ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 251, 2017-11-23 10:00

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו מאוד שמחים שאנחנו פה, תודה על ההזמנה של פרופ' אורית חזן, היא הזמינה אותנו וכמובן את כל הטכניון, ואנחנו מאוד שמחים להיות פה.

אברהם נגוסה: יחד איתי חבר הכנסת יואל רזבוזוב, גם מנהלת הוועדה, גב' דנה גורדון שושני, והצוות של הוועדה נמצאים פה, ירון סבח, ישמבל קפלה, פליסיה מועלם, וורקו גבי ויוהנס אנסקה וכמובן גם רשם הפרוטוקול, דימה, נמצא איתנו.

אברהם נגוסה: משרדי הממשלה, משרד העלייה והקליטה, הם יציגו את עצמם, דלי אלי, וורקו אירנה, אורן מלשינסקי, וכמובן יש אנשים אחרים.

אברהם נגוסה: אני מאוד שמח שאנחנו פה, חשוב לנו שמשרד הקליטה יהיו פה, מינהל הסטודנטים, זה מאוד משמעותי לנושא שאנחנו הולכים לדון.

אברהם נגוסה: אז אנחנו מאוד מעריכים ומוקירים את השליחות של הטכניון, שאתם עושים, בקליטת העולים ושילובם בחברה הישראלית.

אברהם נגוסה: כמו שאמרת, החינוך וההשכלה הם כלי חשוב מאוד לשלב את העולים החדשים בעיקר כדי שהם ירגישו בבית וגם יתרמו לחברה.

אברהם נגוסה: אז החינוך הוא ההתחלה ואני שמח שאתם עושים את זה בצורה יעילה ומוצלחת.

אברהם נגוסה: לכן אני מאוד מברך על הפעילות שלכם.

אברהם נגוסה: כמובן בגלל שיש שליחות, כמו שאמרת, לא מחכים עד שהמדינה תיתן את התקציב הדרוש ולכן אתם עושים את המהלכים בגיוס כספים בכל העולם על מנת לפתח ולגדל את הטכניון כל כך.

אברהם נגוסה: אני קודם הייתי במרכז המבקרים והוסבר לי איך זה התחיל ואיפה אנחנו נמצאים היום ואיך זה גדל, וזה נעשה עם אנשים כמוכם, שמרגישים את השליחות, השליחות למדינה, שליחות לחברה, שליחות של לתת שירות ולחזק את מדינתנו ללא שום הבדל מין, גזע.

אברהם נגוסה: אני חושב שזה מאוד חשוב וגם הופך את מדינת ישראל, כפי שכתוב, אור לגויים.

אברהם נגוסה: היום בוגרי הטכניון בכל העולם עושים הרבה, אני גם פגשתי במדינות שהסתובבתי, גם באפריקה, גם באסיה וגם באמריקה, לטכניון הזה יש שם כל כך טוב.

אברהם נגוסה: לכן אנחנו מאוד שמחים להיות פה ויישר כוח על כל מה שאתם עושים.

אברהם נגוסה: אנחנו כמובן נמשיך לקיים את הדיון.

אברהם נגוסה: יש פרוטוקול, חברי הכנסת שהם חברי הוועדה, לא יכלו להיות פה, אבל יש פרוטוקול שכל החברים קוראים אותו.

אברהם נגוסה: אנחנו ועדת העלייה והקליטה, אנחנו נתמקד כמובן בקליטת העלייה, קיימנו דיונים בוועדה בנושא של איך אנחנו מחזקים את שילובם של העולים הצעירים החדשים באקדמיה.

אברהם נגוסה: אנחנו דיברנו על כל מיני אתגרים קיימים, כמו שאתה אמרת, אין פשרות, אנחנו לא מתפשרים בעניין כי המצוינות זה החלק הכי חשוב.

אברהם נגוסה: אני חושב שכולנו תומכים במצוינות בעניין.

אברהם נגוסה: קיימנו דיון על המחסומים של עולה חדש, סטודנט שרוצה להוכיח את יכולתו ואיך אפשר לתת לו הזדמנות, דריסה, כניסה ראשונית לתוך המערכת ואז להוכיח את עצמו.

אברהם נגוסה: אני הייתי עולה חדש, עליתי בעצמי, גם חברי יואל רזבוזוב.

אברהם נגוסה: אני זוכר שבאוניברסיטה העברית, פעם ראשונה שהתייצבתי וביקשתי להתקבל אמרו לי 'לא, אתה לא יכול כי אין לך שפה ויהיה לך קשה', אז אני התחננתי 'תנו לי הזדמנות, אני אוכיח, אם אני לא יכול תזרקו אותי, אני אלך בעצמי'.

אברהם נגוסה: אז הציעו לי כל מיני דברים, אני התעקשתי להיכנס ובאמת נתנו לי הזדמנות, אנשים כמוכם, אמרו 'ניתן לו הזדמנות' ואני קיבלתי את שוויון ההזדמנות, נכנסתי לאוניברסיטה, הוכחתי את עצמי ואני היום בעל תואר שלישי בחינוך.

אברהם נגוסה: אז אני אומר שאם נותנים הזדמנות, כמובן הזדמנות פלוס המאמץ האישי של העולים, לא רק לקבל, לעשות מאמץ אישי, זה מה שאנחנו אומרים.

אברהם נגוסה: אנחנו אומרים לכל האוניברסיטאות שהיו בדיון שהיה בוועדה, בהתחלה לתת הזדמנויות וכמובן לתת להם גיבוי בתוך המערכת ואם הסטודנט לא מוסיף את המאמץ האישי שלו אז הוא יכול לפנות את המקום, אבל בהתחלה לתת.

אברהם נגוסה: אחד המחסומים שאנחנו זיהינו זה מבחן יע"ל, דיברנו על זה.

אברהם נגוסה: אז אנחנו נמשיך בכיוון הזה ואני רוצה קודם כל לשמוע את חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

יואל רזבוזוב: לפני שצוללים לקטע היותר מקצועי אני רוצה לברך את יושב ראש הוועדה על הביקור הזה כאן, אני חושב שחשוב מאוד שאנחנו כאן.

יואל רזבוזוב: לא צריך לדבר על העולים מברית המועצות לשעבר, אנחנו מכירים את ההיסטוריה שלהם בטכניון.

יואל רזבוזוב: אני כשעליתי לארץ פה לקרית ים, זה היה כבוד למישהו שמתקבל לטכניון.

יואל רזבוזוב: ככה היינו מסתובבים.

יואל רזבוזוב: אני נכשלתי במשפחה, אני סיימתי בסוף תואר בבינתחומי, אז זה כישלון טוטאלי כי רוב המשפחה, בן דוד שלי לומד עכשיו, הוא סיים תעשייה וניהול מצטיין נשיא ותואר ראשון הוא עושה עוד פעם, במדעי המחשב, וקצת תואר שני מרפאל, אז הוא הגאווה של המשפחה, לא אני, כי הוא מהטכניון וסבתא תמיד אומרת 'תראה את אנדרי', אני אומר 'טוב, נו, מה אני אעשה?

יואל רזבוזוב: לא כולם חכמים במשפחה'.

יואל רזבוזוב: אז זהו, זה כבוד אמיתי.

יואל רזבוזוב: אני חושב שהטכניון זה המקום למצוינות וכולם יודעים את זה, לא רק בארץ, גם בעולם.

יואל רזבוזוב: אני גם נפגש עם המון אנשים בתחום האקדמיה וישר השם של הטכניון עולה.

יואל רזבוזוב: בנושא התקצוב, יש לי גם רקע ספורטיבי, גם בספורט משקיעים באלה שהצליחו.

יואל רזבוזוב: אז באקדמיה, גם באלה שמצליחים כבר לא משקיעים.

יואל רזבוזוב: אני חושב שבאמת זו נקודת תורפה ואם אנחנו שואפים להיות וה- start up nation, גם פה אני מרגיש שאנחנו מתחילים, עם כל המאמצים שלנו, אנחנו כבר לא מהמובילים כי מדינות אחרות הבינו את הפואנטה ומשקיעים ואנחנו כאן במדינה מבינים, אבל תמיד, כשמגיעים ומבקשים איזה שהוא תקצוב אז מתחילים להגיד לך 'אבל יש לנו ביטחון, יש לנו רווחה ויש לנו בריאות'.

יואל רזבוזוב: אני חושב שיש דווקא דברים שמבחינת סדר עדיפויות, אם אנחנו מסתכלים למשהו שהוא ארוך טווח אז האקדמיה זה החוסן הלאומי שלנו.

יואל רזבוזוב: אני חושב שכאן אנחנו, בוועדה הזאת הספציפית, אין לנו כאן קואליציה ואופוזיציה, אנחנו בדרך כלל מסכימים, אני חושב שאנחנו כחברי ועדה, מה שלפחות ביכולתנו, כן נתמוך בכם, כי כמו שאמרתי זה החוסן הלאומי.

יואל רזבוזוב: מבחינת העולים החדשים, העולים מברית המועצות לשעבר, דווקא כן הייתי רוצה לראות, ובאמת הזכיר כאן חברי יושב ראש הוועדה שצריך לתת הזדמנות, היינו רוצים לראות כאן שילוב של עולים מאתיופיה, כי מבחינתם אלה שמתקבלים לכאן וקיבלו את הסיכוי ונשארים ומצליחים אז הם גם מהווים מודל לחבר'ה הצעירים שמדי פעם מוצאים את עצמם שהם לא רואים עתיד.

יואל רזבוזוב: אז כמו שדוברי רוסית שומעים שמישהו לומד בטכניון זה כבר דוחף ישר את כל הקהילה למעלה, אז אני חושב שגם זה יכול להיות בין יוצאי אתיופיה.

יואל רזבוזוב: כך שכמו שאמרתי, אנחנו בעד.

<פרץ לביא: אני מבין שיהיה לכם דיון מקצועי עוד מעט.

אברהם נגוסה: כן.

<פרץ לביא: אני רק רוצה להגיד שניים-שלושה משפטים לפני זה.

<פרץ לביא: הנושא של מבחני יע"ל.

<פרץ לביא: בטכניון יש מערכת פדגוגית מאוד מאוד יסודית, הדיונים האלה לקחו למעלה משנה בכל הוועדות, כולל החלטת סנאט, זה לא נעשה שלא בכובד ראש כאשר העיקרון שמנחה אותנו זה מצוינות ואני חושב שעד היום הוכח בנושא של קליטת עלייה, מה שאנחנו נותנים לסטודנט עולה חדש, אינני בטוח שהרבה מקומות נותנים.

<פרץ לביא: אני משוכנע שמספר העולים שעברו דרכנו באופן יחסי הוא גדול מאוד, הם כולם היום נקלטים בשוק העבודה.

<פרץ לביא: בוגרי הטכניון, היום מתפרסם מחקר, לא יודע אם ראית אותו - - -

<קריאה: אני שלחתי את זה.

<פרץ לביא: היום התפרסם מחקר על employ ability של בוגרי אוניברסיטאות בתחום הדיגיטלי, הטכניון הוא המוביל בעולם בתחום הזה.

<פרץ לביא: כך שעל מצוינות אנחנו לא מתפשרים, לא לסטודנטים ולא לחברי סגל, אבל אנחנו עושים הכול, היום המכינה שלנו, אחוז ההצלחה במכינה קבוע לאורך השנים, הוא 67%, להתקבל לטכניון.

<פרץ לביא: כלומר מי שמסיים את המכינה ועובר לטכניון, 67%.

<קריאה: גם אחוז הנשירה אחרי זה יותר נמוך.

<פרץ לביא: כן, כך שאנחנו עושים כמעט הכול.

<פרץ לביא: שוב, כשאני מספר על המכינה הזאת הרבה מאוד נשיאים בעולם אומרים לי 'רגע, למה אתם עושים את זה?'.

<פרץ לביא: ד"ר נגוסה, אתה אמרת, חינוך זה הכלי החשוב ביותר לצמצום פערים, פערים תרבותיים, פערים בהשכלה, פערים כלכליים, זה כלי, אין לי שום ספק, ולכן אנחנו עושים את זה.

<פרץ לביא: אז מה שאני מקווה, שהדיון יהיה פורה, אתם תבינו אותנו, אנחנו נבין אתכם ובאמת אנחנו עושים הכול כדי גם לעזור לעולים.

<פרץ לביא: יש לנו גם בין חברי הסגל כמה עולים חדשים שעשו עלייה אחרי הרבה מאוד שנים, לא רק ישראלים חוזרים, אלא אנשים שוויתרו על משרות עם קביעות באוניברסיטאות מובילות בעולם והצטרפו לטכניון.

<פרץ לביא: אז שוב, אני רוצה להודות לכם, תודה שבאתם, זה גם כבוד אבל גם עונג שאתם נמצאים פה, אנחנו לא מרבים לראות אצלנו, לא חברי כנסת ולא ועדות וזה חבל שכך.

<פרץ לביא: ועדת החינוך עוד לא ביקרה בטכניון, אני כבר שמונה שנים נשיא והיא לא בסדר.

יואל רזבוזוב: אנחנו נמסור את זה ליושב ראש הוועדה.

<פרץ לביא: פגשתי את היושב ראש והערתי את תשומת לבו שמן הראוי היה.

אברהם נגוסה: אז אני גם חבר בוועדת החינוך.

<פרץ לביא: אם כי אני חושב שהוועדה הכי חשובה - - -

<מתניהו אנגלמן: היה מתוכנן כבר ביקור, הם שינו.

<פרץ לביא: מתניהו, מבחינתנו הוועדה החשובה ביותר זו ועדת הכספים.

<מתניהו אנגלמן: אני רוצה להוסיף עוד מילה אחת.

<מתניהו אנגלמן: קודם כל אתה הזכרת שעשית תואר בחינוך, אבל לא בעבודה סוציאלית.

אברהם נגוסה: אני עשיתי בעבודה סוציאלית ומשפטים - - -

<מתניהו אנגלמן: בעבודה סוציאלית ואשתי למדה איתך בתואר הראשון עבודה סוציאלית, אז לא צריך רק להזכיר חינוך, גם עבודה סוציאלית.

<מתניהו אנגלמן: אבל אני רוצה עוד נקודה אחת להגיד, אני רוצה להגיד לכם מקרה שטיפלנו בו לאחרונה ואני חושב שהוא חשוב גם, בנושאים של המלגות של הסטודנטים, במיוחד של העולים.

<מתניהו אנגלמן: ההתמקדות של משרד הקליטה, לפחות לפי הבנתי, היא בתואר ראשון, ואני אומר לכם, צריכים להתמקד גם בתארים הגבוהים וגם, יותר חשוב מזה, פוסט דוקטורנטים.

<מתניהו אנגלמן: עכשיו יש לנו מקרה של דוקטורנט שלנו, הוא בחור מהעדה האתיופית, שגויסה לו עכשיו מלגה מתורם בפוסט דוקטורט באוניברסיטה מובילה בחו"ל, בקל-טק, באמת אחת האוניברסיטאות המובילות בעולם.

<מתניהו אנגלמן: אני אומר לכם שאחד הדברים החשובים זה לא רק, ואנחנו רואים פה, חשוב שבין חברי הסגל יהיו עולים מהעדה האתיופית ובשביל זה צריך לייעד גם מלגות לפוסט דוקטורנטים, לא רק לרובד הראשון של הכניסה כי כשאתה מציב את היעד אז אחרי זה זה משפיע.

<פרץ לביא: כמו שיואל אמר, role models, אתה צריך דמויות לחיקוי.

<פרץ לביא: אותו אנחנו שלחנו בשביל להחזיר אותו כחבר סגל.

<מתניהו אנגלמן: אנחנו לא נתפשר על מצוינות, אבל רוצים לתת לו את כל הכלים.

<מתניהו אנגלמן: ולכן אני אומר שמלגות של משרד הקליטה, חשוב שגם יתייחסו לרבדים הגבוהים יותר, אלה מלגות יותר משמעויות, חשוב שיהיו באוניברסיטאות מובילות בעולם כדי שאחרי זה יחזרו לפה ויהיו חברי סגל באוניברסיטאות.

אברהם נגוסה: אם אתם לא יודעים, יש במשרד המדע והטכנולוגיה מלגה ליוצאי אתיופיה, 100,000 לשנה למי שעושה פוסט דוקטורט, 80,000 למי שעושה דוקטורט, 50,000 לתואר שני, 20,000 לתואר ראשון.

יואל רזבוזוב: הבעיה שאף אחד לא יודע על זה.

<פרץ לביא: אם אנחנו לא יודעים על זה.

אברהם נגוסה: זה באתר, זה פורסם ל-2017, בפברואר גם יהיה ל-2018.

אברהם נגוסה: אני חושב שעכשיו, של 2017, אפשר לנצל את זה.

אברהם נגוסה: תיכנסו לאתר של משרד המדע - - -

<מתניהו אנגלמן: אנחנו נעשה את זה.

אברהם נגוסה: זה ממשרד המדע.

אברהם נגוסה: המלגה ניתנה על שם מנחם בגין.

<מתניהו אנגלמן: יפה, אבל אני אומר, עדיין, כדי לשלוח מישהו לתחום מדע באוניברסיטה מובילה בארצות הברית, 100,000 שקל לא מספיק.

אברהם נגוסה: לא, אני אמרתי בארץ.

<מתניהו אנגלמן: אני מבין, אבל אני אומר, עוד פעם, צריך לייעד מלגות אם רוצים לקחת גם כאלה כמוך שעשו דוקטורט ורוצים שאחרי זה יעשו פוסט ושאחרי זה ייקלטו באוניברסיטאות.

<מתניהו אנגלמן: ורק אמירה אחת, שלא קשורה לוועדה הזאת, אבל קשורה ליואל שהוא ספורטאי, אני רוצה לעדכן אותו שאצלנו זו האוניברסיטה היחידה שחייבים קורסי ספורט, אבל אני גם מאתגר, שהמדינה שכחה לתקצב תשתיות ספורט באוניברסיטאות ובמוסדות להשכלה גבוהה.

<מתניהו אנגלמן: זה אנחנו זורקים לך כאתגר, איך מכניסים את המוסדות להשכלה גבוהה - - - האולם אצלנו בן 40, אנחנו רוצים אולם חדש.

יואל רזבוזוב: אני עכשיו מוביל תיקון לכפרי נוער, לא חשבתי על אוניברסיטאות - - -

<פרץ לביא: אף אחד לא חושב על האוניברסיטאות, זאת הבעיה שלנו.

<מתניהו אנגלמן: אז אנחנו רוצים גם במוסדות להשכלה גבוהה, שייכנסו כל התיקונים הקטנים האלה, כדי שלסטודנטים, יש 300,000 סטודנטים בארץ, שכולם יקבלו גם תשתיות ספורט, שחסר היום.

אברהם נגוסה: המפגש חשוב, שגם אנחנו נקבל אתגרים וגם אתם תקבלו אתגרים, זו מטרת הפגישה.

<דלי אלי: אז אולי אני אגיד מילה, ברשותכם.

אברהם נגוסה: ממשרד העלייה והקליטה, מנהלת מחוז חיפה.

<דלי אלי: נעים מאוד, לכל חברי הוועדה והסגל.

<דלי אלי: אז רק לענות לך, מתניהו.

<דלי אלי: קודם כל משרד העלייה והקליטה מתקצב תואר ראשון ותואר שני, אז יש תקצוב גם לתואר שני לכל העולים החדשים, ויש לנו גם אגף קליטה במדע.

<דלי אלי: אמנם לא לפוסט דוקטורט בחו"ל, אבל בארץ בהחלט כן ועולים מקבלים.

<דלי אלי: יש לנו אגף שלם בנושא הזה.

<פרץ לביא: המסלול לקבל מינוי אקדמי בטכניון זה דוקטורט באחד המוסדות ופוסט דוקטורט באחד המוסדות המובילים בחו"ל.

<פרץ לביא: אנחנו שוקלים לשנות את זה כרגע לגבי נשים, שזיהינו את זה כעקב אכילס של נשים בדרך למינוי אקדמי, אבל כשאת מסתכלת על הרקע של חברי הסגל החדשים שלנו, אין פחות מאשר הרווארד, ייל, MIT, אוקספורד, קיימברידג'.

<פרץ לביא: זה תורם למצוינות, אין מה לעשות.

<פרץ לביא: בארץ זה הרבה - - - כלומר אתה לומד מה שבעצם למדת קודם, אתה צריך להיחשף למקומות חדשים.

<פרץ לביא: היום להחזיק ב-MIT פוסט דוק, יש לנו מלגות מיוחדות לאנשים שאנחנו מזהים אותם כמנהיגים עתידיים ושולחים אותם, זה 60,000 דולר לשנה, זה הסכום.

<פרץ לביא: יש לנו תורמים שמממנים לנו 6 עד 10 מלגות כאלה כל שנה.

<דלי אלי: כמשרד העלייה והקליטה אנחנו תומכים בעולים שמגיעים לארץ ו - - -

<פרץ לביא: הם נשלחים במטרה שיחזרו.

<פרץ לביא: תודה ושיהיה לכם יום פורה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

<פרץ לביא: דיקן הסטודנטים, הוא אחראי על כל מה שקורה ברמה של הסטודנטים.

אברהם נגוסה: מצוין, תודה רבה לך, תודה רבה לכם.

<אורית חזן: אנחנו ממשיכים.

<אורית חזן: שוב תודה שבאתם.

<אורית חזן: בטכניון מתחילים בזמן, עומדים בזמנים ולפני שאנחנו נתחיל אני אציג מיד אנשים, אבל לפני כן ד"ר נגוסה, יש לי הפתעה בשבילך.

<אורית חזן: גם בשבילך, יואל, וגם בשביל כולם.

<אורית חזן: זו דוקטורנטית בשם שרה נגוסה.

יואל רזבוזוב: קרובת משפחה?

אברהם נגוסה: אני לא יודע.

אברהם נגוסה: אני צריך לבדוק.

<אורית חזן: כתוב עליה ככה, 'שרה נגוסה, ששמעה על הטכניון לראשונה בגיל 17, חוקרת במסגרת הדוקטורט מחלות הגורמות לעכירות עדשות העין'.

<אורית חזן: אני שמעתי אותה מרצה בכנס שנקרא tech-women, זה כנס שעושים רק לתלמידות תיכון, יש תורמת שמקדמת את הכיוון הזה, היא הרצתה, היא הייתה פשוט מדהימה.

<אורית חזן: אתה חייב להכיר אותה, אני מתארת לעצמי שעם שם המשפחה הזה אתה תמצא אותה בעולם.

<אורית חזן: עמוד 39, בשבילך.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

<אורית חזן: מה שאני רוצה לתת לכם עוד, לפני שאנחנו ממשיכים, זה את המילון החדש של הטכניון, ששלושת הקמפוסים שלנו מתוארים והאינטרנשיונליות שלו, שמאוד רלוונטי למפגש שלנו היום.

<אורית חזן: אנחנו נתחיל.

<אורית חזן: אני אציג קודם כל את העמיתים שלי, נציג לכם את מה שהטכניון עושה לקליטת עלייה.

<אורית חזן: אני שוב חוזרת על המסר של הנשיא, שאנחנו עושים הכול כדי להבטיח את ההצלחה של כל מי שמתחיל ללמוד פה, וההחלטות שאנחנו מקבלים שקשורות ללימודים תמיד, אבל תמיד תמיד, מבוססות על נתונים.

<אורית חזן: זה לא שיש לנו פה עמדות כאלה או אחרות שמושפעות מלחצים, זה לא עובד.

<אורית חזן: אנחנו מקבלים החלטות על סמך נתונים כדי להבטיח שהסטודנטים שכן לומדים פה יצליחו.

<אורית חזן: את זה אתם תשמעו הרבה פעמים ואני בטוחה שגם הסטודנטים יחזרו על המסר הזה.

<אורית חזן: אז אני אורית חזן, אני פרופסור בפקולטה לחינוך במדע וטכנולוגיה, אני עכשיו דיקנית לימודי הסמכה, זה אומר אחריות על כל התואר הראשון של הטכניון, שמעתם מקודם, בערך 10,000 סטודנטים.

<אורית חזן: פרופ' בני נתן הוא דיקן הסטודנטים, הוא פרופסור בפקולטה לאווירונאוטיקה.

<אורית חזן: אתם זוכרים?

<אורית חזן: הפקולטה הראשונה, ועכשיו הוא דיקן הסטודנטים ובני מיד יתאר את הפעילות של המשרד, אבל בני הוא עולה חדש ישן.

<בני נתן: אבל פעם עולה חדש, תמיד עולה חדש.

<אורית חזן: מיוון.

<אורית חזן: משמאלי יושבת אפרת נתיב-רונן, שהיא אחראית על רישום וקבלה בטכניון, היא תספר על הנתונים, כמה באים, איך מקבלים, למה אנחנו מקפידים על סטנדרטים מסוימים.

<אורית חזן: דליה פלד היא ראש היחידה לקידום סטודנטים, שעוזרת לסטודנטים שנתקלים בקשיים.

<אורית חזן: אלה יכולים להיות סטודנטים נהדרים, אבל לבוא לטכניון זה קשה.

<אורית חזן: יש ארבעה תארים טכניונים, ארבעה.

<אורית חזן: קשה ללמוד פה.

<אורית חזן: אני אומרת לכם, קשה ללמוד פה, גם לטובים ביותר קשה ולכן יש את היחידה הזאת שעוזרת להתגבר על פערים ועל הלחצים.

<אורית חזן: ואפרת ברקאי שהיא ממונה על תכנית תקווה ישראלית.

<אורית חזן: אתם בטח יודעים מה זה, אני לא צריכה לספר לכם.

אברהם נגוסה: תקווה ישראלית?

<אורית חזן: כן, פרויקט של בית הנשיא, שמאחד את כולם, ההרכב הדמוגרפי בישראל משתנה.

<אורית חזן: נתחיל מבני.

<אורית חזן: עוד מספר דקות יבוא ההיי לייט של הביקור הזה, אנחנו תעזבו, הסטודנטים שלנו, עולים חדשים, יבואו חמישה עולים חדשים ממדינות שונות, הם גם יציגו את עצמם ודליה, במומחיות רבה תנחה פאנל שאתם תראו את הביצועים שלהם.

<אורית חזן: אז, בני, אני אקצר ואבקש מכולם לקצר ובסוף נשאיר מספר דקות לשאלות אם יש לכם וב-12:00 אנחנו צריכים ללכת לסיור למעבדות, כי מחכים לכם בשתי מעבדות מרתקות, מבטיחה לכם, רובוטיקה, אחת בתעשייה וניהול ואחת פה.

<אורית חזן: בני, בכמה דקות קצת, עליך כסטודנט ומה המשרד שלך עושה.

<בני נתן: פרופ' חזן ציינה שאני עולה חדש מיוון, הגעתי לארץ בתחילת שנות ה-70.

<בני נתן: כשבאתי קיבלתי תמיכה של מינהל הסטודנטים, לא ידעתי מילה בעברית, וזה מתקשר לאנשים שנכנסים ולא יודעים עברית.

<בני נתן: התקבלתי כי עשיתי בחינות מיון לטכניון בשגרירות ישראל ביוון, באתונה.

<בני נתן: נכנסתי לשיעור בכימיה והבנתי שתי מילים, את המילה מסה ואת המילה פאזה וכל היתר זה היה סתם באוויר.

<בני נתן: הסמסטר הראשון שלי היה כישלון מוחלט, סיימתי את הסמסטר בממוצע של 46.2, מיד במצב על תנאי ובאמת זה היה תסכול מאוד גדול.

<בני נתן: קיבלתי מכתב מאמא שלי שהיא כתבה לי איך היא יכולה לשאת הבושה הזאת.

<בני נתן: אבל בכל זאת הצלחתי, יחד עם חברים, להתגבר ובסופו של דבר, לקצר את הסיפור, כן סיימתי את התואר הראשון, תואר שני, תואר שלישי, פוסט דוק וחזרה לטכניון.

<בני נתן: והטכניון היה טוב אליי.

<בני נתן: למרות שאז לא היה מה שיש היום, כל המערכת של התמיכה שיש מסביב, המערכת הזאת לא הייתה קיימת בשנות ה-70 אבל היום הטכניון כן מסוגל לתת לסטודנטים ולעזור להם להצליח.

<בני נתן: באמת יש מערכת שהיא משומנת היטב, היא מערכת שיושבת בלשכת דיקן הסטודנטים ואנחנו אחראים גם בנושא של המעונות.

<בני נתן: יש המון מעונות, יש 5,000 מיטות בטכניון, שזה באמת בית המלון הכי גדול שיש היום בארץ.

<בני נתן: יש לנו מלגות, גם פנימיות, עם קריטריונים סוציואקונומיים, אני נותן מלגות על בסיס סוציואקונומי בלבד ואני לא מכניס קריטריונים אקדמיים.

<בני נתן: למרות שיש גם מלגות חיצוניות על בסיס מצוינות, אבל אני בתפקידי רוצה לעזור רק לאדם החלש.

<בני נתן: אני חושב שאם אנחנו לא תומכים בחלש אנחנו פוגעים ברקמה של החברה הישראלית.

<בני נתן: אתה עוזר לחלש, אתה מרים אותו, אתה מרים את כל הקהילה ואת כל החברה ביחד.

<בני נתן: זה המוטו שלי.

<בני נתן: ומכיוון שאני סבלתי מקשיים כלכליים כסטודנט, אפילו עשיתי הפסקה, לקחתי חופשה מהלימודים כדי ללכת לעבוד ולחזור ולממן את הלימודים שלי ומכאן להתקדם, אז אני רואה בזה חשיבות עליונה, התמיכה הכלכלית בחלש, כולל מעונות.

<בני נתן: כמובן ישנם אנשים שזקוקים גם לתמיכה אקדמית, לא בעניין המצוינות, אבל אנשים שנתקלים בקשיים, אם זה קשיי שפה, אם זה קשיים אישיים חברתיים, כל הקשיים האלה, ובאמת דליה פלד פה, היא ראש היחידה לקידום סטודנטים, שהם עושים עבודת קודש, שהם באמת לוקחים סטודנטים שהם היו במצב חמור ומצליחים להרים אותם והסטודנטים האלה מצליחים לסיים את הלימודים שלהם בהצלחה.

<בני נתן: יש לנו את היחידה לטיפול פסיכולוגי וגם שם מקבלים אנשים שיש להם בעיות אישיות יותר חמורות שהם יכולים לעזור להם.

<בני נתן: כמובן הכוון קריירה ויש את היחידה לתרבות.

<בני נתן: מנסים להביא גם את כל הסטודנטים ביחד, מכל המגזרים ומכל העדות.

<בני נתן: עכשיו בוטלה חגיגה שהייתה לחג הסיגד של האתיופים, אבל זה בגלל מזג האוויר ובוא נאמר שיש לנו שליטה בכול, אבל על מזג האוויר אנחנו לא שולטים עדיין מי יודע.

<בני נתן: אז אנחנו באמת מנסים לעזור גם לחלש וגם לתרבות וגם שהטכניון יהיה מקום מאוד נעים שהסטודנטים ילמדו בו ושייצא מפה עם זיכרון טוב.

<בני נתן: אני רוצה לחזור לעניין של הנשיא, שהוא דיבר על התמיכה במוסדות להשכלה גבוהה.

<בני נתן: אני לא מדבר רק על מלגות, אבל התמיכה הזו היא חיונית.

<בני נתן: יש שתי זכויות בסיסיות לאדם, זכות לביטוח רפואי חינם וגם הזכות להשכלה, לחינוך והשכלה.

<בני נתן: זה אולי תפקידכם, אני מעביר את הכדור אליכם, שאתם תעזרו שאדם יוכל להגשים את החלומות האלה.

<בני נתן: אז אני מודה לכם על ההקשבה.

<אורית חזן: תודה רבה, בני.

<אורית חזן: אפרת, ראש מדור רישום וקבלה, קווים כלליים לקבלה לטכניון, כמובן שלא נרד לפרטים של מועמדים ספציפיים, אבל כדי שתבינו את הדגשים שאנחנו שמים בקבלה לטכניון.

אברהם נגוסה: כן, בערך כמה עולים נמצאים פה?

<אורית חזן: 560 בערך בטכניון.

אברהם נגוסה: כן, כאלה דברים אנחנו - - -

<אפרת נתיב-רונן: כן.

<אפרת נתיב-רונן: העולים, נכון שאנחנו מתייחסים אליהם כסל אחד, אבל הם קבוצות מאוד מאוד מגוונות בתוך אוכלוסיות מתקבלים שמגיעים אלינו.

<אפרת נתיב-רונן: רוב העולים מגיעים בלי תעודת בגרות קבילה ולכן הם מגיעים דרך המכינה.

<אפרת נתיב-רונן: המכינה מבחינתנו היא אופציה מצוינת בשביל גם להתרגל לקצב הלימוד בטכניון, גם להשלים את הפערים במתמטיקה ובפיזיקה ובאנגלית שדרושים לרמת הלימודים בטכניון וגם בשבילם באמת להחליט אם זה המקום שהם רוצים ללמוד בו או לא.

<אפרת נתיב-רונן: יש לנו קבוצות שאנחנו מטפלים אחרת.

<אפרת נתיב-רונן: עלה הנושא של הפסיכומטרי, יש קבוצות שאנחנו מטפלים אחרת בהתייחסות למבחן הפסיכומטרי.

<אפרת נתיב-רונן: כמו שאתה אמרת, שאתה ניגשת לאוניברסיטה העברית, יש קבוצות שאנחנו מגדירים כחסרי שפת אם.

<אפרת נתיב-רונן: למשל יש קבוצה לא מבוטלת של נוער נעל"ה, של נוער עולה לפני הורים, יש לנו פרויקטים משותפים, למשל עם בית ספר אנייר, אם אתם מכירים, בנהלל, שלשם מגיעים בני נוער בגיל 14 ו-15 וברור לנו שברגע שמישהו כבר לא דובר רוסית בבית עד גילאי תיכון, אבל לא מדבר עברית מהבית, הוא לא יכול להיבחן בבחינה פסיכומטרית, לא בעברית ולא ברוסית.

<אפרת נתיב-רונן: אז אנשים כאלה שמוגדרים חסרי שפת אם מגיעים לדיון בוועדת חריגים.

<אפרת נתיב-רונן: יש לנו מנגנונים באמת לנסות, גם מועמדים מאוכלוסיית יוצאי אתיופיה, גם מועמדים, למשל הזכירו את החרדים מקודם, אנשים שאנחנו באמת מרגישים שתנאי הקבלה הרגילים שקבועים בטכניון לא יכולים לטפל בהם, יש לנו מנגנונים אחרים והיום לא יוצא מצב, כמו שאתה אומר, שאתה צריך לדפוק ולהתחנן ולהתחנן ולהתחנן, באמת הכול הרבה יותר מסודר היום.

<אפרת נתיב-רונן: הקבלה לטכניון היא עם דרישות מינימליות, דרישות של מצוינות.

<אפרת נתיב-רונן: הטכניון הוא לא מקום של ממוצעים.

<אפרת נתיב-רונן: גם אם אתם מסתכלים על הממוצע הפסיכומטרי בטכניון, הוא הרבה יותר גבוה מהממוצע הכללי של האוכלוסייה.

<אפרת נתיב-רונן: אם מסתכלים על ממוצע בחינות הבגרות במתמטיקה או בפיזיקה הוא הרבה יותר גבוה מממוצע האוכלוסייה.

<אפרת נתיב-רונן: אנחנו מחפשים את המצטיינים ביותר.

<אפרת נתיב-רונן: מבחינתנו כל החומר התיכוני צריך להילמד בתיכון.

<אפרת נתיב-רונן: מה שפרופ' נתן הזכיר, לכישלון בשנה הראשונה יש משמעות מאוד מאוד מאוד קשה לגבי המועמד.

<אפרת נתיב-רונן: לקבל מישהו לטכניון זה נורא קל, להוציא מכתב קבלה, לחתום עליו, שלוש דקות, נגמרה העבודה.

<אפרת נתיב-רונן: אבל יש לנו אחריות מאוד מאוד גדולה והרבה מהאנשים שאין להם את קו האופי של פרופ' נתן, להישאר פה אחרי ציון 43 ממוצע - - -

<בני נתן: 46.2.

<אפרת נתיב-רונן: 46.2 והוא זוכר את זה, וללכת לאמא להגיד לה 'אמא, נכשלתי'.

<אפרת נתיב-רונן: רוב הפעמים אנחנו רואים פשוט אנשים שלוקחים את זה ואומרים 'רגע, אני כישלון' ולהגיד 'אני כישלון' מהסיבות הלא נכונות זו אחריות גדולה שלנו.

<אפרת נתיב-רונן: אנחנו בתור מוסד אקדמי שמתבסס על נתונים יודעים שאם מישהו לא יודע מתמטיקה, אם אנחנו היינו מאפשרים קבלה עם 3 יחידות מתמטיקה ומישהו היה נכשל פה בקורס חדו"ה, לא בגלל שהוא לא מתאים לטכניון, אלא בגלל שהוא לא הגיע מוכן לטכניון, זו אחריות שלנו.

<אפרת נתיב-רונן: אנחנו צריכים להגיד לו 'אתה מתאים לטכניון, כל אחד יכול ללמוד בטכניון, אבל חייבים להגיע עם הנתונים המתאימים', מתמטיקה, פיזיקה, רמת אנגלית, רמת עברית בשפה של הכניסה, כי אלה הדברים הבסיסיים שהתיכון צריך ללמד מבחינתנו, אם זה מתמטיקה, פיזיקה או אנגלית, ואם לא, אז יש דרכים להשלים את זה לפני.

<אפרת נתיב-רונן: באמת אני מאוד ממליצה, אם יש לכם, אם אתם מכירים אנשים שרוצים לעשות עלייה, רוב העולים מגיעים אלינו אחרי מכינה, זה עושה פלאים.

<אפרת נתיב-רונן: זה באמת עושה פלאים, גם אם הם באו עם רקע טוב במדעים, השנה הזאת של ההסתגלות, צורת הבחינות אפילו, אני שומעת לפעמים שיש מקומות בעולם שהבחינות הן בחינות בעל פה, שתלמידים לא רגילים, יש עולים חדשים שאומרים 'לי אף פעם לא נתנו בחינה אמריקאית, אני לא יודע בכלל על מה אתם מדברים'.

<אפרת נתיב-רונן: המעבר דרך המכינה והאפשרויות להתמודד עם שיטת הוראה שנהוגה בטכניון, זה עושה פלאים לכל מי שבא.

<אפרת נתיב-רונן: צריך לזכור שתלמידים שמתקבלים ולא מוכנים לגמרי לא מסיימים את הלימודים בארבע שנים ולכן כשבא אליי מועמד ואומר לי 'אבל מה, את מוסיפה לי עכשיו עוד שנה ובגלל זה אני אצטרך ללמוד חמש שנים את התואר', אז אני אומרת לו 'נכון', אבל מה שקרה לפרופ' נתן, למשל, שהוא היה צריך לחזור שוב על כל הסמסטר והמערכת היא חד שנתית אז אי אפשר להשתלב בקורסים של סמסטר ב' ואחר כך יצא עוד לחופש, הוא ממילא לא גמר תואר בארבע שנים כפי שתכננו.

<אפרת נתיב-רונן: אז המכינה היא לא בזבוז של זמן, ולצעירים, שיהיו בריאים, הם ייצאו לפנסיה בגיל 75, יש להם עוד 50 או 60 שנה בשוק העבודה, אז באמת אני אומרת, המכינה היא לא בזבוז של זמן.

יואל רזבוזוב: אפרת נתנה לי תשובה מדעית לשאלה שחיפשתי הרבה זמן, למה אין לי מושג, לא ברוסית ולא בעברית, אני חסר שפת אם.

<אפרת נתיב-רונן: נכון, כי זה באמת משהו שאנחנו יודעים שהוא קיים.

<אפרת נתיב-רונן: כשאנחנו רואים, עלה מקרואטיה, אין לנו באמת מבחן פסיכומטרי בקרואטית, אבל יש אנשים שגם אם יש מבחנים בשפה שלהם - - -

אברהם נגוסה: סטודנטים עולים מצרפת, הרבה דיברו איתנו, גם בוועדה, ויש גם נציג פה, נציג מהארגון שעוזר להם, כמה מהם נמצאים מהעלייה הצרפתית?

יואל רזבוזוב: היה עכשיו גל של עלייה, האם יש צרפתים?

יואל רזבוזוב: לא, לא מרגישים את זה.

<אפרת נתיב-רונן: אנחנו חיכינו, לפני שנתיים התחילו לדבר על זה, היו ירידים בנתניה בזמנו ואמרו לנו 'הנה - - - ', אנחנו מארחים כל שנה - - -

יואל רזבוזוב: הם באים, אבל לא לטכניון.

<אפרת נתיב-רונן: נמצאת פה הנציגה של מרכז המבקרים, למשל בינואר יהיו פה המון סיורים של יריד כחול-לבן, אז יש פה באמת המון סיורים, לא היה לנו שינוי במספרים.

<אפרת נתיב-רונן: אנחנו מדברים על לא יותר מ-20 בשנה, כלומר זה לא שהייתה פה - - - גם בקצב הפניות, אני כן יכולה - - -

<אורן מלשינסקי: המינהל מממן ל-74 סטודנטים מצרפת.

<אפרת נתיב-רונן: בכל השנים?

<אורן מלשינסקי: לא, השנה.

<אורן מלשינסקי: רק השנה 74 סטודנטים - - -

<דליה פלד: אבל ה-74 האלה, בדקתי, הם מכל השנתונים.

<אורן מלשינסקי: כן, יש מכינה, יש - - -

<אפרת נתיב-רונן: כן, מכל השנתונים, הם לא חדשים של שנה א'.

<דליה פלד: בשנה א' יש לנו 54 סטודנטים שאנחנו יודעים לגביהם.

<דליה פלד: הם לא מצרפת.

<דליה פלד: הרשימה שיש לי של שנה א' שהתחילו עכשיו - - -

<אורן מלשינסקי: לא, אני מדבר על מימון המינהל, השנה, שכבר רשומים לשנה א', ב', ג' ו-ד', 74 סטודנטים צרפתים.

<אורן מלשינסקי: חדשים, אנחנו בדרך כלל - - -

<אפרת נתיב-רונן: זה על חמש שנים.

<אפרת נתיב-רונן: אז אני אומרת, זה לא יותר מ-20 לשנה, חדשים בשנה.

<יובל בן ארי: צריך להגיד שהחבר'ה הצרפתים הם בפקולטות מאוד כבדות.

<יובל בן ארי: אנחנו נרצה לעבוד איתם, אנחנו עובדים הרבה עם סטודנטים עולים ודווקא החבר'ה שעלו מצרפת הם נמצאים בפקולטות מאוד כבדות, חשמל, מדעי המחשב, הנדסה וניהול מערכות מידע, חבר'ה מאוד חזקים.

<דליה פלד: ההתפלגות של העולים היא בסך הכול, כל העולים, מרוכזים פחות או יותר באותן פקולטות, תיכף נדבר על זה.

<דליה פלד: קצת נדבר על שעות התעסוקה.

<אורית חזן: הנתונים, אני מציעה שאנחנו ניתן, בסדר?

אברהם נגוסה: כן.

<אורית חזן: כל נתון שתרצה אתה יכול לפנות אליי באופן אישי, תקבל נתונים מסודרים ומאורגנים, אנחנו המקור לנתונים.

<אורית חזן: אנחנו נעבור עכשיו לפאנל, אבל לפני כן, את רוצה להגיד משהו על היחידה שלך?

<דליה פלד: כן.

<דליה פלד: אני אגיד כמה מילים.

<אורית חזן: רק תראו את ההפתעה שמחכה לכם מאחור, לא שמתם לב, הסטודנטים שלנו.

<דליה פלד: אני דליה פלד ואני מנהלת את היחידה לקידום סטודנטים, שהיא יחידה בתוך לשכת דיקן הסטודנטים.

<דליה פלד: פגשתם את פרופ' בני נתן שהוא הדיקן.

<דליה פלד: בתוך הלשכה של דיקן הסטודנטים היחידה שלנו היא יחידת ייעוץ, אנחנו עובדים עם אנשים בתחילת הדרך שלהם, עם החלומות שלהם, אנחנו נותנים סיוע לאנשים צעירים בתחילת הדרך שמטפסים בסולם ההצלחה, שמה שמאפיין את כולם, מה שאנחנו רואים, זה באמת הרצון בסופו של דבר לקבל תואר, לצאת מהטכניון עם תחושת מסוגלות, עם תחושה שהם עשו את זה, למצוא עבודה ובעצם אם הם גם ימצאו אהבה פה, זה גם משהו שאנחנו נשמח מאוד שיקרה.

<דליה פלד: בתוך היחידה שלנו יש 12 יועצות, כשבעצם היועצות מכירות באופן אישי כל סטודנט, במיוחד בדגש על העולים החדשים בתוך היחידה, אם סיוע מאוד מסיבי של סדנאות לימוד, של חונך אישי, של סיוע רגשי שניתן בתוך היחידה ובעצם מערך תמיכה שלם, שתיכף אתם תראו שרוב הסטודנטים הם גם לומדים דרך תכניות מסוימות.

<דליה פלד: הם גם מוכרים, חלקם על ידי משרד הקליטה, לא כולם, חלקם, וגם חלקם דרך התכניות וכמעט, אני חושבת, שאנחנו מלווים אותם מהרגע שהם נכנסים עד הרגע שהם יוצאים, וגם כשהם יוצאים אנחנו בקשר איתם אחרי.

<דליה פלד: אז יש לנו כאן, הזמנו מספר סטודנטים, הייתי רוצה להכיר לכם, אני חושבת שהם מייצגים את הקמפוס ונתחיל אחד אחד.

<דליה פלד: נתחיל בג'רמי הנסן שהוא עולה מקנדה.

<דליה פלד: יחסית מקנדה אין הרבה עולים, אבל ג'רמי הוא עולה חדש.

<דליה פלד: הוא עלה בשנת 2012, הוא לומד הנדסת חשמל, הוא בסמסטר שלישי, הוא שרד עד עכשיו, אז זה אומר שכנראה יש לו סיכוי ממש טוב לסיים את הלימודים.

<דליה פלד: כמו שאפרת אמרה, המנבא הגדול הוא הסמסטר הראשון, גמרנו את הסמסטר הראשון, נגמור גם את התואר.

<דליה פלד: ג'רמי, בוא תספר איך הגעת לטכניון.

<ג'רמי הנסן: זו שאלה ארוכה.

<ג'רמי הנסן: סיפור ארוך או קצר?

<דליה פלד: אני למדתי את המילה לאמלק, זה להגיד הכול קצר.

<ג'רמי הנסן: הסיפור הקצר הוא זה שאני רציתי לעלות לארץ תמיד, מגיל 13-14, באתי לפה עם המשפחה פעם ראשונה, בר מצווה, כמובן, התאהבתי בארץ, מקום שבו כולם מדברים בעברית - - - הרגשתי פשוט בבית, אז אמרתי נעלה לארץ ותוך כדי החלטתי גם להתגייס לצבא.

<ג'רמי הנסן: חשבתי שאחרי התיכון אני אעשה שנה אחת בארץ, החלטתי לשרת בצבא, לחזור משם ללימודים ואז לבוא לפה.

<ג'רמי הנסן: רציתי ללמוד ב-MIT בהתחלה והאמת שמבחינת שכר הלימוד העדפתי לעלות לארץ כי 30,000 דולר לשנה זה סיפור רציני ללימודים.

<ג'רמי הנסן: אז עליתי לארץ ואמרתי שאם אני רוצה ללמוד באוניברסיטה הכי טובה לטכנולוגיה ולהנדסה זה בטכניון.

<ג'רמי הנסן: היה לי סיפור לא קצר להגיע לפקולטה של הנדסת חשמל.

<ג'רמי הנסן: נכנסתי בהתחלה להנדסת מכונות, ניסיתי לעבור על סמך הציונים שהשגתי בסמסטר הראשון ולא השגתי ציונים מספיק טובים - - - בטכניון הוא לא קל בכלל.

<ג'רמי הנסן: אחרי עוד סמסטר שלמדתי קורסים של חשמל רשמית תחת הפקולטה של מכונות החלטתי שאני יכול לעבור לחשמל רשמית רק דרך השיפור של - - - אז לקחתי הפסקה של סמסטר, שיפרתי את הבגרויות שלי מקנדה ואז הגעתי להנדסת חשמל בסוף.

<דליה פלד: תספר לנו טיפה על הקשיים, איך התמודדת?

<דליה פלד: מה עזר לך?

אברהם נגוסה: תתחיל בתהליך הקבלה לפה.

אברהם נגוסה: מבחן יע"ל עשית?

<ג'רמי הנסן: מבחן יע"ל עשיתי, עשיתי אותו אחרי שעשיתי צבא.

<דליה פלד: הוא שירת בהנדסה קרבית.

<ג'רמי הנסן: הייתי שנתיים וחצי בהנדסה קרבית.

<ג'רמי הנסן: העברית במבחן יע"ל לא הייתה בעיה מבחינת העברית.

<ג'רמי הנסן: יצאתי עם אשתי שנה וחצי לפני המבחן, היא ישראלית, אז דיברנו בעברית, אני למדתי גם בבית ספר יהודי ביסודי ובתיכון אז למדתי עברית כל שנות הלימוד.

יואל רזבוזוב: מ-2012 הספיק הרבה בארץ.

<דליה פלד: הוא בן 24 והוא אבא לילד.

יואל רזבוזוב: קצב יפה.

אברהם נגוסה: כל הכבוד, אתה לא מבזבז זמן.

אברהם נגוסה: במקביל.

<דליה פלד: דרך אגב, ממוצע הסטודנטים אצלנו 24.

<ג'רמי הנסן: אז במבחן לא הייתה בעיה.

<ג'רמי הנסן: עשיתי מבחנים לפני שעשיתי צבא ב-2012 - - - ועם הציונים האלה יחד עם הציונים ששיפרתי בבגרויות התקבלתי להנדסת מכונות.

<דליה פלד: ומשם עברת לחשמל.

<דליה פלד: דרך ציונים?

<ג'רמי הנסן: דרך שיפור של - - -

<דליה פלד: זה מאוד מאוד נדיר לעשות מעבר מפקולטה לפקולטה, זה לא פשוט בכלל.

יואל רזבוזוב: כן, אבל זו הדרך לפעמים, כשלא מתקבלים.

יואל רזבוזוב: אני שומע, ניגשים לפקולטה שאפשר להתקבל ואז עם הציונים - - -

<דליה פלד: נכון, ואז לוקחים מקצועות שאתה רוצה ואז אתה עובר והיום הוא בחשמל.

<דליה פלד: אז קודם כל תודה.

<דליה פלד: רק מילה אחת לגבי החלום אחרי התואר, מה תרצה לעשות?

<ג'רמי הנסן: חלום?

<ג'רמי הנסן: להיות מהנדס חשמל, כמובן לעבוד בחברה, לרכוש את הניסיון וכמו כל ישראלי להתחיל סטארט אפ של עצמי ולהתחיל עסק - - -

<דליה פלד: לעשות אקזיט.

<ג'רמי הנסן: לא, לפתח טכנולוגיה חדשה - - -

יואל רזבוזוב: 50 מיליון רק.

<ג'רמי הנסן: לא, בלי שום קשר לכסף.

<ג'רמי הנסן: טכנולוגיה, ללמוד לבנות דברים בידיים, זה מה שמעניין אותי.

<דליה פלד: איך זה להיות גם אבא וגם סטודנט?

<ג'רמי הנסן: קשה מאוד.

<ג'רמי הנסן: למצוא את הזמן גם לפרנס את המשפחה, גם ללמוד ולקבל ציונים ו - - - ולהמשיך עם התואר זה סיפור רציני.

<דליה פלד: זה קשה מאוד.

<דליה פלד: הילד במעון בטכניון?

<ג'רמי הנסן: הוא במעון בטכניון.

<דליה פלד: יש לנו פה מעון בטכניון לילדי עובדים, לילדי סטודנטים, לילדי מרצים, משותף ביחד, מעון מצוין.

<ג'רמי הנסן: כן, הוא במעון משבע עד ארבע, אני מספיק טיפה ללמוד משהו לפני שאני חוזר הביתה ואז שוב, כשהוא הולך לישון, אני מנסה לצבור כמה שעות של - - -

<דליה פלד: ומינהל הסטודנטים מסייע לך?

<ג'רמי הנסן: כן.

<ג'רמי הנסן: בכל זאת מחפשים עבודה, לעבוד תוך כדי, כי מינהל הסטודנטים מממן כל שכר הלימוד, אבל - - -

<דליה פלד: אבל גם צריך להוסיף.

<ג'רמי הנסן: כן, אבל צריך עוד כמה אלפים טובים בחודש, אז צריכים גם לעבוד תוך כדי.

<דליה פלד: זה משהו שמאפיין את כולם, הצורך בעבודה וכשתשמעו בסוף את אלכסיי אתם תראו איך זה מתחבר ממש להתחלה, הצורך בסיוע כלכלי, שזה קו מוביל אצל כולם.

<דליה פלד: אז קודם, תודה, ג'רמי.

<דליה פלד: ועכשיו אנחנו נעבור לשי אביג.

<דליה פלד: לפני שנמשיך אני מציעה שתגיד מילה על השם.

<שי אביג: שלי, שי זה השם - - -

<דליה פלד: אבל סיפרת לי על המילה אביג.

<דליה פלד: יש סיפור.

<שי אביג: זה לא באמת שם, כעיקרון זה אמור אבל, זה השם של הסבא, אבל אני לא יודע איך זה קרה, אבל זה עבר מאבל לאביג בתהליך הקליטה, איך שהם רשמו את זה בתעודת הזהות, אז זה נשאר אביג.

<דליה פלד: שי הוא בן 21, ואחד הדברים שמעניינים זה שהוא בעצם עשה את המסלול של עתידים צעירים, שמגיעים דרך הצבא והוא יספר טיפה על עצמו.

<שי אביג: אני מיבנה, בן 21, כמו שהיא אמרה, אני עתודאי.

<שי אביג: היא הזכירה את עתידים, שזו הדרך שהגעתי לטכניון.

<שי אביג: זה התחיל בכיתה ח'-ט', אני חושב, שלחו אותי, הייתה לנו תכנית בשם ניצוצות מדע, שם כל פעם היו מתגברים אותנו במקצועות מדע, חשבון, אנגלית ודברים כאלה.

<שי אביג: אז תגברו אותנו ובכל שנה היו מביאים נציג מעתידים שהיה בא והיה מספר על התכנית.

<שי אביג: ואז, לא מכיתה ט', אבל בתחילת ט'-י', בתהליך של הצו הראשון הייתי צריך להתחיל לבחור כיוון ומה אני הולך לעשות בצה"ל.

<שי אביג: אני ידעתי שהחוזק שלי, אני לא ידעתי בדיוק מה הכיוון שלי, אבל ידעתי שהחוזק שלי זה התחום הלימודי, אז כל פעם שבאו והסבירו יותר ויותר על עתידים אז הבנתי שזה יותר ויותר הכיוון שלי ואז בי"ב באמת הייתי צריך לבחור ובחרתי ללכת לעתידים.

<שי אביג: הלכתי לעתידים, שנה ראשונה - - -

<דליה פלד: תספר אולי על המשפחה, כמה אחים אתם.

<שי אביג: בטח.

<שי אביג: אז אנחנו במשפחה 8 אחים, שני ההורים שלי בבית.

<שי אביג: ההורים שלי עלו מאתיופיה, גם רוב המשפחה שלי הייתה באתיופיה - - -

אברהם נגוסה: אתה נולדת פה?

<שי אביג: כן, רק אני ועוד אחות נולדנו פה בארץ, רוב המשפחה עלתה מאתיופיה, רובם גם עלו בגיל מבוגר.

<שי אביג: ההורים שלי עלו בגיל 40-50, הם היו במבוגרים כשהם הגיעו לארץ.

<דליה פלד: דור ראשון להשכלה.

<שי אביג: כן.

<דליה פלד: ההורים עובדים בעבודות - - -

<שי אביג: רגילות, להורים לא היה, הם הגיעו בגיל מאוחר מדי בשביל להתחיל להתפתח כנראה, אז הם עבדו בעבודות רגילות, מזדמנות, אבל מה שכן, אם את מזכירה את זה, אני יודע מה שתמיד היה חשוב להם זה לכוון אותי וגם את האחים שלי, זה לכיוון של הלימודים.

<שי אביג: הם כנראה ראו, אני לא יודע איך, אבל הם הבינו שזה הכיוון שהם צריכים ללמד ואני תמיד זוכר שהם דחפו אותי לשם.

<שי אביג: אז הכול מתחבר, בסוף הלכתי לשם.

<שי אביג: זה על המשפחה.

<דליה פלד: הגעת למכינה בטכניון.

<דליה פלד: עשית מכינה וסיימת.

<שי אביג: כן, סיימתי אותה - - -

<דליה פלד: כמה ילדים מהכיתה שלך הגיעו למכינה?

<דליה פלד: כמה ילדים אתיופים הגיעו?

<שי אביג: מיבנה?

<דליה פלד: כן.

<שי אביג: אף אחד חוץ ממני.

יואל רזבוזוב: איך העברית של ההורים?

<שי אביג: לא משהו.

יואל רזבוזוב: כי דווקא אנחנו מחפשים הרבה, פוגשים, שבגלל העברית החלשה של ההורים אז הילדים מאבדים את עצמם.

יואל רזבוזוב: אין מי שיכוון כי ההורים לא מצליחים לתקשר במערכת החינוך.

<שי אביג: נכון, ההורים לא הצליחו אולי לתקשר עם מערכת החינוך, אני יכול גם להגיד את זה, היא לא יכלה לדבר באמת כשהיא הייתה באסיפת הורים, אבל לי היא הצליחה להעביר את המסר, הצליחה לכוון אותי כמו שצריך.

<שי אביג: זה אני אתן את זה לזכותה.

<דליה פלד: ובמכינה למדת במסגרת קבוצת עתידים הצעירים, יחד עם כל הצעירים - - -

<שי אביג: כן, היינו בעתידים - - -

<דליה פלד: ואיך ידעת מה לבחור?

<שי אביג: זה עתידים, זה אני נותן לעתידים.

<שי אביג: הם כל פעם במכינה הביאו אנשים מכל פקולטה וכל אחד היה בא ומרצה ומספר על הפקולטה שלו, ומתי שהוא במהלך המכינה התחלתי להבין שחשמל זה הכיוון שלי, הנדסת חשמל.

<שי אביג: אז באמת כשסיימתי את המכינה, במהלך המכינה, עברתי שם תהליך, זה שינה אותי.

<שי אביג: כל פעם לא הייתי סגור על עצמי, לא הייתי באמת רציני עד הסוף, אבל במהלך המכינה הבנתי שאני חייב לעשות את המעבר הזה, לתת כמה שאני יכול, ואז באמת אחרי שסיימתי את המכינה התקבלתי להנדסת חשמל והתחלתי ללמוד.

<שי אביג: עכשיו אני בשנה שלישית.

<דליה פלד: שנה שלישית בהנדסת חשמל.

<דליה פלד: באמת כל הכבוד, אנחנו ממש מסירים את הכובע כי זה לא מובן מאליו ויש גם לציין שאחוז הנשירה בקרב הסטודנטים האתיופים בטכניון הוא נמוך מאוד כי כבר כשהם מגיעים ומצליחים ומחזיקים אנחנו מחזיקים אותם גם אצלנו בתוך היחידה.

<דליה פלד: כולם בייעוץ פרטני, כולם אצלנו במערך תמיכה, חונכים, סדנאות, כל מה שרק אפשר כדי להשאיר אותם בתוך המסגרת.

אברהם נגוסה: מה אתה חושב האתגרים שקיימים לסטודנטים כדי שימשיכו, שנגיע לאפס נשירה?

אברהם נגוסה: מה האתגרים שהם פוגשים, הסטודנטים?

<קריאה: אינפי?

<דליה פלד: אינפי זה קורס יסוד בהנדסת חשמל, במדעי החשמל, קורס מאוד קשה, קורס שמאתגר אותם.

יואל רזבוזוב: צריך לבטל אותו.

אברהם נגוסה: השאלה, כדי להתמודד עם הקורס הזה, מה אתה חושב שצריך לעשות?

<שי אביג: צריך לתת כלים באמת להתמודד עם קשיים.

אברהם נגוסה: סיוע בשיעורי עזר?

<שי אביג: כן, זה חשוב מאוד.

<שי אביג: לי היה, אני הייתי בעתידים, אז אנחנו קיבלנו חונך שיעזור בזה.

<שי אביג: הוא היה מסביר לנו כל דבר שלא היינו מבינים, כל דבר היינו שואלים והוא היה עוזר.

<שי אביג: זה עוזר.

<שי אביג: דברים כאלה זה מאוד עוזר כי זה באמת קורסים קשים וזה בהתחלה, אתה לא יודע באמת איך זה הולך להיות וזה עוזר מאוד שיש את החונכים האלה שיודעים לכוון אותך.

<שי אביג: היה גם חונך ממש של הקורסים, של המקצועות הקשים, והיה גם חונך חברתי, שהוא כל פעם דואג לחבר אותך כל פעם שאתה - - -

אברהם נגוסה: נקודה אחת קודם שכחתי לציין בנוסף למה שאמרתי בעניין מדע וטכנולוגיה, באוגוסט ועדת השרים העבירה החלטה של המועצה להשכלה גבוהה כדי לעזור לסטודנטים שנמצאים במדעים וטכנולוגיה בתחומים שהם לומדים פה וההשכלה הגבוהה תיתן סיוע, כלומר מעטפת לסטודנטים שנמצאים במסגרת וגם לכוון את הסטודנטים לכיוון של מדעים וטכנולוגיה.

אברהם נגוסה: לכן אני אומר, זה מאוד חשוב להיות בקשר עם המועצה להשכלה גבוהה.

<דליה פלד: אנחנו בקשר איתם.

אברהם נגוסה: כן, יש תכנית של חמש שנים.

אברהם נגוסה: עד עכשיו תכנית החומש הייתה חרדים, ערבים ובדואים ודרוזים, עכשיו פעם ראשונה זה כולל את יוצאי אתיופיה.

<דליה פלד: הגשנו את התכנית הזו לאישור והגשנו ממש את כל הנושאים שחשבנו שמן הראוי שיהיו בתוך תכנית כזו וכרגע אנחנו מחכים לתשובה של המועצה להשכלה גבוהה לגבי אם זה אושר או לא אושר.

<דליה פלד: אין לי מושג, אבל הגשנו כבר את ההצעה, כולל מיפוי של מצב הסטודנטים האתיופים.

<דליה פלד: אם תרצה אני גם אשלח לך את התכנית שכתבנו.

אברהם נגוסה: זה מאוד חשוב כי הכול אושר באוגוסט, כי היו אמורים להתחיל בהתחלת שנת הלימודים הנוכחית ולכן מאוד חשוב להיות בקשר איתם.

<דליה פלד: אני רוצה שתדע שבכל מקרה אין סטודנט אתיופי שלא לומד דרך איזה שהיא תכנית, זאת אומרת הם כולם מסודרים דרך תכניות מצוינות שנותנות מעטפת מלאה לקשיים ולבעיות שלהם, אם זה עתידים הצעירים, עתידים לתעשייה, הישגים להייטק.

<דליה פלד: כמעט כל הפרויקטים תומכים בהם, ומינהל הסטודנטים כמובן, שאנחנו נפגשנו בשבוע שעבר איתם.

אברהם נגוסה: לא, מה שמינהל הסטודנטים נותן זה ידוע לכולם, זה שכר לימוד פלוס 600 דמי - - -

<קריאה: דמי קיום וגם שיעורי עזר.

אברהם נגוסה: כן, אבל פה מדברים על הרבה יותר כדי לתת להם מעטפת, גם של שיעורי עזר וגם סיוע כלכלי ואם צריך גם ספרים, מחשבים והדברים האלה.

<דליה פלד: נכון, ובמיוחד סיוע כלכלי, כי כמעט כל הסטודנטים האתיופים, ולא משנה מה, הרבה פעמים את הכסף שהם מקבלים מהמלגות, ולא משנה, הם מחזירים את זה להורים שלהם.

<דליה פלד: אתה יודע את זה.

אברהם נגוסה: טוב, זו החלטה שלהם.

אברהם נגוסה: אני חושב - - -

<דליה פלד: כי המצב בבית הוא הרבה פעמים מאוד קשה.

אברהם נגוסה: המטרה היא באמת לעזור להם כדי שלא יחפשו לעבוד, אז אם הם יילכו לחפש עבודה אז לא יהיה להם זמן להתמקד בלימודים.

אברהם נגוסה: המטרה זה לתת להם את הפתרון כדי שלא יילכו לחפש עבודה, אם הם מחליטים לתת להורים, אז זו החלטה שלהם, אבל המערכת רוצה לעזור להם כדי שהם לא ייכשלו בלימודים שלהם.

<דליה פלד: נכון.

<דליה פלד: אני רק רוצה להזכיר שבסופו של דבר גם הרעיון של עתידים זה שהוא יחזור ליבנה והוא יהיה מודל לחיקוי לסטודנטים הבאים שיבואו אחריו לטכניון.

<דליה פלד: זה בעצם הרעיון, הוא חוליה בשרשרת ונורא חשוב לחזק את זה.

אברהם נגוסה: נכון.

<דליה פלד: אז קודם כל תודה.

<דליה פלד: רק מילה על החלום שלך, כי ג'רמי כבר אמר לנו, הוא רוצה להיות מהנדס חשמל, מה החלום שלך?

<שי אביג: אולי מה שהייתי רוצה לעשות זה, בהקשר למה שאמרת, הייתי רוצה לעשות משהו - - - איך אני אגיד את זה?

<שי אביג: הייתי רוצה יותר להגביר אולי את המודעות בקרב כל מי שהיה בסביבה שלי.

<שי אביג: אני הייתי בסביבה של אתיופים וכמו שאמרתי, עד כיתה ט' לא היה לי מושג מה זה בכלל, על מה מדובר, כל הסיפור הזה.

<שי אביג: הייתי שמח, הייתי רוצה לדאוג שכבר בכיתה ב' או ג' אנשים יוכלו לחשוב על זה, כי לי זה לא היה בראש.

יואל רזבוזוב: אתה צריך להיות הדוגמה לכך, אתה צריך להיכנס לאותם המקומות ולתת הרצאות - - -

אברהם נגוסה: הוא רוצה להיות שגריר ולהגיע ולתת הסברה, אם זה ביסודי ובתיכון, כדי שהסטודנטים או התלמידים - - -

<דליה פלד: כמה מרגש.

<דליה פלד: זו הדרך היחידה.

<דליה פלד: כי זה בדיוק צוואר הבקבוק הזה, הדרך למכינה - - -

יואל רזבוזוב: זה גם מה שאנחנו מחפשים, אנשים כמוך שיבואו ויספרו את הסיפור האישי וימשכו איתם - - -

אברהם נגוסה: אני אומר שגריר פה בישראל.

<שי אביג: וכשאני אומר להראות, לא רק, גם מילים, אבל הייתי רוצה אפילו להראות את זה בדוגמה, להראות מה בדיוק זה עושה אם אתה משקיע.

אברהם נגוסה: נכון, כל הכבוד.

<דליה פלד: בואו נמשיך הלאה.

<דליה פלד: תודה רבה ונמשיך לעוד שני סטודנטים שלנו.

<דליה פלד: יצחק אביאל, גם עשה מסלול דומה, אבל מאשדוד.

<דליה פלד: בוא תספר לנו על כל הדרך שאתה עשית כדי להגיע לטכניון ולמה דווקא טכניון וגם אם תוכל להגיד מילה על מה שסיפרת לי, לגבי איך זה מרגיש להיות סטודנט אתיופי כשכולם מסתכלים עליך.

<קריאה: באיזה פקולטה?

<אביאל יצחק: הנדסת מכונות.

<אביאל יצחק: אז אני אביאל יצחק, בן 21 באשדוד, והדרך שלי לטכניון התחילה, האמת, ממש בסוף י"ב.

<אביאל יצחק: לפני י"ב אפילו לא הכרתי את הטכניון, לא שמעתי על זה, לא הייתה לנו נציגות של עתידים, עתידים צעירים זה הקבוצה שאני גם משתייך אליה.

<אביאל יצחק: לא היה לנו את זה.

<אביאל יצחק: אני חשבתי על עתודה, אבל לא ידעתי לאיפה אני אלך והציונים שלי גם לא היו מספיקים.

<אביאל יצחק: ויום אחד, אחרי י"ב זה היה, אחרי כל הבגרויות ואחרי הכול, התקשרו אליי מעתידים והציעו לי לבוא לפה למכינה.

<אביאל יצחק: אמרו לי בהתחלה או בטכניון או האוניברסיטה העברית.

<אביאל יצחק: האמת, בהתחלה חשבתי, לא שמעתי על הטכניון וממה שראיתי באינטרנט זה היה נשמע כמו מקום ענק, מפוצץ, אז לא הבנתי, אז באתי לאמא שלי.

<אביאל יצחק: אמא שלי תמכה בי ורצתה שאני אלך לעתודה ואמרתי לה שהציעו לי, התקשרו אליי מעתידים וזה וכנראה אני אלך לאוניברסיטה העברית.

<אביאל יצחק: חשבתי בכלל ללכת למשפטים ולזה, ובסוף קיבלו אותי לפה, למכינה בטכניון.

<אביאל יצחק: זה התחיל שם ולאט לאט התרגלתי למקום, כיף פה, יש פה הרבה מתקנים טובים, האווירה והכול, זה קסם לי, אני לא אשקר, וזהו.

<אביאל יצחק: בהתחלה זה היה קשה, המכינה ממש קשה, הלימודים במכינה ממש קשים ולאט לאט לאט לאט התחיל להתגבש לי גם שאני רוצה ללמוד בטכניון וגם זה הסתדר מבחינת הציונים.

<אביאל יצחק: בסופו של דבר החלטתי ללמוד פה הנדסת מכונות בטכניון דרך עתודה.

<אביאל יצחק: וזהו, זה כעיקרון איך הגעתי לפה.

<דליה פלד: וטיפה על מה שסיפרת לי היום.

<אביאל יצחק: כן.

<אביאל יצחק: ההרצאה הראשונה שנכנסתי זה היה הרצאה באלגברה וזה כיתה מפוצצת ב-400 איש, אני נכנס, מסתכל ימינה, מסתכל שמאלה, הייתי ממש בסוף ואני רואה שאני סטודנט אתיופי יחידי.

<אביאל יצחק: זה היה מוזר וזה המשיך ועוד הרצאה ועוד הרצאה, ראיתי שברוב ההרצאות אני סטודנט אתיופי יחידי.

<אביאל יצחק: זה הרגיש לי מוזר כי אני יודע שרוב יוצאי אתיופיה שלומדים פה הולכים דווקא לפקולטה להנדסת מכונות, הרגיש לי קצת כזה - - -

<שי אביג: איפה הם?

<אביאל יצחק: איפה הם?

<אביאל יצחק: היה לי גם יותר קשה בגלל זה להתחבר.

<אביאל יצחק: לא יודע.

<דליה פלד: כן.

<דליה פלד: ובמיוחד שגם המרצה שם לב, ככה אפשר להיעלם - - -

אברהם נגוסה: התגברת עכשיו.

<אביאל יצחק: כן, אחרי שלוש-ארבע שנים חייבים להתרגל.

יואל רזבוזוב: אין ברירה.

<אביאל יצחק: זה עדיין קשה באמת זה שמרצים מזהים אותי לפי שם כבר, לפעמים לחיוב, לפעמים - - -

<קריאה: אתה לא יכול להיעדר משני שיעורים, ישר אומרים איפה - - -

<דליה פלד: כן.

<דליה פלד: מילה על החלום שלך.

<אביאל יצחק: החלום שלי, אני רוצה אחרי התואר בהנדסה לקחת משהו ניהולי.

<אביאל יצחק: רציתי להשאיר טביעת חותם, שאני אעשה איזה משהו, לא יודע אם ידברו על זה או משהו, כאילו שזה יהיה שם, שזה לא יהיה סתם.

אברהם נגוסה: כל הכבוד.

<דליה פלד: איזה יופי.

<דליה פלד: קודם כל תודה רבה.

<דליה פלד: עכשיו אני אציג את שירלי קבדה.

<דליה פלד: שירלי היא תלמידה מבריקה ומחוננת שהגיעה למכינה, היא לומדת במסלול עתידים ברקים, שזה מסלול שאתה עושה בחמש שנים שני תארים, נכון, שירלי?

<שירלי קבדה: ארבע וחצי.

<דליה פלד: ארבע וחצי, הורידו חצי סמסטר, שני תארים.

<דליה פלד: היא מצטיינת בלימודים.

<דליה פלד: בואי, שירלי, ספרי קצת על עצמך ואחר כך אנחנו נפתיע עם הסיפור של החלום, כי לא יאמינו, תשאירי את זה לסוף.

<שירלי קבדה: אני שירלי, אני בת 22, אני גרה ברחובות, אני בת בכורה, הגעתי לפה, מגיל קטן שמעתי על הטכניון, תמיד הייתי כזה במסלולים של מכון וייצמן ודברים כאלה, מסלולים של הצטיינות, שמעתי על הטכניון ואמרתי שאני רוצה להגיע לפה.

<שירלי קבדה: כשהגיע כל הדיבור על הצבא אז הבנתי שעתודה זה התחום שלי, אני יודעת שאני טובה בלימודים ולפה אני מגיעה.

<שירלי קבדה: ובאמת עתידים התקשרו אליי, דיברו איתי, הגעתי לכנס שלהם לפני הצבא והם סיפרו על זה שיש מכינה ואפשר לשפר ציונים, כי עדיין לא בדיוק הייתי סגורה על איזה תחום אני רוצה ללמוד, ידעתי שזה הנדסה, לא ידעתי איזה.

<שירלי קבדה: כשהגעתי למכינה הסבירו לנו על כל הפקולטות והביאו לנו נציגים והחלטתי שהנדסת מכונות זה התחום שלי והגעתי לפה.

<שירלי קבדה: כשסיפרתי לקצין שאחראי עלינו במכינה, בגלל שאני תלמידה טובה, הוא אמר לי 'תירשמי לברקים ודברי איתי אחר כך'.

<שירלי קבדה: נרשמתי לברקים והתקבלתי ואני פה.

<שירלי קבדה: אני בסמסטר שביעי, אני כבר לקראת התואר השני, מסיימת אוטוטו את התואר הראשון, מתחילה עוד מעט את התואר השני.

<דליה פלד: שירלי, יש לי שאלה אלייך.

<דליה פלד: מי היה הראשון, את סיפרת לי אתמול, שאמר 'הילדה הזאת תגיע לטכניון'?

<דליה פלד: מי היה הראשון שזיהה את הפוטנציאל?

<שירלי קבדה: תמיד אמרו לי שאני מצטיינת.

יואל רזבוזוב: איזה תארים את עושה?

<שירלי קבדה: תואר ראשון במכונות ותואר שני גם במכונות.

<דליה פלד: זה נקרא ברקים, זה פרויקט של הצבא.

<דליה פלד: שירלי, אני חושבת שנגיד להם עכשיו את החלום, לגבי החלום.

<דליה פלד: לא נשאיר אותם סקרנים.

<שירלי קבדה: אחרי שאני אסיים את הצבא, יש לי עוד שירות, ואחרי זה קצת לעבוד בתעשייה אז אני רוצה לפתוח קונדיטוריה.

<אורית חזן: יש לי חדשות בשבילך, את חוזרת לדוקטורט, את עושה פוסט דוק - - - ותחזרי תהיי חברת סגל וגם תעשי - - -

<דליה פלד: שירלי, תגידי - - -

<אורית חזן: בדיוק, כל האופציות פתוחות.

<אורית חזן: מה שבטוח זה שכל האופציות פתוחות בפניה, זה הדבר החשוב.

אברהם נגוסה: נכון.

<דליה פלד: אז, שירלי, תודה רבה באמת.

<דליה פלד: ואחרון חביב אלכסיי כצנר, מאוקראינה, בן 29, תספר לנו טיפה על הדרך שעשית.

<דליה פלד: סמסטר אחד - - - הוא לקח באמצע חופשה לצורך התארגנות כלכלית, יש מקום גם לדבר על זה, להגיד כמה מילים על זה, וגם על הקשר שלך אצלנו, גם עם יעל, עם היועצת.

<דליה פלד: בבקשה.

<אלכסיי כצנר: עליתי ב-2005 מאוקראינה, באותו זמן עליתי לבד, עדיין המשפחה שלי נמצאת באוקראינה, עליתי במסגרת סל"ה, סטודנטים לפני הורים, ואחרי התכנית ישר הלכתי למכינה לטכניון עם כל החבר'ה שאין להם בגרות ישראלית, סיימתי מכינה והתקבלתי להנדסת חשמל.

<אלכסיי כצנר: עשיתי את זה במסגרת עתודת עולים, לפני צבא.

<אלכסיי כצנר: למדתי שנה בטכניון ולא - - - לא שלא הסתדרתי, אבל הבנתי שאני צריך איזה שהוא זמן לעצמי, להבין מה אני רוצה אחרי זה.

<אלכסיי כצנר: למרות שהציונים שלי - - - ואז התגייסתי לצבא, שירתי בלוגיסטיקה.

<אלכסיי כצנר: בעצם עשיתי הפסקת לימודים לצורך שירות צבאי וחזרתי לטכניון, עשיתי גם תקופה של עבודה וחזרתי, חזרתי כבר למכונות, כי הבנתי שאני יותר מתחבר לתחום של מכונות, זה מה שאני עומד לסיים עכשיו.

<אלכסיי כצנר: חזרתי אחרי הצבא ורוב החבר'ה שעושים צבא לפני הלימודים, עולים חדשים אני מתכוון, מקבלים אימפקט או SA ובגלל שאני התחלתי לימודים לפני הצבא והייתי כבר באמצע התואר אז לא יכולתי להתקבל לתכניות האלה, לא אימפקט ולא SA.

<אלכסיי כצנר: כאילו קיבלתי מלגת דיקן, בטכניון עזרו לי, אבל זה לא התכנית, מה שיכולים לקבל עולים חדשים שהיו בצבא.

<אלכסיי כצנר: אז אחרי שנתיים שאני למדתי כבר הבנתי שהגעתי למצב כלכלי די קשה, הייתי גם לקראת סוף התואר ומצאתי עבודה ופשוט יצאתי לחופשה, כאילו חשבתי לסמסטר אחד או שניים, בשביל לעבוד במקצוע כבר וזה נמשך שנתיים וחצי.

<אלכסיי כצנר: שנתיים וחצי עבדתי כמהנדס מכונות, אבל עדיין - - - לקחתי בזמן העבודה קורסים כדי להתקדם בתואר, וזהו, באיזה שהוא שלב הבנתי שאני צריך לסיים, סמסטר קודם, אז התפטרתי מעבודה וחזרתי.

<אלכסיי כצנר: זה בעצם סמסטר אחרון שלי עכשיו.

יואל רזבוזוב: זאת אומרת אתה כבר עם ניסיון.

<פליסיה מועלם: יש לנו עוד סטודנט אחד שלומד כאן בטכניון, הוא מברזיל.

<אורית חזן: רק שאלה אחת, אם תוכל לספר לנו מאיפה באת, מתי הגעת ומה החלום שלך, כי אנחנו ממש צריכים לסיים.

אברהם נגוסה: זה עולה מאמריקה הלטינית.

אברהם נגוסה: שיהיה לנו מכל העולם.

<אורית חזן: מצוין.

<ריקרדו לומסקי טורס: שמי ריקרדו לומסקי, אני לומד תואר שני פה בתעשייה וניהול.

<ריקרדו לומסקי טורס: עשיתי עלייה לפני שבע שנים, לפני שלוש שנים הקמתי עמותה עם קרן היסוד כדי לעזור לעולים חדשים מברזיל.

<ריקרדו לומסקי טורס: עכשיו גם בחוג התחילו שלושה עולים חדשים שעלו מארצות הברית, אז אני מלווה אותם, אני עוזר להם.

<ריקרדו לומסקי טורס: אני רואה שיש פה הרבה תמיכה בטכניון לסטודנטים, אבל לפעמים קשה להבין לאן צריך ללכת, לאן לפנות, לקח לי קצת זמן להבין, אז עכשיו אני עוזר לעוד עולים חדשים שמתחילים פה.

<דליה פלד: והחלום שלך?

<ריקרדו לומסקי טורס: עכשיו אני מקים סטארט אפ עם עוד עולים חדשים, כדי לעזור לקידום הקריירה.

<דליה פלד: אז קודם כל תודה רבה.

<דליה פלד: אני חושבת שאפשר לסכם ולומר שהאנשים האלה הם חלק מפסיפס אנושי שמרכיב את הטכניון, הפסיפס הזה הוא הרבה חלקים שתחברים ביחד והסיפורים האישיים שלהם הם מה שנותן גם לנו דלק, להמשיך ולעזור, להמשיך ולתמוך בהם.

<דליה פלד: אני רוצה להגיד לכם תודה שפיניתם את הזמן המאוד יקר שלכם כדי לבוא לכאן.

אברהם נגוסה: נשמע גם מעולה מצרפת, מארגון צרפתי.

<דליה פלד: בני רוצה להגיד משהו.

אברהם נגוסה: נשמע אותו ואחר כך נעבור אליך.

<גמליאל גוטשל: שמי גמליאל גוטשל, אני מנהל מרכז מידע והכוונה שמטפל בדוברי צרפתית פה בארץ, הוא קיים כבר 30 שנה.

<גמליאל גוטשל: אנחנו מלווים את העולים בתהליך קליטתם כבר מצרפת, עד שנים רבות אחרי הנחיתה שלהם בארץ ואנחנו מלווים גם בתהליכי רישום להשכלה גבוהה, בכל המוסדות.

<גמליאל גוטשל: קודם כל רציתי להדגיש בנקודה חשובה, שהטכניון מאז ומתמיד, כמו שהנשיא אמר, אין עוד מקום קליטה של עולים איכותי ביותר, לא ראיתי באף מקום ככה.

<גמליאל גוטשל: הסטודנטים של היום וגם לשעבר יכולים להעיד על זה, הם חוו זמנים חיוביים, לא רק כסטודנט, אלא כעולים חדשים.

<גמליאל גוטשל: למשל המענה האקדמי, היחס של הסגל, הפעילות החברתית, שיתוף הפעולה עם הארגונים הפרטיים והציבוריים הנם לעינינו דוגמה למוסדות אחרים בשאלה איך לטפל בעולה חדש בכלל ובפרט, הטכניון זה המקום.

<גמליאל גוטשל: אבל לפני כשנה החלטה אחת בטכניון מדאיגה אותנו, כי היא יכולה להפוך לגמרי את ההגדרה שתיארנו כמקום קליטה טוב מאוד.

<גמליאל גוטשל: אני מדבר על עליית הסף של הציון במבחן יע"ל.

<גמליאל גוטשל: כדי להתקבל לטכניון זה 105, השנה 113, ומהשנה הבאה אולי 121, כמו שזה היה כתוב באתר.

<גמליאל גוטשל: רציתי לשאול למה זה השתנה כי פשוט כבר השנה עשרות צעירים מבריקים, איכותיים ביותר, הם נתקעו בכלל זה.

<גמליאל גוטשל: אוכלוסיית העולים תתייאש ותוותר על אפשרות ללמוד בטכניון ולכן רובם יוותרו אפילו להגיע ארצה.

<אורית חזן: אז אני חייבת לענות לך.

<אורית חזן: גמליאל, תקשיב טוב טוב למה שאני אומרת.

<אורית חזן: קצת לוגיקה, אתה בטכניון, שתבין.

<אורית חזן: אתה לא יודע כמה סטודנטים הפסדנו בעבר שנכנסו לטכניון והם לא הצליחו בגלל שהעברית שלהם הייתה נמוכה מדי.

<אורית חזן: ההחלטות שאנחנו מקבלים פה מבוססות על נתונים.

<אורית חזן: אני מבטיחה לך שעם כל מה ששמעת פה, כאשר הסטודנט מקבל את ההכנה המתאימה, אם הם יעברו את ציון יע"ל בציון המתאים הם יצליחו פה כי יש לך פה הוכחות אמיתיות.

אברהם נגוסה: בסדר, אנחנו נדון גם בוועדה שלנו.

<אורית חזן: ד"ר נגוסה, הבטחתי לך, כל נתון שתרצו אתם תקבלו, אנחנו נדבר.

אברהם נגוסה: בסדר.

אברהם נגוסה: אנחנו בוועדת העלייה והקליטה, זה חלק מהדיון ולכן גם הארגונים של העולים מתלווים לדיונים האלה כמו משרדי הממשלה שמוזמנים.

אברהם נגוסה: לכן הוא נמצא פה ואז הארגון שלו מלווה את הסטודנטים פה בטכניון וגם באוניברסיטאות אחרות.

אברהם נגוסה: הנושא שהוא העלה זה לא נושא חדש, אנחנו יודעים, קיימנו דיון גם בוועדה, ולכן אנחנו נמשיך לדון מול ראשי האוניברסיטאות בעניין הזה.

אברהם נגוסה: אני גם אמרתי בפתיחה על העניין של מבחן יע"ל, אנחנו רואים אותו היום כחסם להרבה סטודנטים להשתלב באקדמיה, עולים חדשים, ולכן אנחנו צריכים להמשיך את ההידברות עם ראשי האוניברסיטאות כדי להגיע לאיזה שהיא פשרה בנושא.

<אורית חזן: אני אגיד רק משפט אחד, אנחנו נמשיך הלאה ממש ברוח של הדברים האלה.

<אורית חזן: אני בעד השיח.

<אורית חזן: אני חושבת שדווקא כשמגלים מחסומים זאת בדיוק ההזדמנות לשפר תהליכים.

<אורית חזן: אנחנו נמצא את הדרך שכולם ירוויחו, שאף אחד לא ינשור מסיבות לא נכונות, למשל כי רמת העברית לא מתאימה.

<אורית חזן: אנחנו ניקח את המחסום הזה ונמנף אותו לקליטה טובה יותר.

<אורית חזן: מבטיחה לך שזה מה שאנחנו נעשה.

<בני נתן: אני חייב לחזק את דבריה של פרופ' חזן פה, כי אני עברתי את זה על בשרי שלא ידעתי עברית.

<בני נתן: זה מאוד מאוד חשוב וזאת תהיה טעות חמורה אם יורידו את הסף בנושא של עברית.

<בני נתן: אני יודע על מה אני מדבר, אני הייתי שם ואולי גם אתה, אבל אתה תכניס אנשים שהתסכול שלהם יהיה הרבה יותר גבוה ואחר כך הם ייכשלו.

<אלכסיי כצנר: אני חושב שדווקא בטכניון לא משנה רמת העברית, אני נכנסתי בלי רמת עברית בכלל ולמדתי.

אברהם נגוסה: אנחנו נדבר ונדון בעניין הזה.