב מרגי: עוד לא ירדנו לגיל הרך.

יעקב מרגי: בגנים עוד לא סיימנו.

טלב אבו עראר: בגנים עוד, נכון מאד.

טלב אבו עראר: יש עדיין ילדי גן בלי מסגרות חינוך, עד היום.

טלב אבו עראר: ולכן גם לגבי הגיל הרך, לא נלקחים בחשבון המצב הסוציו אקונומי, האבטלה, העוני.

טלב אבו עראר: יישובי הנגב הם בראש הסולם, מבחינת אחוזי אבטלה שהם הכי גבוהים בארץ.

טלב אבו עראר: ולכן זה לא נלקח בחשבון, זה כאילו המדיניות בכללותה מופנית כלפי המגזר ולא מוצאים בזה את החינוך, כדי קצת להשקיע בחינוך במגזר הבדואי, אלא אותה מדיניות.

טלב אבו עראר: וזה מה שבאמת כואב לנו.

טלב אבו עראר: אני חושב ששר החינוך או משרד החינוך בכלל צריכים לטפל בזה נקודתית.

טלב אבו עראר: אני לא מבקש אפילו להשוות, אלא העדפה לטובת האוכלוסייה, להקים שם משפחתונים, להקצות שם משאבים, תקציבים, כדי להוציא אותם מהבוץ הזה.

טלב אבו עראר: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת לאה פדידה ולאחר מכן נפתח את הדיון.

לאה פדידה: תודה.

לאה פדידה: ללא ספק בעיית הגיל הרך היא המעמסה הגדולה ביותר והכבדה ביותר על מעמד הביניים ומטה, ואנחנו צריכים לזכור שיש מספר שותפים שקשה מאד לעשות את זה ושלא נטעה כמו בחוק הצהרונים.

לאה פדידה: לי באופן אישי יש ביקורת גדולה מאד על חוק הצהרונים.

לאה פדידה: חוק הצהרונים בסופו של דבר, - - - אותו דבר, גרם לפחות שירותים להורים עובדים.

לאה פדידה: מסיימים אותו בארבע בגלל התקציב, הרוב נפל בסופו של דבר על הרשות המקומית, שהיא לא ערוכה ולא יכולה לתקצב את זה.

לאה פדידה: אמרת, כבוד יושב הראש, בינוי מעונות יום ויש גם בעיה בהצטיידות מעונות יום.

לאה פדידה: על מנת שניתן חינוך איכותי ושוויוני, אנחנו צריכים גם לדאוג להצטיידות.

לאה פדידה: אבל לא יכול להיות שההוצאה של ההורים תהיה בין 1,900 שקלים במקום הזול ביותר, ועד 4,800 שקלים בממוצע למעון, שהוא מגיל 3 חודשים עד גיל שנתיים.

לאה פדידה: זאת הוצאה שהממשלה חייבת לקבוע לה תקרה של סכום, על מנת שאי אפשר יהיה לגבות יותר ושיהיה אפשר לתת שירות איכותי.

לאה פדידה: דבר נוסף זה המטפלות.

לאה פדידה: לא רק שאין למטפלות הכשרה, משכורת מינימום, רובן מפוטרות לאחר 10 חודשים על מנת שלא יקבלו קביעות, ואז בעצם נוצר לנו מצב במעונות פרטיים ובמעונות שלא נמצאים בתוך התמ"ת, כן מפוטרות אחרי 10 חודשים כדי לא לצבור איזה שהוא תקצוב ואנחנו מקבלים פחות ופחות סגל מקצועי לילדים שלנו.

לאה פדידה: לכן אם אנחנו לא רוצים רק לדבר, אז אנחנו חייבים לדעת מה הם המרכיבים המדויקים שצריך לחינוך מאפס עד שלוש, לקבוע מחיר מינימום - - -

יעקב מרגי: מלידה עד 3.

לאה פדידה: לידה עד 3, ושהממשלה חייבת לסבסד את זה באופן מוצהר ולא להפיל על אף אחד אחר מהשותפים.

לאה פדידה: תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: יערה, אני מבין שאת הכנת נייר, אבל אני אאתגר אותך לתמצת את המסקנות בשלוש דקות, לא יותר מזה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<יערה מן: תודה רבה.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

<יערה מן: יערה מן משדולת הנשים, אני אחראית על התחום של שעות העבודה של נשים בשוק העבודה וכתבתי את הדו"ח הזה שהוצאנו באוקטובר האחרון.

<יערה מן: יש לי כמה עותקים בידי שמותר להכניס לכנסת, אז מי שרוצה שייגש אלי אחר כך.

<יערה מן: אז אני רוצה להתייחס לכמה דברים ואני לא אכנס לנתונים, כי הנתונים מוכרים, אבל - - -

יעקב מרגי: עיקרי הדברים.

<יערה מן: כן.

<יערה מן: אני רוצה לדבר על כמה דברים.

<יערה מן: דבר ראשון, אתה ציינת אדוני שכן משקיעים הרבה כסף בילדים, אבל לא מספיק ולא בכל הילדים.

<יערה מן: וצריך להגיד, משקיעים כסף כי יש הרבה ילדים, אבל השורה התחתונה היא שבאמת בגילאי לידה עד 3 - 77% מהילדים והילדות – אנחנו לא יודעים איפה הם.

<יערה מן: את דיברת על לעשות תקרה, על מסגרות, על איזה מסגרות?

<יערה מן: המדינה בכלל לא יודעת שיש אותם.

<יערה מן: 23% מהילדים נמצאים במסגרות מפוקחות של התמ"ת, שזה דיון נפרד איך מפקחים, מה איכות הפיקוח, אבל זה 23% מהילדים.

<יערה מן: רוב הילדים בישראל, אף אחד לא יודע איפה הם נמצאים.

יעקב מרגי: חוק הפיקוח אמור לתת מענה לפחות בחלק גדול מהמקרים.

<יערה מן: ואז באמת ברור שמה שקורה, וזה דובר פה רבות, זה שילדים שההורים שלהם ידם משגת ויש להם אפשרות לממן מסגרות טובות יותר, וילדים שלא, אז לא.

<יערה מן: אני כן אתייחס מתוקף תפקידי להיבט של נשים בשוק העבודה.

<יערה מן: מה שקורה בעשורים האחרונים לנשים בשוק העבודה זה לא פחות ממהפכה.

<יערה מן: שיעור ההשתתפות של נשים נסק ומהצד השני לא התרחשה שחום מהפכה של המדינה כדי לספק מסגרות תומכות לדבר הזה.

<יערה מן: והסיפור של החינוך לגיל הרך הוא אחת המסגרות התומכות שהמדינה אמורה לספק.

<יערה מן: משקי הבית היום זה משקי הבית שבהם שני ההורים עובדים ומי שמשלמות את המחיר על הקונפליקט הזה שאין מסגרות מספיק טובות ואין מספיק מסגרות, זה בעיקר האמהות.

<יערה מן: וכמובן שיש את אלה שהשכר שלהם הוא כל כך נמוך, כמו למשל הנשים במגזר הערבי, שאין שום מסגרת - - -

יעקב מרגי: אין תמרוץ.

<יערה מן: אין שום מסגרת ששווה להן לצאת עבורה מהבית כדי לעבוד, כי הן מרוויחות כל כך מעט, שכל מסגרת כמעט תהיה יקרה יותר.

<יערה מן: אלה עיקרי הדברים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מרכז השלטון המקומי.

<דרור אלוני: ברשותך, משפט קצר.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

<דרור אלוני: דרור אלוני ממרכז השלטון המקומי.

<דרור אלוני: אני תומך בהעלאת הנושא הזה של סדר היום.

<דרור אלוני: במקום שבו מתפתחים השורשים אנחנו מזניחים את הילדים.

<דרור אלוני: כבר עסקנו בסוגיה הזו בנושא בהקשר של גני הילדים.

<דרור אלוני: לא רק הבית שצריך לתת להם מקום, אלא גם הדרך שבה אנחנו נותנים את המקום, זה איכות החינוך שאנחנו נותנים לילדים, המיומנויות, מעבר לשחרור כוח אדם.

<דרור אלוני: זו ראייה ממלכתית, זו השקעה.

<דרור אלוני: זה לא הוצאה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרדי הממשלה, אני אתן לכם להתייחס בהמשך, לאחר מכן.

יעקב מרגי: ליאור גבאי, בבקשה.

<ליאור גבאי: שמי ליאור גבאי, מטעם נאות מרגלית ונציג הארגונים שמפעילים מעונות יום, אמונה, ויצ"ו, נעמ"ת.

<ליאור גבאי: ראשית השאלה לאיזה מיניסטריון האגף יהיה שייך – אם זה משרד החינוך או זה – היא לא רלבנטית, ובפרט לאור העובדה שהאגף היום, לפחות בתפיסה שלו, מבין שהתפיסה היא חינוכית.

<ליאור גבאי: כנציג הארגונים אני רוצה לומר לכם שהענף נמצא כרגע במשבר חמור מאין כמוהו.

<ליאור גבאי: אין כוח אדם במעונות היום.

<ליאור גבאי: מדברים איתי על זה שאחרי 10 חודשים מפטרים.

<ליאור גבאי: אני רוצה להגיד לך, הלוואי.

<ליאור גבאי: הנשים לא מחזיקות 10 חודשים.

<ליאור גבאי: הן לא רוצות להחזיק 10 חודשים במסגרות מעונות היום, כי השכר הוא נמוך והשכר משולם כי זה סל התשומות שנקבע על ידי הממשלה.

<ליאור גבאי: אז השכר הוא נמוך, אין כוח אדם במעונות היום.

<ליאור גבאי: תקינת כוח האדם זועקת לשמיים ומקשה על התפקוד ולכן קשה לנו להשיג מטפלות.

<ליאור גבאי: אז לפני שאנחנו מדברים על כל מיני היבטים של תפיסה חינוכית כזאת או תפיסה חינוכית כזאת, יש בעיה.

<ליאור גבאי: מדינת ישראל לא לקחה באמת אחריות על הגיל הרך.

<ליאור גבאי: אני כבר 18 שנה משמש כמנכ"ל רשת חינוכית.

<ליאור גבאי: אני רוצה לומר לכם שבמשך 18 שנה עברו כל כך הרבה שרים וועדות, שדיברו על רצון טוב וכו', ושום דבר לא קרה.

<ליאור גבאי: קרה דבר בשוליים, שיפרו את שכר המטפלות באופן מינורי, אבל לא משמעותי, וכל עוד שהמדינה לא תיקח אחריות על התחום הזה, אז התחום הזה יהיה בנסיגה וכרגע הוא נמצא במשבר חמור.

<ליאור גבאי: אני רוצה לומר לכם שבמספר גדול של ארגונים יש לנו קושי לפתוח מסגרות קיימות בגלל שאין כוח אדם במעונות היום.

<ליאור גבאי: המסגרת של סייעת שלישית בגיל הרך בגילאי הגן, העבירה הרבה מטפלות – סייעת שנייה יותר נכון – לתחום גני הילדים, ואנחנו מבקשים ממדינת ישראל לעשות דבר אחד פשוט.

<ליאור גבאי: אנחנו קראנו לזה אחל"ה – זה אופק חדש לגיל הרך.

<ליאור גבאי: שהמסגרת הזאת, לו יצויר שייקחו את תפקיד המטפלות כמו שלקחו את תפקיד הגננות וכמו שלקחו את התפקיד של המורים בישראל, זה יכול להשפיע ולהשפיע לטובה.

יעקב מרגי: תדעו לכם, יש לי הצעת חוק שמונחת.

<ליאור גבאי: אגב, סליחה אדוני יושב הראש, חוק הפיקוח לא יעזור, כי משום מה הוא מחריג את מרבית המקומות שבהם קרו כל האסונות.

יעקב מרגי: לא, לא, ודאי, לא נלך לשם.

יעקב מרגי: יהיה מספר ילדים מינימאלי שיחייב פיקוח.

<ליאור גבאי: אדוני אומר שלא נלך לשם, אבל החוק מדבר על שבעה ילדים - - -

יעקב מרגי: זה יהיה בהדרגתיות, בסדר.

<ליאור גבאי: וברוב המקרים שקרו אסונות - - -

יעקב מרגי: הלוואי שנתחיל בשבעה.

יעקב מרגי: זה יהיה תרגיל הדרגתי, אין מה לעשות.

<ליאור גבאי: לא, החוק מתייחס דווקא למקומות הגדולים שבהם יש פיקוח.

יעקב מרגי: כן, ברור לי, ברור לי.

יעקב מרגי: שם יש פיקוח, אבל יש מסגרות ביניים בין הגדולות לקטנות והכל יהיה בהדרגתיות.

יעקב מרגי: יש לי הצעת חוק של הגדרת מקצוע הסייעת.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם, לאור המחסור ולאור הקשיים, אני באמת אגיש אותו.

יעקב מרגי: אני הנחתי אותו.

<קריאה: הסמכת סייעות.

יעקב מרגי: הסמכה, להגדיר להם, אבל מצד שני אתה גם רואה את ההיצע ואת הביקוש ואת השכר.

יעקב מרגי: אני לא יודע אם זה לא יחמיר את המצב.

<ליאור גבאי: אדוני יושב הראש, אני רק אומר - - -

יעקב מרגי: להערכתי זה יחמיר, אבל אין מה לעשות.

מרב מיכאלי: למה שיחמיר?

יעקב מרגי: אני אסביר לך.

מרב מיכאלי: אם ישלמו להם על זמן ההכשרה - - -

יעקב מרגי: בסדר, הפחד שלי שהחוק יעבור והשכר לא יעודכן.

<ליאור גבאי: אם היא תצטרך ללמוד 800 שעות ולהיות מטפלת ולקבל שכר מינימום, היא לא תלך ללמוד את זה.

יעקב מרגי: בתוך עמי אני חי.

יעקב מרגי: תודה, תודה.

יעקב מרגי: אני רק אומר את זה להרהור, לא לדיון כרגע.

יעקב מרגי: גברת שמחה סחר, בבקשה.

<שמחה סחר: אני שמחה סחר מהעמותה למען הילד בגיל הרך ואני רוצה להגיד כמה דברים.

<שמחה סחר: אחד, שכל השפעה בגיל הרך של שקל, זה חיסכון של שבעה שקלים כלפי המבוגרים.

<שמחה סחר: אז תלכו עם זה לשר האוצר.

מרב מיכאלי: הם לא יודעים לספור ככה.

<שמחה סחר: למה?

מרב מיכאלי: הם לא יודעים לספור ככה.

מרב מיכאלי: יש כל כך הרבה דברים שהם יכלו להשקיע בהם היום ולחסוך מיליארדים.

מרב מיכאלי: בריאות למשל.

מרב מיכאלי: בואי, כאילו יש, באמת.

מרב מיכאלי: הם לא יודעים לספור ככה.

<שמחה סחר: אז הגיע הזמן שנדע לעשות חשבון.

מרב מיכאלי: נכון, חד משמעית.

<שמחה סחר: זה דבר ראשון.

<שמחה סחר: דבר שני, אני רואה שיש איזו הסכמה כללית של כל חברי הכנסת כמעט, שהגיל הרך הוא נורא חשוב.

מרב מיכאלי: נכון.

<שמחה סחר: אז מה קורה כאן?

<שמחה סחר: מה קורה לכם, סליחה?

<שמחה סחר: מה אתם עושים בשביל באמת לקדם?

<שמחה סחר: אותי זה מרתיח, כי אני יושבת בוועדות האלה, בעיקר בוועדות הרווחה והוועדה לזכויות הילד שנים - - - ושנים וטוחנים וטוחנים ושום דבר לא זז.

<שמחה סחר: זה דבר שמאד מרגיז אותי.

<שמחה סחר: עכשיו, אם החוק הזה ילך, ההצעה של משרד הכלכלה, זה יהיה אסון לדעתי, לדעתנו.

<שמחה סחר: אני מדברת על קבוצה של אנשי מקצוע, פרופסוריות.

<שמחה סחר: אני רק - - - הקושי של הכלכלה רק יעבור לנייר ויעשו V, V, V.

<שמחה סחר: יש שלושה כיסאות, ארבעה - - -

<קריאה: את מדברת על תזכיר החוק של - - -

יעקב מרגי: סליחה, סליחה.

יעקב מרגי: תני לה לסיים את הדברים.

יעקב מרגי: אין לנו זמן.

יעקב מרגי: בבקשה גברתי, לסכם, משפט אחרון.

<שמחה סחר: אני רוצה להגיד לה - - -

יעקב מרגי: סליחה, משפט אחרון לסיכום, בבקשה.

<שמחה סחר: אז החוק צריך להיות כזה שמטפל באיכות של השירות, באיכות של הטיפול, ברמת העובדות.

<שמחה סחר: צריך לקדם אותן.

<שמחה סחר: אי אפשר לשלוח אנשים לטפל בילדים ועוד כל כך הרבה, בלי איזו שהיא הכשרה.

<שמחה סחר: יש לי עוד הערות, אבל אני אחסוך את זה מכם.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<יערה שילה: קודם כל יש תזכיר חוק של חיים כץ.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך בבקשה.

<יערה שילה: יערה שילה, הקואליציה לחינוך מלידה.

<יערה שילה: יש את החוק שאתם הגשתם, אתה וד"ר יפעת שאשא-ביטון ואת בטח דיברת על החוק השני שמוגש, תזכיר החוק של חיים כץ?

<שמחה סחר: אני נגד החוק של חיים כץ.

יעקב מרגי: בסדר, הלאה.

<שמחה סחר: לזה התכוונתי.

<שמחה סחר: אני לא מתמצת כל כך בפוליטיקה.

<יערה שילה: קודם כל למרות שכולם אומרים ומדברים ומדברים, אני שמחה בכל דיון.

<יערה שילה: אני חושבת שכל פעם שמקיימים דיון זה מעורר את כולנו.

<יערה שילה: אנחנו בקואליציה לחינוך מלידה, אני חושבת שכבר כולם מכירים אותנו והצעות שלנו הוגשו.

<יערה שילה: אנחנו ביחד עם המועצה לשלום הילד, עם האגודה לגיל הרך ועם ההורים.

<יערה שילה: הבחינה הקשה ביותר זה באמת שלושה דברים שצריכים לראות.

<יערה שילה: הפרישה בארץ.

<יערה שילה: היום בונים מעונות במקומות שיש כסף, השלטון המקומי מקבל תקציב, הוא לא שם את זה בשכונות החלשות.

<יערה שילה: הוא שם את זה בשכונות החלשות שמלכתחילה הוא ידע שההורים ישלמו.

<יערה שילה: ואז מה עשינו בזה?

<מיכל מנקס: טוב שמצאתם אשמים.

יעקב מרגי: תודה מיכל.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<יערה שילה: לא, אני מדברת על כמה דברים.

<יערה שילה: על האיכות על הצוותים כמכשירה וכעובדת בתחום, גם מי שהוכשר, אתם תראו גם לפי מרכז המחקר והמידע של הכנסת, מתוך 2,900 מוכשרים נשארים 900.

<יערה שילה: 2,000 בורחים בגלל המשכורות.

<יערה שילה: וכמות הילדים שמתקבלת למסגרות.

<יערה שילה: רק השנה בוועדות נדחו 9,500 ילדים.

<יערה שילה: כלומר גם מתוך ה-23% שמתקבלים נדחו כמעט 10,000 ילדים מלהתקבל לתוך המסגרות.

<יערה שילה: כמובן שבחברה החרדית ובחברה הערבית המצב הרבה הרבה יותר קשה.

<יערה שילה: בחברה הערבית יש רק חצי אחוז שנמצאים במעונות יום, בחברה החרדית רק 2.5% ואני חושבת שצריך כבר לקחת – וליאור אמר שהוא פה לאורך שנים – גם אני איתו שנים, הוא יודע את זה.

<יערה שילה: כבר 10 שנים צריך כבר - - -

יעקב מרגי: לסיכום.

<יערה שילה: אני חושבת שצריך כבר לצאת, כמו שאמרו מרב וגם איילת, לצאת עם כמה נקודות ולהגיד את זה אנחנו עושים עד שנת 2018.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עמותת סיכוי, בקצרה, בבקשה.

<ג'ורג' סלימאן: תודה רבה אדוני יושב הראש.

<ג'ורג' סלימאן: קרואים לי ג'ורג' סלימאן מעמותת סיכוי, לקידום שוויון אזרחי.

<ג'ורג' סלימאן: קודם כל אני ממש מברך על הדיון ואני ממש מסכים עם יערה לגבי זה.

<ג'ורג' סלימאן: אני הולך להתמקד היום בהצגת חסמים בסבסוד שכר החינוך של ילדים - - -ובתור במעונות יום ואז אני רוצה גם להקצות לחסמים האלה.

<ג'ורג' סלימאן: אני מזכיר את החסם הראשון בסבסוד שכר הלימוד, זה שהסבסוד של משרד הרווחה הוא נמוך מדי להורים של ילדים בסיכון.

<ג'ורג' סלימאן: כולנו יודעים ששיעור העוני בחברה הערבית הוא גבוה פי 2.6 מהאוכלוסייה הכלכלית, ועדיין משרד הרווחה מסבסד בממוצע כמחצית משכר הלימוד של הילדים.

<ג'ורג' סלימאן: וזה שיעור שהוא יותר נמוך מהסבסוד של אותו משרד לילדים של אימהות עובדות.

<ג'ורג' סלימאן: אנחנו מגלים שמשפחות יש להן קושי לעמוד בדרישות התשלום וזה מתבטא בשטח בתשלום חלקי ואפילו באי תשלום בכלל.

<ג'ורג' סלימאן: האלטרנטיבה כמובן היא פנייה למסגרות שהן פרטיות ולא מפוקחות וכמובן זה פוגע באיכות השירות, בהתפתחות הילד, בהכנסות של מנהלות משפחתונים.

<ג'ורג' סלימאן: אנחנו בעמותת סיכוי חושבים שקודם כל צריך להוזיל משמעותית את השתתפות ההורים של ילדים בסיכון.

<ג'ורג' סלימאן: אי אפשר להפקיר ילדים בסיכון.

<ג'ורג' סלימאן: ההתפתחות שלהם תלויה במידה רבה בתכניות - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אורה, שבי ליד השולחן ונקרא לך עוד מעט.

<ג'ורג' סלימאן: התפתחות הילדים בסיכון תלויה במידה רבה בתכניות העשרה חוץ ביתיות ואי אפשר להפקיר אותם.

<ג'ורג' סלימאן: לכן צריך להוזיל משמעותית את השתתפות ההורים ואף לבטלם לגמרי.

יעקב מרגי: לסיכום, תודה.

<ג'ורג' סלימאן: לסיכום עוד שני חסמים.

<ג'ורג' סלימאן: אחד, הטפסים של משרד הרווחה לא מתורגמים לערבית ויש פה חסם של שפה אשר מקשה על הורים לגשת לשירות ולקבל את זכותם.

<ג'ורג' סלימאן: דבר שני, ילדים של אימהות שעובדות במשרה חלקית אינם מקבלים סבסוד ממשרד הרווחה וצריך להמליץ על - - - של ילדים.

יעקב מרגי: תודה, אין לנו עוד הרבה זמן.

יעקב מרגי: זאב, בקצרה ממש.

<זאב גולדברט: דקה.

<זאב גולדברט: קודם כל אני רוצה לחזק ולתמוך בדברי חבר הכנסת אלעזר שטרן, שאין לראות בילדים בעיה שיש לפתור, אלא אתגר ועתיד המדינה.

<זאב גולדברט: אנחנו בפורום הוועדים היישוביים חושבים שעל חינוך הילדים מלידתם ועד סיום לימודיהם בתיכון, חייב להיות מופקד משרד החינוך ולא משרד הרווחה.

<זאב גולדברט: בסופו של דבר, על מנת למנוע או להימנע מפגיעה בקיים, המצוי כבר בתחום האחריות של משרד החינוך וילדים אחרים שנמצאים שם, מגני הילדים והלאה, אנחנו חושבים שיש להקציב לנושא הזה תקציב תוספתי ולא לתת למשרד לבלוע את זה על חשבון התקציבים הקיימים היום.

<זאב גולדברט: עד כאן.

יעקב מרגי: תודה.

<זאב גולדברט: עמדתי בזה.

<זאב גולדברט: פחות מחצי דקה.

יעקב מרגי: משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, בבקשה.

<קריאה: השירותים החברתיים זה אני.

יעקב מרגי: כן, כן, ודאי.

יעקב מרגי: מבחינתי כל הפונקציות במשרד.

יעקב מרגי: רוצים להתייחס לדיון?

יעקב מרגי: אחד אחרי השני, תתייחסו.

יעקב מרגי: בבקשה.

<חגי פורגס: אז שמי חגי מאגף מעונות יום.

<חגי פורגס: עלו פה המון המון נקודות.

<חגי פורגס: אני אתייחס ברשותך בתמציתיות - - -

יעקב מרגי: ובזריזות.

<חגי פורגס: אבל יש הרבה נקודות ואני אשתדל לגעת בכולן.

<חגי פורגס: קודם כל נתחיל מזה שהאגף מפקח על מוסגרות מוכרות.

<חגי פורגס: המסגרות האלה כוללות בתוכן שירות מטבי, בטוח, מסובסד ולאחרונה אנחנו שמים דגש על הנושא החינוכי-טיפולי, שהוא מבחינתנו בראש סדר העדיפויות, לצד נושא של הרחבת ההיצע, שאני ארחיב עליו קצת בהמשך.

<חגי פורגס: חברת הכנסת מרב מיכאלי לא כאן, היא דיברה על המיקום שלנו ב-OECD.

<חגי פורגס: רק לזרוק איזו שהיא אנקדוטה, רק בשבועות האחרונים ארגון ה-OECD ביקש מהאגף למעונות יום להציג את ההצלחות שלו ואת המעורבות שלו בגיל הזה, כדי שיתר מדינות העולם ילמדו מאתנו.

<חגי פורגס: אז בהקשר הזה - - -

יעקב מרגי: חגי, בוא אני אגיד לך.

יעקב מרגי: אני רמזתי בתוך דברי.

יעקב מרגי: זה אופים של דיונים שחברי כנסת מציעים.

<חגי פורגס: בסדר, אני - - -

יעקב מרגי: אני אמרתי לו יצויר שמה שהמדינה עושה היה על כ-80% מהילדים או 100% מהילדים, אני לא מאמין שאפשר, אבל אז הדיון הזה לא היה קיים.

<חגי פורגס: אז עכשיו אני אתייחס לנושא הזה.

יעקב מרגי: היינו רבים על משהו אחר אולי, אבל אנחנו לא שם.

יעקב מרגי: כרגע, אם המסמך מעיד על כך ואני יוצא מתוך הנחה שהנתונים נכונים, ש-77% מהילדים מגיל לידה עד גיל 3 לא נמצאים במסגרות מפוקחות, כשאני אומר לא נמצאים, זה לא במסגרת המעונות של משרד העבודה והרווחה.

<חגי פורגס: כן, אז בהקשר הזה שני דברים.

<חגי פורגס: אחד זה הרחבת ההיצע שאני מידע ארחיב עליו, והשני זה חוק הפיקוח.

<חגי פורגס: אנחנו כבר לדעתי בסבב השלישי של תזכיר החוק שהופץ עכשיו.

יעקב מרגי: אנחנו מחכים להריץ לכם אותו.

<חגי פורגס: נכון, ואנחנו מאד מברכים על שיתוף הפעולה.

<חגי פורגס: אנחנו מאד מקווים שהמאמצים הפעם יישאו פרי, כי אנחנו מכירים בחשיבות הזאת להרחיב את הפיקוח של הממשלה על כל המסגרות.

<חגי פורגס: כרגע המצב הוא שאנחנו מפקחים על המסגרות המוכרות שהן למעשה כוללות - - -

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: היצע.

יעקב מרגי: על ההיצע שהמדינה, למרות הקצאת המשאבים - - -

<חגי פורגס: אז רק עוד מילה אחת על המטפלות שדיברו כאן.

<חגי פורגס: אז אנחנו שותפים למצוקה של המקצוע הזה ואנחנו עושים מאמצים בכלים שנמצאים אצלנו.

<חגי פורגס: דיברו כאן על העלאת שכר המטפלות, שהוא משמעותי, אבל אנחנו מכירים בזה שזה לא מה שיציל את העסק ואנחנו תורמים בהיבטים של הכשרה מקצועית, כשאנחנו גם מנסים להקל וגם להרחיב את מספר המטפלות המוכשרות.

<חגי פורגס: זה לא הולך לפתור את המשבר הזה וזה משהו ש - - -

יעקב מרגי: אין מקצוע שלא עלה בו השכר וזה לא עזר לו.

<חגי פורגס: בסדר, זה כבר נושאים שהם בסדרי עדיפויות מאד מאד גבוהים.

<חגי פורגס: לא ניגע בהם כרגע.

<חגי פורגס: נושא הרחבת ההיצע – מילה אחת על המשפחתונים שדיבר עליו כאן חבר הכנסת מקלב.

<חגי פורגס: בשנים האחרונות – 4 או 5 שנים האחרונות – מערך המשפחתונים לא הורחב.

<חגי פורגס: הגיע השר כץ, שם על זה דגש מאד גדול ובשנים 2017 ו-2018 השיג תקציבים להרחיב את מערך המשפחתונים ולאט לאט הדבר הזה גם יגדל.

<חגי פורגס: בהיבט של בינוי, ההשקעה התקציבית היא אדירה, היא משמעותית מאד.

<חגי פורגס: מדובר על 350 מיליון שקלים בשנת 2017 וסכום נוסף בשנת 2018.

<חגי פורגס: זה מתווסף למיליארד - - -

יעקב מרגי: מימוש.

יעקב מרגי: מימוש.

יעקב מרגי: מימוש.

יעקב מרגי: ביצוע.

יעקב מרגי: ביצוע.

יעקב מרגי: אני יודע מה הוקצה ועוד בשנים עברו.

יעקב מרגי: השאלה היא בביצוע.

<חגי פורגס: אז שאנחנו נמצאים היום בעולם שהוא אחר מלפני כשבע שנים, שמונה שנים.

<חגי פורגס: יש היום נוהל, מנגנון שהוא פשוט, הוא מהיר, הוא מתקצב בשיעורים גבוהים.

<חגי פורגס: שיעור ההשתתפות מאד גבוה.

<חגי פורגס: באמת שכל מה שנשאר זה פשוט לבנות.

<חגי פורגס: יש לנו רשויות שהן מאד חרוצות ותענוג לעבוד איתן.

<חגי פורגס: יש רשויות שהן פחות חרוצות ואנחנו מנסים בתמריצים חיוביים ובתמריצים שליליים לעזור להן להתקדם עם הבנייה.

<חגי פורגס: בסוף זה לא משהו שאנחנו שוכרים את הקבלן ובונים אלא זה הרשות המקומית, בשיתוף פעולה.

<חגי פורגס: יש מין מנגנון כזה ש - - -

יעקב מרגי: כן, אנחנו לא מדברים על רשויות מקומיות שהן אחראיות - - -

<חגי פורגס: לא, אני אומר - - -

יעקב מרגי: בוא, אני רוצה לדבר, נזרק פה עניין הרשויות.

יעקב מרגי: רשויות מקומיות חזקות ומצליחות וטובות, נותנות שירותים לאזרחים שלהן, הן יבנו מעונות ורשויות מקומיות שיש להן סדרי עדיפויות אחרים, שהוא יודע עכשיו שאם הוא מקבל ממך את התמיכה לבניית מעון הוא יצטרך להביא עוד איזה 20%, 30% לפיתוח ולדברים אחרים, הוא יגרור רגליים.

יעקב מרגי: אין לו ראש לזה.

יעקב מרגי: לכן השאיפה שלי תמיד הייתה לקבוע איזו תקינה מסוימת.

יעקב מרגי: אל תשאירו את זה.

יעקב מרגי: רשות מקומית נותנים לה, אני רואה תמונות - כמעט כל ראשי הרשויות המקומיות מקבלים כוכבי יופי.

יעקב מרגי: אתה מכיר את התחרות הזו?

יעקב מרגי: צריך לדרג את זה בכלל.

יעקב מרגי: אני אומר אם יש תקינה, אם המדינה קובעת תקינה, אפילו אם היא לא בחובה, שזה יהבהב לאותה רשות מקומית.

יעקב מרגי: יש לי כך וכך ילדים ברשות מלידה עד 3 ויש לי כך וכך מעונות.

יעקב מרגי: זה יהבהב.

<ליאור גבאי: אדוני, המדינה בונה שכונות חדשות ולא - - -

יעקב מרגי: רגע, סליחה ליאור.

יעקב מרגי: הייתי שם.

יעקב מרגי: הייתי שר והייתי בצד הזה ואני אומר לכם, רבותי, אני מצפה ממשרדי הממשלה שהם לא יצאו ידי חובה רק בפרסום מבחני תמיכה, אלא גם לסמן לרשויות, לכל הרשויות, לגופים המוסדיים, לסמן להם את הרציונל.

יעקב מרגי: בקטע הזה אני מצפה מכם שתרימו את הכפפה.

<חגי פורגס: רגע, נקודה אחת, ברשותך, על המגזר הערבי שדיברו כאן מקודם.

יעקב מרגי: בבקשה.

<חגי פורגס: המשרד רואה חשיבות רבה מאד בהרחבת היצע המסגרות למגזר הערבי.

<חגי פורגס: במערך המשפחתונים כרגע יותר משליש מהמשפחתונים בכל הארץ משמשים את המגזר הערבי.

<חגי פורגס: אנחנו משריינים תקציבים מאד משמעותיים לבנייה במגזר הערבי, וגם כאן אנחנו נתקלים לצערי ב - - -

יעקב מרגי: יש קושי אמיתי ברשויות המקומיות.

<חגי פורגס: גם בקרקעות וגם בקידום הבנייה.

<חגי פורגס: לצערי נאלצנו ל - - -

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי.

<ורד כרמון: ורד כרמון מהרווחה.

<ורד כרמון: אנחנו מאותו משרד.

<ורד כרמון: רק רציתי להגיב על העניין של האוכלוסיות המוחלשות ולהגיד לג'ורג' מעמותת סיכוי, שגם ישבנו אתכם.

<ורד כרמון: דווקא מאז ועדת העוני יש לנו דירוג מאד מאד נמוך להשתתפויות ההורים בתמיכה והסבסוד במעונות היום, ויעידו ארגוני הנשים וגם הרשויות המקומיות, שבאמת אין היום מצב שילד לא יכנס למעון בגלל בעיית התשלום.

<ורד כרמון: יש לנו דרגות לפי הכנסות לנפש, עם התחשבות בתנאים מיוחדים, עד רמה של 100 שקלים לחודש, שזה באמת נמוך ביותר וכל פנייה של ילד שלא מתקבל למעון יום בגלל בעיית תשלום, נפתרת.

<ג'ורג' סלימאן: זה לא הבעיה שהוא לא מתקבל.

<ג'ורג' סלימאן: הוא מתקבל, הבעיה שאחר כך התשלומים - - -

יעקב מרגי: תודה, לא להפריע.

יעקב מרגי: היא לא הפריעה לך כשדיברת.

<ורד כרמון: שנייה.

<ורד כרמון: אם יש בעיות מאד ספציפיות, אנחנו תמיד פתוחים ותמיד נוכל לדבר.

<ורד כרמון: אני יכולה לספר גם על מהלך נוסף בתוך המשרד, שאנחנו כרגע מנסים לקדם את נושא שוויון הדרגות, שגם אימהות עובדות לא יתחילו מדרגה 3 - - -

יעקב מרגי: תודה, אנחנו חייבים לסיים.

<ורד כרמון: תודה.

יעקב מרגי: אורה חכם, דקה, רינה כהן דקה, ואנחנו מסכמים.

<קריאה: רגע, גם אני.

יעקב מרגי: אין לי רוח הקודש.

יעקב מרגי: את צריכה לכתוב לי שאת רוצה לדבר.

<קריאה: למה אין לך? יש לך.

יעקב מרגי: את בטוחה?

יעקב מרגי: את מוכנה לאשר לי?

יעקב מרגי: בבקשה.

<אורה חכם: כבוד יושב הראש, שר האוצר מודיע בציבור על העודפים.

<אורה חכם: האם ועדת החינוך וחברי הכנסת שמצדדים בגיל הרך, יפנו בבקשה להקצאה מתוך הכספים שבסופו של עניין הם חלק מהעוגה?

<אורה חכם: שנית, האם ועדת החינוך וחברי הכנסת המצדדים, יפנו למשרד החינוך ויבדקו את חלוקת התשומות בחינוך לגיל הרך, באופן יחסי למספר ההולך וגדל של ילדים?

<אורה חכם: עוד דבר אחרון.

יעקב מרגי: לסיכום.

יעקב מרגי: משפט אחרון.

<אורה חכם: כספים קואליציוניים – האם אפשר לדרוש אחוז מסוים מכל כסף קואליציוני, שילך לחינוך?

יעקב מרגי: צודקת.

יעקב מרגי: למה אחוז?

יעקב מרגי: חמישה אחוז.

<אורה חכם: אני לא אמרתי אחוז.

<אורה חכם: אחוז מסוים.

יעקב מרגי: אה, אחוז מסוים.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

יעקב מרגי: רינה, משפט סיכום.

יעקב מרגי: אני מתנצל בפני כל מי שלא דיבר.

יעקב מרגי: האולם הזה מוקצה לי עד השעה עשר וחצי ואני לא אעשה מה שעושים לי אחרים.

יעקב מרגי: בעשר וחצי אסיים.

<רינה כהן: סוף סוף מהוועדה הזאת צריכה לצאת קריאה לעשות קשר בין ההשקעות בגיל הרך לבין התוצאות של המבחנים ב-OECD של מיומנויות שאין, מיומנויות שחסרות למבוגרים בעבודה.

<רינה כהן: ההשקעה בגיל הרך היא ערובה לזה שאנחנו נימצא את עצמנו במקום אחר במבחנים של ה-OECD.

<רינה כהן: יש לנו זהב לפני העיניים ולא לוקחים אותו ומשאירים אותו - - - הזה.

יעקב מרגי: תודה, תודה.

יעקב מרגי: רבותי, הוועדה מודה לחברי הכנסת המציעים.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לשדולת הנשים על המחקר שנעשה על ידם.

יעקב מרגי: הוועדה רואה חשיבות רבה בקיום דיונים בנושא הגיל הרך.

יעקב מרגי: הוועדה עוקבת בדאגה אחר העובדה ש-77% מהילדים מלידה עד גיל 3 נמצאים ללא פיקוח כלשהו של המדינה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לממשלה להקים את המועצה לגיל הרך ולצקת תוכן לפעולותיה, על מנת שתגבש מדיניות ראויה לטיפול בגיל הרך.

יעקב מרגי: הוועדה מברכת על התהליכים שמשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים מוביל בשנים האחרונות במסגרות לגיל הרך וקוראת למשרד להמשיך, להאיץ ולחזק את המשפחתונים.

יעקב מרגי: הוועדה מברכת את הארגונים השונים העוסקים בטיפול בגיל הרך וקוראת להם לשלב ידיים, לשתף פעולה ולסייע למשרד להוביל תהליכים גם במשרד, על מנת שיימצא הפתרון הראוי והמיטבי לטיפול בגיל הרך.

יעקב מרגי: כמובן כשכל המגמה שלנו היא לעשות את היפוך הפירמידה המיוחל, שההשקעות בגיל הרך יוגדלו על חשבון גילאים יותר גדולים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.