ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 795, 2017-08-06 10:20

משה גפני: שלום, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום.

משה גפני: יום לא קל היום הזה.

משה גפני: פיטורי עובדי חיפה כימיקלים.

משה גפני: הדיון הזה התחיל כבר עם הצעות שהיו בעניין.

משה גפני: אני ביקשתי לשים את זה על סדר-היום, יש גם הצעה לסדר.

משה גפני: אנחנו נתחיל בעובדות שתיכף נשמע.

משה גפני: יש את המפעל בצפון, ויש את המפעל בדרום.

משה גפני: שלפתע, במהלך השבוע שעבר התברר שהנהלת החברה מבקשת לסגור את שני המפעלים.

משה גפני: אנחנו כולנו נזעקנו לעניין הזה.

משה גפני: אני לא מדבר על הנושא של מכל האמוניה, ואני לא מדבר על כל מה שמסביב.

משה גפני: אני סבור שאנחנו לוקחים על עצמנו פה אחריות גדולה מדי.

משה גפני: זה לא הנושא של ועדת הכספים, זה היה הדיון של משרדי הממשלה, ובעיקר של עיריית חיפה.

משה גפני: עיריית חיפה, שנתנה אישורים להרחבת בז"ן, לפתע היא נגד מכל האמוניה.

משה גפני: מכל האמוניה הוא לא מכל מזהם.

משה גפני: אני נגד זה.

משה גפני: אני הייתי יושב-ראש ועדת הפנים באותן שנים, ועיריית חיפה לא כל כך התנגדה.

משה גפני: מכל האמוניה הוא מסוכן, הוא לא מזהם.

משה גפני: מי שמזהם את המפרץ הם בתי הזיקוק, חברת בז"ן, ששם ראש עיריית חיפה, יונה יהב, נתן אישור להרחבה.

משה גפני: זאת אומרת, הנושא של הזיהום הוא לא הנושא שעומד לדיון.

משה גפני: זו תמונת המצב.

משה גפני: הוא מחזיק את ניהול העסק של מכל האמוניה, וממילא עובדים יפוטרו.

משה גפני: זאת אומרת, הוא אחראי גם לעניין של פיטורי העובדים, וצריך למצוא פתרון.

משה גפני: אני נגד מכל האמוניה, שלא תהיה טעות ושלא יבינו אותי לא נכון, שאני מביא את זה לדיון וכל מה שהחברים הביאו, שאנחנו תומכים במכל האמוניה.

משה גפני: אנחנו תומכים בעובדים.

משה גפני: ולעובדים היה צריך למצוא פתרון, כבר חמש שנים שמדברים על זה, ועד היום אין פתרון.

משה גפני: אנחנו נשמע גם את משרדי הממשלה וגם את חברי הכנסת, כמובן את ההנהלה.

משה גפני: יורם, אתה תייצג את ההנהלה?

<יורם ראב"ד: לא, נדב שחר.

<יורם ראב"ד: אני אסייע אם הוא יצטרך.

שלי יחימוביץ': ואת נציגי העובדים.

שלי יחימוביץ': לא אמרת נציגי העובדים.

משה גפני: כמובן, העובדים הם הנושא, אחרת בשביל מה היינו מביאים את הדיון הזה?

משה גפני: הנושא הוא העובדים, מה השאלה?

משה גפני: אין לנו משהו אחר.

משה גפני: אמוניה אנחנו לא צורכים, לאף אחד מאתנו אין מפעל שמשתמש בזה.

שלי יחימוביץ': בעקיפין כן.

משה גפני: בעקיפין – בגלל שיש עובדים.

משה גפני: אנחנו דואגים לעובדים, זאת האמת.

<יורם ראב"ד: בעקיפין כן גם בתחומים אחרים.

משה גפני: יורם, אנחנו דואגים לעובדים, אתה יודע את זה.

משה גפני: זה הנושא שמעניין אותנו.

מיקי רוזנטל: אנחנו דואגים גם לתעשייה.

משה גפני: אתם מעוניינים להרוויח כסף.

משה גפני: אנחנו מקבלים משכורת - - -

<יורם ראב"ד: אמרנו קודם שזה מעשה לא ציוני.

שלי יחימוביץ': לא, אנחנו רוצים שתרוויחו, ושתרוויחו טוב.

שלי יחימוביץ': זה האינטרס שלנו.

משה גפני: אני אבקש קודם כל מנציגי ההנהלה והעובדים, לאחר מכן חברי הכנסת.

משה גפני: בבקשה.

<נדב שחר: תודה על ההזדמנות.

<נדב שחר: נדב שחר, מנכ"ל קבוצת חיפה כימיקלים.

<נדב שחר: אני מבקש לפתוח – אין לי כוונה שבסוף תאהבו אותי.

משה גפני: אנחנו רוצים לדעת איך אתה מביא למצב שלא מפטרים את העובדים.

<נדב שחר: אני מבקש שלוש דקות, מאחר שאנחנו מושמצים הרבה ולא דיברו אתנו הרבה.

<נדב שחר: בפחות משלוש דקות לתת עובדות.

<נדב שחר: ב-2008 נכנסנו לחברה.

<נדב שחר: החברה הייתה על סף פשיטת רגל, הבעלים הביאו כסף מהבית.

<נדב שחר: לקח לנו הרבה זמן להביא את החברה למצב שהיא נמצאת בו היום, שהיא משפיעה על 1% מהתל"ג של המדינה ו-2% מהייצור.

<נדב שחר: דרך אגב, בתהליך הזה גם ועדת הכספים עזרה לנו בכל סוגיית חומרי הגלם אל מול מפעלי ים המלח.

<נדב שחר: ב-2009, בניגוד למה שאומרים – והכול מגובה במסמכים – אני והבעלים החדשים, באנו יחד לחברה, פנינו לממשלה.

<נדב שחר: אז ראש הממשלה היה ביבי נתניהו.

<נדב שחר: אנחנו העברנו נתונים וטענו שצריך לפתור את זה מיד, מכל האמוניה.

<נדב שחר: הכול מגובה במסמכים.

<נדב שחר: אנחנו הובלנו לכך שהממשלה קיבלה את החלטה 766.

<נדב שחר: בהחלטה 766 היו שני אלמנטים – אחד, שיקימו מפעל לייצור אמוניה בנגב.

<נדב שחר: אני כבר אומר כאן שאנחנו חשבנו שבגלל מחירי הגז זה לא יתממש והצענו גם אז את הנושא של מקשר ימי כאלטרנטיבה לדבר הזה.

<נדב שחר: במקביל, הממשלה קיבלה התחייבות שהיא תדאג לאספקה שוטפת תוספת של אמוניה.

<נדב שחר: צריכים להבין, מכל האמוניה לא מעניין אותנו.

<נדב שחר: מכל האמוניה שייך למדינת ישראל.

<נדב שחר: הוא בבעלות מדינת ישראל, אבל הוא היה האמצעי שלנו להביא אמוניה באופן שוטף בכמויות גדולות ובטוחות למדינת ישראל.

<נדב שחר: זה כל המוקד – המוקד הוא איך מביאים מקור לאספקת אמוניה.

<נדב שחר: אחרי שהתקבלה החלטה 766, רק לקראת נובמבר 2016 הממשלה הודיעה לבית המשפט שהולכים לקראת השלב האחרון של מרכז מכל האמוניה, ובתוך מסמכי מכרז האמוניה – וכל חברי הכנסת - - -, כל החומר, אני משוכנע אצלם – מופיע שברגע שיש זוכה, מכל האמוניה, או מסוף האמוניה הארצי יעבוד עד 2021 עם עוד איזו הארכה ל-2022 עד שהמפעל יצליח לייצר 100,000 טון.

<נדב שחר: אלה העובדות שנמצאות לפני החברה.

<נדב שחר: כשנכשל המכרז, הוא נכשל כי אף אחד לא ניגש אליו.

<נדב שחר: אני יודע שמאשימים אותנו שאנחנו הכשלנו.

מיכל בירן: נכון.

מיכל בירן: תסביר את זה.

<נדב שחר: אני יודע שמאשימים אותנו שאנחנו הכשלנו את המכרז.

מיכל בירן: זה לא נכון שלא הסכמתם להתחייב על קניית אמוניה?

<קריאה: הם הכשילו ונכשלו.

<יורם ראב"ד: לא רק שזה לא נכון, במסמכי המכרז - - -

<קריאה: זה נכון מאוד.

משה גפני: יורם, לא עונים לחברי כנסת בלי רשות.

מיקי רוזנטל: תגמור את הסקירה.

משה גפני: בדיוק.

משה גפני: אתה לא עונה לחברי כנסת בלי רשות מהיושב-ראש.

מיכל בירן: למרות שזו הייתה שאלה עניינית.

משה גפני: כן, אני לא חולק על זה.

<נדב שחר: מסמכי המכרז מ-1976, כל חבר כנסת יכול לקרוא, כמו שאמרתי פה.

<נדב שחר: יכול לקרוא ולדעת שחיפה כימיקלים בכוח, על-פי החלטת הממשלה, הפכה להיות לקוח שבוי של מפעל האמוניה, כי הממשלה כתבה בהחלטה שלה שהיא לא תאפשר להביא אמוניה בכל דרך אחרת.

<נדב שחר: אחרי שזה נפל, או בזמן שהממשלה קיבלה את ההחלטה, חיפה כימיקלים השקיעה 100 מיליון דולר במפעלים חדשים בנגב, מפעל אחד חדש בצפון, הגדילה את התעסוקה בנגב ב-20%.

<נדב שחר: רוב המפעלים האלה עומדים צבועים חדשים והם לא נפתחו בגלל משבר האמוניה.

<נדב שחר: אחר-כך השר אלקין אמר אני משנה את השיטה, אני מעביר את זה להיות בעיה של המפעלים.

<נדב שחר: צריך להבין, אמוניה הוא חומר מסוכן.

<נדב שחר: אין דבר כזה שמפעל קובע לעצמו איך הוא מביא אמוניה.

<נדב שחר: ולכן ב-8 במרץ 2017 הצגנו למנחה הלאומי – זה הגוף שאני מניח שכולכם מכירים – 12 חלופות: לזמן הקצר, לזמן הבינוני ולזמן הארוך לאספקת אמוניה.

<נדב שחר: דרשנו שיקבלו החלטה.

<נדב שחר: דרך אגב, גם כשבית המשפט משמיץ אותנו, הוא אומר גם שהממשלה לא קיבלה החלטה.

<נדב שחר: לקח לממשלה זמן, היא בחנה את האלטרנטיבות.

<נדב שחר: היא בחרה ארבע אלטרנטיבות מתוכן.

<נדב שחר: רק לפני כחודש, אחרי שהמפעלים סגורים כבר ארבעה חודשים, הממשלה קיבלה החלטה 2807 מה הדרך הבטוחה לאספקת אמוניה למדינת ישראל.

<נדב שחר: היא בחרה בדרך.

<נדב שחר: לא אנחנו בחרנו.

<נדב שחר: היא עשתה תהליך עם המנחה הלאומי.

<קריאה: הרי הם מומחים בבחירת חלופות, הממשלה.

<קריאה: הם מכירים אמוניה ויודעים איך - - -

משה גפני: אי-אפשר לדבר בלי רשות, אחרת לא נסיים את הדיון הזה, ולא יצא ממנו דבר.

<נדב שחר: אני מדבר על עובדות, לא על משאלות לב ולא על שום דבר.

<נדב שחר: אנחנו סגורים ארבעה חודשים.

<נדב שחר: הממשלה קבעה להביא אמוניה בדרך ספציפית ואמרה שהדרך הבטוחה והנכונה ביותר להביא כמויות גדולות של אמוניה היא באמצעות אנייה קטנה שההשפעה הסביבתית שלה מוגבלת מאוד, עם הזרמה ישירה לתוך המפעלים.

<נדב שחר: זה היה פותר את כל סוגית משבר האמוניה, צפון ודרום.

<נדב שחר: אחרי שההחלטה הזו התקבלה, ואנחנו סגורים – אני רק אומר, כל מי שאומר שההנהלה טעתה וקיבלה החלטה לאט ופעלה לאט; בסדר, שילמנו את הקנס, ושילמנו לעובדים ארבעה חודשים שכר בלי שום דבר, בלי עבודה, בלי כלום, עד שהממשלה תקבל את ההחלטה.

<נדב שחר: ברגע שהממשלה קיבלה החלטה ואמרה זה הפתרון של מדינת ישראל לספק אמוניה למפעלים, זו בעיה מורכבת, ראש עיריית חיפה לא חידש את רישיון העסק של הצינור ב-1 בדצמבר 2016, לא חידש את רישיון העסק של חיפה כימיקלים צפון ב-1 באפריל 2017.

<נדב שחר: השופט אמר לא לחדש היתר הרעלים ללא רישיון עסק – שזה תקדימי, אין דבר כזה.

<נדב שחר: זאת אומרת, אם מחר יונה יהב – הוא עשה את זה לפני כמה חודשים – לוקח את רישיון העסק של בז"ן, הם צריכים לעשות את התהליך שאנחנו עוברים עכשיו, שקיבלנו הוראה לפנות את הרעלים.

<נדב שחר: אצלנו כל החומרים תחת כותרת של רעלים.

מיקי רוזנטל: הצחקת את בז"ן עכשיו.

<נדב שחר: אנחנו צריכים להוציא את הרעלים גם מהצפון.

משה גפני: אתה הסכמת שהוא יגיד בדיחות?

משה גפני: שיונה יהב ייקח את הרישיון של בז"ן?

מיקי רוזנטל: הוא ייקח את בז"ן?

מיקי רוזנטל: זה כמו שאני אתחתן עם הבת של - - -

אורן אסף חזן: אם יש רישיון עסק ומגיעה אמוניה, אתם לא מפטרים אף אחד?

<נדב שחר: רק שנייה.

אורן אסף חזן: זה מה שרציתי לדעת, זה הבסיס.

מיקי רוזנטל: אורן, תשאל אותו מה הפתרון?

מיקי רוזנטל: או שהיושב-ראש ישאל אותו, מה הפתרון שלהם?

אורן אסף חזן: הבעיה היא לא הם, הבעיה היא יונה יהב.

אורן אסף חזן: בניגוד לרוב החברים פה, נסעתי למפעל, שמעתי, למדתי, ראיתי.

אורן אסף חזן: אבל תיכף.

<קריאה: אף אחד לא אמר לך שיונה יהב אשם.

<קריאה: לא העובדים אמרו לך את זה.

<קריאה: העובדים לא אמרו לך דבר כזה.

אורן אסף חזן: אני לא אמרתי העובדים.

אורן אסף חזן: אתה יודע מה, גם העובדים אמרו לי יונה יהב.

אורן אסף חזן: אני לא מדבר בשני קולות, אל תשחקו איתי משחקים.

אורן אסף חזן: אל תשחקו איתי משחקים.

<קריאה: אתה לא צריך ללמוד את הנושא.

<קריאה: אתה לא צריך ללמוד את הנושא, זה לא מפעל חשוב.

<קריאה: העובדות לא חשובות.

אורן אסף חזן: זה לא בסדר מה שקרה פה עכשיו.

אורן אסף חזן: אם אתם באים להיות גיבורים מאחורי הקלעים ויפי נפש מקדימה, אז באמת יפטרו אתכם.

משה גפני: אורן, אלו עובדים, תכבד אותם.

משה גפני: אני אשמע את העובדים.

אורן אסף חזן: אני מכבד, אבל שלא ישחקו משחקים.

אורן אסף חזן: אי-אפשר להחזיק ככה בשני הקצוות.

אילן גילאון: מה הפתרון שלכם?

אילן גילאון: מה אתם מציעים עכשיו?

<נדב שחר: אני רוצה לגמור.

<נדב שחר: אנחנו לא מבקשים שום דבר.

<נדב שחר: לא ביקשנו שום דבר.

אילן גילאון: איזוטנקים זה פתרון שיכול להיות מבחינתכם?

<קריאה: בטח שלא, זה יקר יותר.

<נדב שחר: אנחנו בסך הכול אומרים שהמשבר הזה יכול היה להגיע לפתרונו עם החלטת הממשלה.

<נדב שחר: הבעלים אחרי ארבעה חודשים שחיכה לפתרון, והממשלה קיבלה החלטה, אנחנו בסך הכול מבקשים לקיים את החלטת הממשלה.

שלי יחימוביץ': ספר לנו מה קורה עכשיו.

שלי יחימוביץ': מה הפתרון?

שלי יחימוביץ': מה הולך לקרות בשבוע הבא?

<נדב שחר: אני אומר, אין לנו פתרון.

אורן אסף חזן: אין פתרון, שלי.

אורן אסף חזן: אין פתרון.

יעל כהן-פארן: נדב שחר, מה עם חלופת האיזוטנקים?

יעל כהן-פארן: מה עם החלופה היחידה שאפשרית?

משה גפני: רק רגע.

משה גפני: נדב, תקשיב אלי.

משה גפני: אני מבקש מכל החברים שמשתתפים בדיון הזה לא לנהל דיאלוג.

משה גפני: זה דיון קשה מאוד מבחינתנו, הוא לא פשוט.

משה גפני: אנחנו לקחנו על עצמנו את הדיון הזה, היינו יכולים לעמוד מהצד ולהגיד שהממשלה ועיריית חיפה יטפלו בזה יחד עם הנהלת המפעל.

משה גפני: לקחנו את זה כדי להעלות את העניין הציבורי, לנסות לתרום את חלקנו לעניין.

משה גפני: אני מבקש לא להיכנס אחד לתוך דברי השני, אני אסגור את הדיון.

משה גפני: אי-אפשר לנהל ככה דיונים מהסוג הזה.

משה גפני: אנחנו לא באים עכשיו לחפש אשמים – לא את יונה יהב, לא את ממשלת ישראל ולא את הנהלת המפעל.

משה גפני: אנחנו רוצים לדעת אם מבחינת

משה גפני: כם יש פתרון לעובדים בדרום ולעובדים בצפון.

מיקי רוזנטל: ומהו.

משה גפני: את זה אנחנו מבקשים לדעת.

משה גפני: תגידו מה הפתרון מבחינתכם.

<נדב שחר: אני אומר מה הפתרון.

<נדב שחר: הפתרון הוא קיום החלטת הממשלה.

<נדב שחר: בתוך שלושה שבועות עד חודש אפשר להביא אנייה קטנה עם 2,500 טון לנמל חיפה.

<נדב שחר: כדי שהאופציה הזאת תתממש – וצריכים להבין את הלינקג' שעשה ראש עיריית חיפה – ללא מתן רישיון עסק לצינור ולמפעל, המשרד להגנת הסביבה לא יוכל מבחינת פסק הדין - - -

אילן גילאון: עם האיזוטנקים הוא נותן לך.

אילן גילאון: מה הבעיה שלכם עם הפתרון הזה?

אילן גילאון: האם זה בגלל שתרוויחו פחות כסף?

אילן גילאון: אם כן, מה תעשו?

<נדב שחר: גם לא - - -

אורן אסף חזן: אבל זה לא נכון, אילן.

<צחי טרנו: זה כן נכון, אתה לא יודע.

<יורם ראב"ד: אתה רוצה לצעוק או לשמוע תשובה?

<צחי טרנו: אני נציג העירייה.

אורן אסף חזן: אולי אם עיריית חיפה תבין שניקח לה את השטח ונהפוך אותה לשטח - - -

משה גפני: אורן, מה זה הדבר הזה?

משה גפני: אני לא מבין.

משה גפני: אורן, אני שקוף?

משה גפני: אני מבקש לא להתערב באמצע.

משה גפני: תשלים את הדברים שלך בבקשה.

משה גפני: ההצעה שלך היא להביא אנייה קטנה.

<נדב שחר: אני רוצה לענות על הסוגיה.

<נדב שחר: יש לנו שני מפעלים – מפעל אחד בדרום שיש שלו רישיון עסק לצמיתות ויש לו היתר רעלים תקף.

<נדב שחר: יש לנו מפעל בצפון שאין לו רישיון עסק, הוא נלקח שלא בצדק, ונשיג אותו חזרה בבית משפט, רק בעוד ארבעה חודשים, שמונה חודשים או שנה.

<נדב שחר: בגלל החלטת בית המשפט הוא לא יכול לקבל היתר רעלים.

<נדב שחר: זאת אומרת, למפעל הצפוני אין רישיון עסק ולא היתר רעלים, ולכן שום אופציה לא יכולה להיות ישימה כרגע למפעל הצפוני.

<נדב שחר: באשר לאיזוטנקים – זה עוד ספין שמישהו עושה, ואחר-כך שידבר בתורו כל מי שאמר איזוטנקים.

<נדב שחר: בכל העולם אין מפעל דשנים אחד – אחד בכל העולם – שעובד על איזוטנקים.

<נדב שחר: אנחנו הצלחנו עכשיו לנסות לגייס כמעט 200 איזוטנקים שיאפשרו לעשות ניסוי בדרום.

<נדב שחר: בדרום יש לנו היתר רעלים.

<נדב שחר: השר אלקין הסכים – הוא עוד לא נתן היתר רעלים, אבל הוא הסכים לתת היתר רעלים השבוע לאחר שאנחנו עם פיקוד העורף נראה לו איך משתמשים בנמל חיפה ובנמל אשדוד כדי להביא 100 איזוטנקים.

<נדב שחר: בכל שבוע צריך להביא 100 איזוטנקים.

<נדב שחר: 100 איזוטנקים צריכים להיות במפעל, ו-100 איזוטנקים צריכים להיות אצל החברות שממלאות איזוטנקים.

שלי יחימוביץ': והם יעברו לדרום?

<נדב שחר: כן.

שלי יחימוביץ': איפה אתה מפחית סיכונים כאן בזה שהם משונעים?

<קריאה: הוא עושה סיבוב.

<קריאה: זו שאלה מצוינת.

<נדב שחר: אני מבקש להשלים.

<נדב שחר: זה לא בידיים שלנו כי ה-capacity של הנמלים לקבל איזוטנקים הוא אפס.

<נדב שחר: לכן השר אלקין הסכים גם בחיפה וגם – רק כדי להביא את האיזוטנקים.

<נדב שחר: יצטרכו להשתמש ב-capacity של שניהם, וגם ה-capacity הזה לא קיים.

שלי יחימוביץ': גפני, אתה מבין מה נאמר כאן?

שלי יחימוביץ': יביאו את האיזוטנקים לצפון, יסיעו אותם לדרום.

משה גפני: כן, אני הבנתי.

<נדב שחר: הדבר האחרון, אין חברות שממלאות בהיקפים האלה איזוטנקים.

<נדב שחר: כרגע אנחנו מדברים גם עם חברה מצרית וגם עם חברה תורכית.

<נדב שחר: אלה שתי החברות היחידות באגן הים התיכון שמוכנות למלא איזוטנקים באופן סדיר.

<נדב שחר: הן לא עושות את זה, אנחנו הראשונים שהן ממלאות עבורם איזוטנקים.

<נדב שחר: ולכן אם מישהו זורק לחלל האוויר ואומר איזוטנקים זה גם פתרון בטוח וגם פתרון פשוט, זה רק פתרון שעולה כסף, הוא טועה.

<נדב שחר: כדי שלא יגידו שאנחנו לא מוכנים לעשות את זה, למפעל הדרומי – אם השר אלקין ייתן לנו היתר רעלים מידי השבוע, כמו שהוא הבטיח – אנחנו נבנה עבור המפעל הדרומי.

<נדב שחר: צריכים להבין, גם כשאנחנו נשים את כל המשאבים, הוא לא יחזור לעבודה לפני אמצע-סוף ספטמבר.

<נדב שחר: רק אז הוא יתחיל לעבוד כי התהליך של הבאת איזוטנקים הוא לא מידי.

<נדב שחר: לגבי הבטיחות של האיזוטנקים כל הזמן מאשימים אותנו ואחרים, אבל רק אצל השרה שקד והשר אלקין ביום חמישי האחרון כל הדיון התמקד באיזוטנקים, בחוסר הבטיחות של איזוטנקים, בבעיה בנמלים של האיזוטנקים.

<נדב שחר: אני לא דיברתי שם.

משה גפני: נדב, מה עם ההצעה מירדן?

<נדב שחר: זו אף פעם לא הייתה הצעה על השולחן.

<נדב שחר: דרך אגב, אני אומר כאן עוד פעם, גם המצרים הם לא מקור נאמן.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: המשרד להגנת הסביבה.

משה גפני: מי מהמשרד להגנת הסביבה?

משה גפני: תתקרבי לשולחן בבקשה.

איתן ברושי: למה השר לא פה?

איתן ברושי: שולחים דרג, עם כל הכבוד - - -

משה גפני: לא, הוא הסכים לבוא.

משה גפני: דיברתי אתו, יש ישיבת ממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא חושבת שזה שר אחד, יש פה כמה שרים שנוגעים לעניין הזה.

מיקי רוזנטל: גם ראש העירייה לא הגיע.

איתן ברושי: ראש העיר בחוץ לארץ.

אורן אסף חזן: ראש העיר ברח.

איתן ברושי: הוא לא ברח, הוא בחו"ל.

איתן ברושי: אבל שר יכול רבע שעה מהישיבה.

<קריאה: אבל הוא בישיבת ממשלה.

איתן ברושי: ישיבת ממשלה, אז מה?

משה גפני: מה זה משנה?

משה גפני: הוא לא בא.

איתן ברושי: הוא הכתובת המרכזית פה.

משה גפני: הוא הסכים לבוא.

משה גפני: הייתה לו עוד סיבה, תיכף נשמע אותה.

משה גפני: המשרד להגנת הסביבה, תשובה על מה שאמר נדב.

<רומי אבן דנן: רומי אבן דנן, ראש אגף חומרים מסוכנים.

משה גפני: אתם אמורים לתת לו היתר רעלים לדרום.

<רומי אבן דנן: כמו שנדב הציג, אנחנו בחנו את כל החלופות שנדב שחר וחיפה כימיקלים הציגו.

<רומי אבן דנן: בסופו של דבר עבור כלל המשק אנחנו אישרנו שלוש חלופות שעברו את הקבילות של הסיכון, וקבענו מדרג עדיפויות.

<רומי אבן דנן: החלופה שהייתה בעדיפות הגבוהה ביותר הייתה האנייה עם ההזרמה הישירה, והיא גם זאת שבסופו של דבר אושרה בממשלה אחרי שעשינו בדיקה מקיפה מאוד גם שלנו וגם של יועצים שמומחים להערכות סיכונים גם בארץ וגם בעולם.

<רומי אבן דנן: לאחר מכן העברנו את זה למנחה הלאומי, שהוא גוף שמורכב מכל הגורמים הרלוונטיים לעיסוק בחומרים מסוכנים.

<רומי אבן דנן: בסופו של דבר גם הם אישרו את המדרג שאנחנו קבענו.

<רומי אבן דנן: החלופה הראשונה בעדיפות הייתה האנייה עם ההזרמה הישירה.

<רומי אבן דנן: הייתה גם חלופה משולבת אשר היא ההזרמה עם אנייה למפעלי הצפון וייבוא של איזוטנקים מאשדוד למפעל הדרומי.

<רומי אבן דנן: החלופה השלישית שהייתה קבילה, אבל היא בסיכוים גבוהים יותר זו חלופת האיזוטנקים לכלל המשק.

<רומי אבן דנן: אמרנו שאנחנו נתחיל עם החלופה הטובה ביותר, ואם אנחנו נראה שהיא לא מתקדמת מכיוון שכל חלופה תצטרך לעמוד בכל דין – זה אומר - - -

משה גפני: אז למה צריך לפטר את העובדים?

משה גפני: יש חלופות.

<שרגא ברוש: כי ראש עיריית חיפה לא חותם על החלופה הטובה.

<קריאות: - - -

<מאיה יעקבס: כי החברה הזאת לא עומדת במבחן - - - היועצת המשפטית של המשרד קבעה - - -

משה גפני: רגע.

משה גפני: מה זה, גברת.

משה גפני: מי הדוברת?

<מאיה יעקבס: אני מנכ"לית עמותת "צלול".

<קריאה: אז את וראש העיר ביחד.

<קריאה: זה היה ברור.

<קריאה: היא לא יכולה להתפרץ לדיון.

<קריאה: כמה מפתיע.

משה גפני: הגברת מעמותת "צלול", עוד פעם אחת שאת מתערבת, אני מוציא אותך החוצה.

משה גפני: ואני אומר את זה לכולם.

מיקי רוזנטל: גם לה מותר – הם לגיטימיים.

משה גפני: אני אתן לה.

מיקי רוזנטל: במשך שנים הם נלחמו על חיפה וכולם סתמו את הפה, כולל ראש העיר.

מיקי רוזנטל: עכשיו פתאום כולם גיבורים עליהם?

מיקי רוזנטל: אנחנו צריכים לדאוג לעובדים, אבל צריכים לדאוג גם לאזרחים.

אורן אסף חזן: אבל מיקי, זה לא הסיפור פה.

<קריאה: אין פה סתירה.

יעל כהן-פארן: זה בדיוק הסיפור כאן, אורן.

יעל כהן-פארן: זה בדיוק הסיפור כאן, אורן.

אורן אסף חזן: זה לא הסיפור.

אורן אסף חזן: זה משהו אחר לגמרי.

יעל כהן-פארן: אורן, זה בדיוק הסיפור כאן.

אורן אסף חזן: - - -

<קריאה: קיצור הבירוקרטיה – זה הפתרון.

<קריאה: זה הפתרון שלכם, קיצור הבירוקרטיה.

משה גפני: מי אדוני?

<קריאה: מחיפה כימיקלים.

<קריאה: תקצרו את הבירוקרטיה.

משה גפני: אני מבקש לא להעמיד אותי נגד - - -

מיקי רוזנטל: אני יודע שלא.

מיקי רוזנטל: כולם צעקו עליה.

מיקי רוזנטל: כולם צעקו עליה.

יעל כהן-פארן: - - - עמותת "צלול", כולם צעקו עליה, זה לא היה סביר.

משה גפני: יעל, מה שאני מבקש מכולם, אם רוצים שתהיה אטרקטיביות לישיבה הזאת, אני מבקש לא להיכנס אחד בדברי השני.

משה גפני: היא ביקשה רשות דיבור והיא תקבל.

משה גפני: כל אחד צריך לומר את דברו.

<רומי אבן דנן: אני לא סיימתי.

<רומי אבן דנן: כמו שאמרתי, גם כאשר אנחנו דיברנו על מדרג של חלופות, אנחנו אמרנו – וזה גם הייעוץ המשפטי – שכל חלופה תהיה על-פי כל דין – אם צריך לזה רישיון עסק, ואם צריך היתרי בנייה, ולכן יש את זה.

<רומי אבן דנן: אני רק רוצה להגיד דבר ראשון, ההחלטה על סגירת המכל ועל הסיכון של המכל זו הייתה החלטה של המשרד להגנת הסביבה.

<רומי אבן דנן: כבר אחרי מלחמת לבנון השנייה בוועדת שפיר אנחנו קבענו שיש סיכון גם למכל וגם לאנייה.

<רומי אבן דנן: בעקבות זה אנחנו עשינו בדיקה של כל החלופות למערך האמוניה כבר ב-2011.

<רומי אבן דנן: לאור זאת התקבלה החלטה בשנת 2013, כאשר החלופה הטובה ביותר היא להקים מפעל לייצור אמוניה, והממשלה פעלה לכיוון הזה.

<רומי אבן דנן: רק אחרי שהתברר שאין ניגשים למכרז, בחנו חלופות נוספות.

משה גפני: לפי מה שאת אומרת – אני רק מסכם את הדברים שלך - - -

מיקי רוזנטל: שהעובדים ילכו הביתה.

<רומי אבן דנן: ממש לא.

<קריאה: את זה היא לא אמרה.

משה גפני: בדיוק הפוך.

מיקי רוזנטל: את זה אני אומר.

מיכל בירן: לא הבנתי מה החלופות עכשיו.

משה גפני: אני הולך להגיד.

<רומי אבן דנן: אני יכולה - - -

משה גפני: לא, את לא צריכה.

משה גפני: אמרת, זה ברור.

יעל כהן-פארן: לא, זה לא היה ברור.

משה גפני: יש שלוש חלופות.

משה גפני: היא אומרת אותן, אבל אני שמעתי אותן גם מהשר.

משה גפני: יש שלוש חלופות.

משה גפני: אחת החלופות היא הנושא של אנייה, שאני מבין שבמדרג זה נמצא במקום הראשון, וכולי.

משה גפני: צריך שזה יהיה על-פי כל דין.

משה גפני: על-פי כל דין, הכוונה רישיון ניהול עסק, כל מה שנלווה לעניין הזה.

משה גפני: הבנו.

משה גפני: אני לא מבין למה אי-אפשר להיכנס לדיון, משא ומתן, יחד עם עיריית חיפה, יחד עם כל הגורמים הנוגעים בדבר, עם משרדי הממשלה, ושאתם בהנהלת המפעל תשהו את הפיטורים לפרק זמן שנחליט עליו מתי מסתיים המשא ומתן הזה.

איתן ברושי: לא מתי, איך הוא מסתיים.

איתן ברושי: לא מתי.

איתן ברושי: מתי זה שנים, איך הוא מסתיים.

משה גפני: איתן, אני יכול לעבוד רק עם השכל שהקדוש ברוך הוא נתן לי.

משה גפני: מעבר לזה, כלום.

משה גפני: בתום מסגרת הזמן, בוודאי שהמשרד להגנת הסביבה, בוודאי שהנהלת המפעל, אני מעריך שלא רוצים שהעובדים יפוטרו ושהמפעל ייסגר.

משה גפני: הנהלת המפעל הרוויחה הרבה כסף במשך כל השנים מהמפעל הזה, היא לא רוצה - - -

אורן אסף חזן: לא, אבל היושב-ראש, אני אלך בראש שלך.

משה גפני: תציע.

משה גפני: מה אתה מציע?

משה גפני: הם מחליטים לפטר בעוד שלושה חודשים.

אורן אסף חזן: אז נגיד שהם ייתנו שלושה חודשים.

אורן אסף חזן: עיריית חיפה תעמוד על הרגליים – לא נותנת היתר.

אורן אסף חזן: מה אז?

משה גפני: מה אתה רוצה שאני אעשה?

אורן אסף חזן: קחו לה את הקרקע.

אורן אסף חזן: תנו את הסמכות למשרד לאיכות הסביבה.

משה גפני: בסדר, זה רעיון.

משה גפני: או להחליף את ראש העיר.

אורן אסף חזן: לא, זה לא התפקיד של ראש העיר.

משה גפני: עיריית חיפה, בבקשה.

<צחי טרנו: שמי צחי טרנו.

<צחי טרנו: אני אנסה להתעלם מהמון דברים שנאמרו פה והם חסרי בסיס.

<צחי טרנו: אני אגיד דבר פשוט מאוד – לגבי אנייה, מדינת ישראל בהודעה לעליון כתבה שהאנייה לא פחות מסוכנת מהאנייה הגדולה, הקטנה, וזה לא משנה.

<צחי טרנו: עיריית חיפה תעשה הכול כדי שלא תיכנס אנייה לנמל חיפה.

<צחי טרנו: עיריית חיפה לא חידשה את רישיון העסק - - -

אורן אסף חזן: ליונה יהב יש בחירות בעוד שנה, הוא צריך להצדיק את הקלפי.

<צחי טרנו: העובדות לא חשובות לכולם, זה בסדר.

משה גפני: אורן, אני מבקש לא להפריע לו עכשיו.

משה גפני: אני מבקש, אף אחד.

משה גפני: אני פשוט אוציא.

משה גפני: אני אוציא.

משה גפני: אני לא מוכן לזה.

משה גפני: בבקשה, תאמר את הדברים שלך.

<צחי טרנו: יתרה מכך, יש פסיקה של בית משפט מחוזי שהיא חלוטה עכשיו שאין למלא את המכל ואין להכניס אנייה.

<צחי טרנו: עיריית חיפה לא חידשה את רישיון העסק לחיפה כימיקלים מכיוון שפנינו לחיפה כימיקלים ואמרנו להם יש לכם מפעל שהיה ניזון מצנרת ומכל.

<צחי טרנו: היום הם אינם, תסבירו לנו איך.

<צחי טרנו: הם לא מסבירים, והם לא הסבירו.

<צחי טרנו: עיריית חיפה - - -

<נדב שחר: היא ענתה לך, על-פי החלטת הממשלה.

<צחי טרנו: ב-15.6 יצא מכתב מעיריית חיפה לראש ממשלת ישראל ולשר להגנת הסביבה שעליו חתומים "צלול" וכל הארגונים הירוקים.

<צחי טרנו: אנחנו אומרים פה בצורה מפורשת, ובשמו של ראש העיר, אני עומד אחרי הדברים – חלופת האיזוטנקים, שפתאום הבוקר הפכה קבילה לדרום, במידה ויבואו חיפה כימיקלים והמשרד להגנת הסביבה ויגידו אנחנו מאשרים איזוטנקים גם לחיפה, לא אנייה, עיריית חיפה תעשה כל שלאל ידה לדאוג שזה יהיה הכי מהר שאפשר.

מיקי רוזנטל: זה דדלופ.

<צחי טרנו: זה לא דדלופ.

<צחי טרנו: זה לא דדלופ.

מיקי רוזנטל: זה לא ריאלי האיזוטנק.

<צחי טרנו: מישהו בוחר להגיד איזוטנקים לדרום זה טוב, ולצפון לא.

דב חנין: יש אפילו מסילת רכבת, לא צריך אפילו משאיות.

משה גפני: אני רק מבקש לומר, אני מבין שאתה לא איש מקצוע בעיריית חיפה, אתה אחראי על הדוברות.

<צחי טרנו: אני בעיריית חיפה מנהל אגף דוברות ויועץ ראש העיר, מרכז את הנושא של מערך האמוניה.

משה גפני: אני הבנתי.

משה גפני: האמת היא שהחלק של הדוברות פה הוא משמעותי מאוד בגלל שאתם תצטרכו להסביר למה נתתם הרחבה לבז"ן, ששם - - -

<צחי טרנו: לא, אני - - -

משה גפני: לא שאלתי אותך.

משה גפני: לא שאלתי.

<צחי טרנו: אני לא יכול להתעלם מהמחלוקת הפוליטית שיש בין יושב-ראש הוועדה לבין ראש העיר.

משה גפני: לא שאלתי אותך.

משה גפני: לא שאלתי אותך.

משה גפני: אני רק אומר שמנהל רישוי העסקים של עיריית חיפה – אני מבין שהוא לא הגיע.

משה גפני: מי שאחראי שם על כל הנושאים האלה מבחינה מקצועית - - -

<צחי טרנו: כבוד היושב-ראש, אתה יושב-ראש הוועדה, אבל זה לומר דברים שאין להם שחר.

<צחי טרנו: אני לא חושב שגם תפקיד יושב-ראש ועדת כספים מאפשר.

<צחי טרנו: אני אשמח שתראה איפה עיריית חיפה נתנה הרחבה לבז"ן.

<צחי טרנו: גם עיריית חיפה מנהלת מאבק נגד הרחבת בז"ן - -

שלי יחימוביץ': אבל זה לא בסדר ששולחים דובר, עם כל הכבוד.

שלי יחימוביץ': מה זה לשלוח את הדוברות לוועדת כספים?

<צחי טרנו: - - וזה שיש לך - - -

מיקי רוזנטל: תירגע.

שלי יחימוביץ': איפה בכלל העירייה?

מיקי רוזנטל: תירגע, אתה חצוף.

מיקי רוזנטל: תירגע.

מיקי רוזנטל: אתה מפיץ פה שקרים שלא היו ולא נבראו ועוד תוקף את יושב-ראש הוועדה?

מיקי רוזנטל: תירגע.

אורן אסף חזן: יש עוד סיבה למה לא לחדש את הרישיון הזה חוץ מהסיפור של - - -

מיקי רוזנטל: אתם לא מעניין אתכם שום דבר חוץ מהתחת שלכם – לא העובדים ולא אף אחד.

מיקי רוזנטל: תתביישו.

אורן אסף חזן: בכל שאר התנאים הם עומדים?

מיקי רוזנטל: תתביישו.

שלי יחימוביץ': גפני, מה זה ששולחים דובר לוועדת הכספים?

שלי יחימוביץ': דבר כזה עוד לא ראיתי.

<צחי טרנו: חברת הכנסת יחימוביץ, ראש העיר ביקש לדחות את הדיון למחר.

<צחי טרנו: כמו שחברי כנסת נמצאים, הוא עובד.

<צחי טרנו: הוא לא נמצא בחוץ לארץ - - -

<קריאות: - - -

<צחי טרנו: הוא חוזר מחר.

<צחי טרנו: הוא ביקש לדחות למחר.

<קריאה: אנחנו לא עובדים.

<צחי טרנו: הוא ביקש לדחות את הדיון למחר.

מיקי רוזנטל: אנחנו נרגשים.

משה גפני: אני רק מבקש – קיבלת רשות דיבור, דיברת, להפסיק.

משה גפני: אחרת אני אצטרך להוציא אותך, ועוד יגידו שזה בגלל סיבות אחרות, אתה תגיד את זה.

משה גפני: אני מכיר את עיריית חיפה, כמו שאני מכיר את העיריות בכל הארץ.

משה גפני: נתנו הרחבה לבז"ן.

<צחי טרנו: ממש לא.

משה גפני: תפסיק לענות לי, עם כל הכבוד.

משה גפני: לי יש חסינות, ואני אגיד את כל - - -

מיקי רוזנטל: לא, זה אני נתתי להם את האישור.

מיקי רוזנטל: באמת, חלאס.

משה גפני: יש הרחבה לבז"ן.

משה גפני: אני רוצה להגיד, מכל האמוניה איננו מזהם.

משה גפני: מכל האמוניה הוא מסוכן.

משה גפני: אני הייתי יושב-ראש ועדת הפנים.

משה גפני: כל השנים היה רישיון - - -

אורן אסף חזן: זו לא הנקודה, תפסיק - - -

משה גפני: למה עוזרים לי עם זה?

משה גפני: אתה ממש עושה לי טובה עכשיו.

משה גפני: כל השנים היה אישור למכל האמוניה, אני קיימתי דיונים על זה.

משה גפני: מול עיריית חיפה, אני הייתי יושב-ראש ועדת הפנים.

<צחי טרנו: מעולם לא היה אישור.

<צחי טרנו: מעולם לא.

משה גפני: צא החוצה.

משה גפני: צא.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: דובר – אנחנו נסתדר גם בלעדיו.

משה גפני: חברי הכנסת.

משה גפני: חבר הכנסת איתן ברושי - - -

<צחי טרנו: - - -

משה גפני: פשוט חוצפה של עיריית חיפה ששולחת דובר על דיון מקצועי, והוא עוד מטיף לי מוסר.

<צחי טרנו: החוצפה היא של יושב-ראש הוועדה.

מיקי רוזנטל: צא החוצה.

מיקי רוזנטל: צא החוצה.

מיקי רוזנטל: חצוף אחד.

מיקי רוזנטל: 30 שנה יונה יהב האיש שהכי תרם לזיהום של חיפה ואתה בא לבלבל לנו את המוח?

מיקי רוזנטל: עוד צדקן אחד.

מיקי רוזנטל: חצופים.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, הממשלה פה דומה לרכב אוטונומי ללא נהג.

איתן ברושי: אנחנו עדים לתזמורת בלי מנצח.

איתן ברושי: במשך שנים עוסקים בנושא הזה, והגענו לרגע הזה ש-2,000 עובדים במצב של אובדן מקומות העבודה.

איתן ברושי: לכן מה שאני מבקש לומר, דבר ראשון, לא יתכן שהעובדים יפוטרו, ולא יתכן שהעובדים ישלמו את המחדל הזה.

איתן ברושי: מקודם דיברנו על מפעלים נוספים – ויושב פה שרגא ברוש – אמרו מה סוגרים בחודשים האחרונים, מספר מפעלים.

איתן ברושי: לא אמרו כמה מקומות עבודה חדשים נוצרו במדינה.

איתן ברושי: המשבר הוא עמוק מאוד בתעשייה, ואנחנו עדים לחלק ממנו.

איתן ברושי: מעניין מתי יבוא מנכ"ל האוצר לדווח על - - -

משה גפני: איתן, בוא נדבר על - - -

איתן ברושי: אם היו מקומות חלופיים – לשלוח אותם לשום מקום זה לא בא בחשבון.

איתן ברושי: לכן אני חושב שהחלטה מספר 1, אין פיטורים.

איתן ברושי: להחזיר את המכתבים ולא מפטרים עובדים.

איתן ברושי: דבר שני, לא לתת אפשרות שיפעילו את הדרום ויסגרו את הצפון.

איתן ברושי: לא ניתן ליצור פה הפרד ומשול.

איתן ברושי: זאת חברה אחת, זה נושא משותף.

איתן ברושי: יכול להיות פתרון שונה, אבל לא מצב שהדרום עובד והצפון סגור.

איתן ברושי: זה לא בא בחשבון, בטח לא באחריותנו.

איתן ברושי: לכן חוזרים לעבודה.

איתן ברושי: אני מחזיק פה החלטת ממשלה.

איתן ברושי: יש פה נציגי ממשלה, כולנו אזרחים נאמנים, אדוני היושב-ראש, יש פה החלטה עם צבע טרי מיום ה-3 ביולי 2017.

איתן ברושי: לא החלטה מלפני שנים, מעכשיו.

איתן ברושי: ההחלטה הזאת, בראשות המשרד להגנת הסביבה, אומרת מה סדר העדיפות והפתרון להמשך קיומה של הפעילות.

איתן ברושי: רק מעכשיו.

איתן ברושי: הממשלה לא יכולה לקיים את ההחלטות של עצמה?

אורן אסף חזן: ראש העיר מחזיק אותה.

איתן ברושי: עם כל הכבוד לראש עיר – אומנם לא הייתי ראש עיר, אלא ראש מועצה אזורית, אני מכיר גם את יונה – יש ממשלה בישראל.

איתן ברושי: זה לא רכב אוטונומי.

איתן ברושי: הממשלה חייבת להוביל את זה.

איתן ברושי: זו לא החלטה של ראש עיר וגם לא של גפני.

איתן ברושי: לכן אני חוזר ואומר, הפתרון הוא מידי.

איתן ברושי: יש יותר מדרך אחת.

איתן ברושי: יש יותר מדרך אחת.

איתן ברושי: ולכן הוועדה צריכה לנקוט בצעדים שמחייבים לבטל את מכתבי הפיטורים, חוזרים לעבודה.

איתן ברושי: לא מפרידים בין הצפון לדרום.

איתן ברושי: נאחזים בהחלטת הממשלה, מבצעים אותה – או הפתרון של האנייה או הפתרון של המכלים.

איתן ברושי: אין פתרון של סגירת מפעלים.

אילן גילאון: אדוני, הבעיה איננה סבוכה, היא פשוטה ויש כאן מגוון של פתרונות.

אילן גילאון: לעניין הזה אני מצמצמם את עצמי לנקודה קטנטנה, לא להטריד ממלכות.

אילן גילאון: אני לא יודע מה הפתרון היותר טוב, אבל עובדה, ובוודאי שיש פתרון, קל וחומר אם הפתרון הזה מתאים לדרום, מדוע לא יהיה מתאים לצפון בסופו של דבר?

אילן גילאון: הניסיון להמשיך לעשות את הסתירה הזאת בין חיים מצד אחד לתעסוקה מן הצד השני הוא איננו קיים במקרה הזה.

אילן גילאון: ואני מסכים עם איתן, יש פה בעיה של אחריות.

אילן גילאון: אבל אני מרגיש יותר מזה, ואני לא יודע אם לתחושה שלי יש על מה להתבסס, אבל תגיד לי אתה.

אילן גילאון: יש לי תחושה שהולך להיות כאן איזשהו סיבוב בעתיד על העניין הזה – ללכת לפטר, להטיב את מצבנו.

אילן גילאון: אני בדרך כלל לא נוטה לחזור על דברים שאני אומר, אלא על דברים של אחרים.

אילן גילאון: אני אחזור על מה שאמרתי בישיבה הקודמת – אני רוצה שכאן תתקבל החלטה בוועדה הזאת שאם אכן זה הסיבוב שהולך לקרות, מפעל חיפה כימיקלים לא יוכל לייצר לא אמוניה, אלא שמפו לקשקשים של שיער, וזה מה שצריך להיות ברור כאן.

אילן גילאון: כי זאת התחושה יותר מעבר לכל דבר אחר, שכאן העובדים הם בני ערובה לפתרון הזה.

אילן גילאון: זה שנתנו להם - - - אנחנו יודעים.

אילן גילאון: ולכן אני אומר שני דברים – אחד, לקחת אחד משני הפתרונות האלה.

אילן גילאון: נדמה לי שמה שמתאים לצפון מתאים לדרום.

אילן גילאון: גילוי נאות, אני תושב הדרום, מה אני צריך לחשוב על זה שאצלי מתאים איזוטנקים ולמעלה לא?

יעל כהן-פארן: אשדוד.

יעל כהן-פארן: אצלכם תהיה אנייה ובצפון לא.

אורן אסף חזן: מה הבעיה, יעל?

אורן אסף חזן: זיהום האוויר?

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, לא.

איילת נחמיאס ורבין: יש לך איזוטנקים - - -

אורן אסף חזן: אז איזה תרנגולת בבונקר בלבנון זורקת מילה וכולכם על הרגליים?

אורן אסף חזן: מדינת ישראל יודעת לשמור על עצמה.

אורן אסף חזן: מה יש לכם אתם?

יעל כהן-פארן: - - - מה עובר עליך?

יעל כהן-פארן: אני חייבת להבין, מה עובר עליך?

אורן אסף חזן: זה משגע אותי, כל אחד פה זורק - - -

יעל כהן-פארן: המכל הזה מסוכן, לך תגור לידו, אורן.

יעל כהן-פארן: מה עובר עליך?

אורן אסף חזן: אני גר באריאל.

אורן אסף חזן: תאמיני לי, אנחנו יודעים להתמודד עם כל מה שקיים.

יעל כהן-פארן: ולכם אין מכל אמוניה.

אורן אסף חזן: יש לנו צרות אחרות, מה זה משנה?

איילת נחמיאס ורבין: יש פתרון?

איילת נחמיאס ורבין: פתאום יש פתרון?

איילת נחמיאס ורבין: אני בעד פתרון.

איילת נחמיאס ורבין: אין לי התנגדות לפתרון לפני שאני מדברת.

אורן אסף חזן: אבל הוא לא מוכן לתת כלום, הוא אמר עכשיו.

אורן אסף חזן: הפתרון היחיד הוא לקחת להם, להפוך את זה לשטח גלילי, זה הדבר היחיד.

אילן גילאון: אני יכול לסיים את דברי, אדוני?

אילן גילאון: כל הדברים האלה אינם קורים.

אילן גילאון: כן, אני בעניין הזה ואני מבקש מכולם להבין שהלאמה זה לא להעלים משהו, זה שהלאום ייקח את האחריות על העניין הזה.

אילן גילאון: כשמדובר על 2,000 עובדים מדינת ישראל צריכה לתת את הרשת במקרה כזה אם בעל הבית משתמש בעובדים כבני ערובה, ולאפשר את המעבר הזה לידיים של העובדים, כי אז אולי אפשר יהיה אפילו לייצר מזה שמפו.

אורן אסף חזן: אילן, אני יכול לשאול אותך שאלה?

אורן אסף חזן: נראה לי שעוד לא הבנת שאמוניה במפעל זה כמו קמח במאפייה.

אורן אסף חזן: נראה לי שעוד לא הבנת את זה.

איילת נחמיאס ורבין: הוא מבין מצוין.

איילת נחמיאס ורבין: אורן, תפסיק.

אילן גילאון: מה השאלה, שכחתי, אורן?

אורן אסף חזן: אתה תוקף את ההנהלה.

אורן אסף חזן: ההנהלה אומרת לך פה – תהיה אמוניה, לא נפטר את העובדים.

אורן אסף חזן: למה אתה תוקף אותם?

אילן גילאון: חוש ההומור שלי נגמר כשזה מגיע אליך.

אורן אסף חזן: איזה מצחיק אתה.

אורן אסף חזן: כתבת את הבדיחה הזאת לבד, אילן?

איילת נחמיאס ורבין: אל תדאג, אני אתקוף את כולם.

איילת נחמיאס ורבין: השאילתה הראשונה שלי כחברת כנסת עסקה במכרז למפעל האמוניה.

איילת נחמיאס ורבין: השר להגנת הסביבה דאז היה אבי גבאי, ואני אמרתי לו במליאה שמחיר הגז לא משקף את מה שהמכרז הזה צריך.

איילת נחמיאס ורבין: הוא אמר אנחנו נדאג להביא עוד כסף.

שלי יחימוביץ': חזרנו למתווה הגז.

איילת נחמיאס ורבין: חזרנו למתווה הגז.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: חזרנו למתווה הגז.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, אני רוצה להגיד, שאלתי מישהו שקשור לחיפה כימיקלים את השאלה למה לא הייתם לצדנו כשאנחנו עתרנו כנגד מתווה הגז, כשעסקנו בשימוע נגד מתווה הגז?

איילת נחמיאס ורבין: אבל זה פרט שולי.

איילת נחמיאס ורבין: הם לא היו אתנו אז.

איילת נחמיאס ורבין: זה מקרה שבו יש לי טענות לכולם.

איילת נחמיאס ורבין: אני פירטתי את הטענות שלי על התנהלות ההנהלה בכתב.

משה גפני: פתרונות.

איילת נחמיאס ורבין: פתרונות.

איילת נחמיאס ורבין: פתרונות לעובדים.

איילת נחמיאס ורבין: לא ראיתי מקרה כזה, היושב-ראש גפני, שאף שר בממשלה – אנחנו כל הזמן פונים לשר להגנת הסביבה כאילו הוא אמור להביא את הפתרון.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, יש שר אוצר, יש שר כלכלה שאמור להיות אמון על התעשייה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו עסקנו במפעל שמפטרים בו ותיכף נעסוק בעוד מפעל קטן שמפטרים בו.

איילת נחמיאס ורבין: מישהו פה צריך להתעורר.

איילת נחמיאס ורבין: יש פה עוד שרים, ואליהם אני פניתי בשבוע שעבר וביקשתי מהם להושיב את כל הנוגעים בדבר, כולל עיריית חיפה, מה שהם היו צריכים לעשות מזמן ולא רק בחסות בג"ץ, אלא בחסות ממשלת ישראל, שבעיני היא אחראית לעניין.

איילת נחמיאס ורבין: אלא אם כן רוצה ממשלת ישראל לומר את הדבר הבא: שהיא לא מעוניינת בתעשיית דשנים במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: ונדמה לי שזה לא המצב.

איילת נחמיאס ורבין: אם היא לא מעוניינת בתעשיית דשנים, שתציע רשת ביטחון לכל העובדים הנהדרים שיושבים כאן, שבסוף אנחנו צריכים לזכור את כל הייצור ואת כל הדברים המדהימים שעושים בכל חברה – בסופו של דבר עושים יחד עם העובדים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: זאת השותפות וזאת האחריות.

משה גפני: מה זה רשת הביטחון שאת מציעה?

איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לך.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר, אם המדינה מחליטה שהיא לא רוצה יותר תעשיית דשנים במדינת ישראל – צריך להבין שזאת המשמעות – אז היא צריכה להביא חלופות תעסוקה במפרץ חיפה, או רשת ביטחון כלכלית שקשורה למשאבים, יש קרנות בערבות מדינה.

איילת נחמיאס ורבין: יש הרבה מאוד דרכים להציע פתרונות.

איילת נחמיאס ורבין: אם הייתי חושבת שהמדינה אומרת שהיא לא רוצה תעשיית דשנים – אי-אפשר כל הזמן להתפעל מה"סטרטאפ ניישן" ותעשיית הדשנים וכל מה שאנחנו עושים פה, וברגע האמת להתעסק בתעשייה רק כשמפעלים קורסים פה ו-800 עובדים הולכים הביתה.

איילת נחמיאס ורבין: עם כל הכבוד, לא ראיתי דבר כזה – אף שר, אף מנכ"ל משרד ממשלתי – אני לא מדברת על המשרד להגנת הסביבה – לא מוכן לגעת בעניין הזה של חיפה כימיקלים.

איילת נחמיאס ורבין: לא מוכנים להתקרב למנכ"ל.

איילת נחמיאס ורבין: חברים וחברות, בסוף יש עובדים שהולכים הביתה, אנחנו לא יכולים לתת לזה לקרות.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להגיד שיש כאן מצב שהוא קונפליקט, ואני מזכירה לכם – אורן, שאלת מה מסוכן במכל – מכל האמוניה מסוכן.

יעל כהן-פארן: הקונפליקט הוא - - -

אורן אסף חזן: לא שאלתי מה מסוכן, אמרתי שזה לא עניין של איכות סביבה.

אורן אסף חזן: אל תהפכי לי את המילים.

יעל כהן-פארן: זה עניין של סכנה לאזרחים שחיים בסביבתו.

משה גפני: נכון.

יעל כהן-פארן: תתייחס לזה כאיכות סביבה, תתייחס לזה כסכנה.

יעל כהן-פארן: זה מכמה היבטים – גם סכנה של פגיעה במקרה של מלחמה, חס וחלילה, מה שאמרת תרנגולת בלבנון.

יעל כהן-פארן: זו לא תרנגולת, אני מתייחסת לדבריו ברצינות.

יעל כהן-פארן: שתיים, רעידת אדמה – יש שם את שבר יגור בחיפה.

אורן אסף חזן: המכל כבר לא הסיפור, המכל מאחורינו.

יעל כהן-פארן: שלוש, המכל – אני חוזרת - - -

אורן אסף חזן: אבל נגמר, המכל מאחורינו.

אורן אסף חזן: למה ללכת אחורה?

אורן אסף חזן: בואו נסתכל קדימה.

יעל כהן-פארן: 31 שנה המכל הזה – חוזק החומרים שם בסימן שאלה.

יעל כהן-פארן: הוחלט שהוא נסגר.

יעל כהן-פארן: בית המשפט העליון לפני שבוע וחצי – גמרנו.

יעל כהן-פארן: ב-18.9 המכל צריך להיות ריק.

יעל כהן-פארן: ההחלטה היא שעד ה-18.9 חיפה כימיקלים צפון לא יקבל היתר רעלים, לא יקבל שום חלופה, גם לא איזוטנק, עד - - -

<יורם ראב"ד: לא נכון.

יעל כהן-פארן: זה מה שאני קראתי בפסיקת בית המשפט.

<יורם ראב"ד: יעל, זה לא נכון.

יעל כהן-פארן: 18.9 המכל צריך להיות ריק.

איילת נחמיאס ורבין: 8.9.

איילת נחמיאס ורבין: 8.9.

יעל כהן-פארן: עד ה-18.

יעל כהן-פארן: אני קראתי 18, אולי פספסתי אחד.

יעל כהן-פארן: בכל מקרה, יש פה קונפליקט של תעסוקה מול ביטחון לאוכלוסייה.

יעל כהן-פארן: הקונפליקט הזה הוכרע, אבל זה לא שאין פתרונות.

יעל כהן-פארן: גם כשישבו על המדוכה המשרד להגנת הסביבה וגם בבתי המשפט – זה לא שאין פתרונות.

יעל כהן-פארן: מה שהוצע כאן על-ידי המשרד להגנת הסביבה, שהפתרון שהם בחרו בהחלטת הממשלה לא מתאפשר ממניעים משפטיים, והרעיון, שאני לא יודעת מאיפה הוא הגיע, להפקיע את האדמות ולהפוך את זה למשהו שהמדינה תכריע לגביו הוא הזוי לחלוטין.

יעל כהן-פארן: הוא הזוי לחלוטין.

יעל כהן-פארן: וגם ההחלטה - - -

משה גפני: יעל, מה הפתרון שאת מציעה?

משה גפני: זה הנושא של הדיון.

יעל כהן-פארן: גם החלטת הממשלה של מכל צף של 2,600 טון – זה לא שהוא יהיה בלב ים.

יעל כהן-פארן: הוא יהיה צמוד למכל האמוניה הקיים.

יעל כהן-פארן: אולי יפרקו אותו מתישהו, אבל הוא יהיה מכל צף בלב מפרץ חיפה, צריך לשים את זה על השולחן.

יעל כהן-פארן: זה גם מסוכן מאוד.

יעל כהן-פארן: אני ראיתי את חוות הדעת, ועכשיו נשאלת השאלה איך - - -

אורן אסף חזן: מי שמך?

יעל כהן-פארן: יש פה עניין מקצועי, ויש פה ויכוח בין גורמים מקצועיים - - -

<יורם ראב"ד: אם זה מקצועי, איך את מביעה דעה על זה?

משה גפני: יורם, אתה לא יכול.

אורן אסף חזן: בדיוק, זה מה שאני מנסה להבין.

מיכל בירן: האמת היא שהיא עוסקת בזה שנים.

יעל כהן-פארן: אני קראתי את המסמכים.

יעל כהן-פארן: להבנתי, מחוות הדעת, המכל הצף הזה הוא גם מאוד מאוד מסוכן, נקודה.

יעל כהן-פארן: עכשיו השאלה היא מה עושים.

יעל כהן-פארן: אנחנו מדברים על תקופת מעבר, בהנחה שיצא לדרך הקמת מפעל אמוניה בדרום.

יעל כהן-פארן: ממשיכים לדבר עליו.

יעל כהן-פארן: אז אנחנו מדברים על תקופה של כמה זמן?

יעל כהן-פארן: אם רוצים ומוצאים את הדרך לעשות את זה מהר, שנתיים-שלוש.

יעל כהן-פארן: מה קורה?

יעל כהן-פארן: איך המדינה ביחד עם המפעלים מוצאים את הפתרון כדי שלא יפטרו עובדים, כדי שתישאר תעסוקה?

יעל כהן-פארן: קודם כל, הדבר המרכזי שכרגע על השולחן, שהוא חלופה אפשרית מבחינה משפטית ושלא חף מסיכונים, אבל פחות סיכונים מהמצב הקיים והמצב הבלתי של המכל הצף, שהוא גם מסוכן מאוד, זה האיזוטנקים.

יעל כהן-פארן: אני מבינה - - -

<נדב שחר: אבל המכל הצף נקבע על-ידי כל בעלי המקצוע כהרבה יותר בטוח.

<נדב שחר: איך את אומרת שהוא יותר מסוכן?

משה גפני: נדב, אני אוציא אותך.

משה גפני: אני לא מסכים לדבר הזה.

יעל כהן-פארן: אני קראתי את חוות הדעת של אלי שטרן.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להזכיר לכולם שמאחורי כל הדיון שלנו כאן יש את פניית מבקר המדינה ליועץ המשפטי לממשלה לבחון חשדות לפלילים בכל ההתנהלות של החודשים האחרונים בעניין החלופה של האמוניה.

אורן אסף חזן: אני חושב שהוא צריך לבחון גם מה האינטרס של יונה יהב.

יעל כהן-פארן: ואני רוצה שנזכור את זה, יש כאן התנהלות – אני לא יודעת - - -

משה גפני: הצעות לפתרון אני רוצה.

יעל כהן-פארן: תנו לי לסיים.

יעל כהן-פארן: אני יודעת שמבקר המדינה קיבל את כל החומר, כמו שאנחנו יודעים, וזאת המלצתו.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר, בדרום הם כנראה מוצאים פתרונות.

יעל כהן-פארן: הם ייתנו להם לעשות שימוש באיזוטנקים.

יעל כהן-פארן: הם יקבלו החלטה שתיתן להם אישור רעלים, גם אם זה אמצע ספטמבר, אז מה?

יעל כהן-פארן: אז המפעל יקרוס.

יעל כהן-פארן: מפעל שהרוויח מאות מיליונים בשנה רווח נקי לבעלים.

יעל כהן-פארן: זה המפעל.

יעל כהן-פארן: אנחנו לא חשופים לדוחות הכספיים שלהם כי הוא מפעל פרטי.

אורן אסף חזן: העין שלך על הכסף שהם הרוויחו, או על העובדים שאנחנו רוצים לדאוג להם?

יעל כהן-פארן: לא, להיפך.

אורן אסף חזן: אבל את רוצה לדאוג לעובדים, מה זה משנה?

דב חנין: אורן, מה יהיה?

דב חנין: אפשר לנהל דיון בוועדה הזאת?

יעל כהן-פארן: - - - שלא יתקמצנו לי על חודשיים - - - שלא יתקמצנו.

דב חנין: למה אתה לא מוציא אותו?

דב חנין: אי-אפשר ככה.

דב חנין: למה אתה לא מוציא אותו?

שלי יחימוביץ': גפני, אי-אפשר.

משה גפני: לא, אי-אפשר, אני יודע.

משה גפני: אורן, אתה לא מפריע לדיון.

יעל כהן-פארן: הסיכון באיזוטנקים הוא שצריך להרים אותם ולשנע אותם.

יעל כהן-פארן: השינוע, תוספת של כמות של כ-90-80 איזוטנקים בשבוע למפעל שצריך לעבור מהנמל למפעל שנמצא 20-10 קילומטר משם.

יעל כהן-פארן: זה אפשרי.

<קריאה: לא, פחות.

דב חנין: פחות.

דב חנין: פחות.

יעל כהן-פארן: פחות.

יעל כהן-פארן: מה שהיה כתוב בדוח של שטרן.

יעל כהן-פארן: אני קראתי אותו, בניגוד אליך.

יעל כהן-פארן: מכל קטן, גם אם יקרה לו משהו – חס וחלילה, וזה ברמת הסתכנות גבוהה מאוד – זה לא מסכן את כל תושבי מפרץ חיפה.

משה גפני: את מציעה איזוטנקים.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: שלי יחימוביץ בבקשה.

יעל כהן-פארן: ההסתברות היא אחד למיליון שיקרה משהו.

יעל כהן-פארן: תודה.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, אנחנו ניהלנו כאן מאות דיונים על פיטורים.

שלי יחימוביץ': אני לא חושבת שאי-פעם ניהלנו דיון על פיטורים כל-כך מופרכים ומיותרים שלא אמורים להתרחש.

שלי יחימוביץ': אין שום סיבה, העובדים האלה נחוצים.

שלי יחימוביץ': בסופו של דבר יימצא פתרון, ולצערי, לא בגלל שלמישהו אכפת מהעובדים, אלא בגלל שהתעשייה הישראלית לא יכולה להתקיים בלי פתרון, זה ברור לחלוטין.

שלי יחימוביץ': והפתרון הזה יימצא בסוף.

שלי יחימוביץ': אז העובדים בינתיים משמשים בשר תותחים, וברור לנו לחלוטין שיימצא הפתרון.

שלי יחימוביץ': להנהלה המפעל הזה, מכל האמוניה, היה תרנגולת שהטילה ביצי זהב בלי הכרה.

שלי יחימוביץ': הבעלים התעשרו ממנו לאורך השנים.

שלי יחימוביץ': אז לא שמעתי טענות על קיצור המנגנונים הבירוקרטיים, שנשמעה כאן עכשיו קריאה שצריך עכשיו לקצר את הבירוקרטיה.

שלי יחימוביץ': לא שמענו על זעקות לקיצור הבירוקרטיה כשהכסף זרם כמים מהתרנגולת הזאת.

שלי יחימוביץ': שמעתי אותך, נדב, מדבר על כך שההנהלה הציעה תשעה פתרונות, 11 פתרונות, 13 פתרונות בחודשים האחרונים.

שלי יחימוביץ': ארבע שנים היו לכם למצוא פתרונות.

<יורם ראב"ד: לא היו.

<יורם ראב"ד: לא היו.

שלי יחימוביץ': ארבע שנים.

משה גפני: יורם, אתם תקבלו רשות לענות אם תבקשו.

שלי יחימוביץ': 11 פתרונות.

שלי יחימוביץ': הרי ברור לחלוטין שיימצא פתרון ושכרגע נחוץ פתרון ביניים, ואתם יכולים לשאת בעלות של פתרון הביניים ולהמשיך להעסיק את העובדים האלה.

שלי יחימוביץ': זה לא שאתם תספגו הפסדים, אתם פשוט תרוויחו קצת פחות, כמו שהרווחתם כל-כך הרבה לאורך השנים.

שלי יחימוביץ': כל יפי הנפש – אני מקבלת כל מיני הערות שצריך לוותר על חיפה כימיקלים צפון כי עבר זמנם, ולעשות הסבה לעובדים להייטק, לתיירות.

שלי יחימוביץ': כל מיני שטויות כאלה.

שלי יחימוביץ': קחו את אלי אלבז, יו"ר הוועד.

שלי יחימוביץ': אלי, אתה בן 62?

<אליהו אלבז: 61.

שלי יחימוביץ': 61.

שלי יחימוביץ': לכו תעשו לו עכשיו הסבה להייטק.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

שלי יחימוביץ': איזו אכזריות.

שלי יחימוביץ': זה כל-כך מקומם.

שלי יחימוביץ': יש כאן חיים של בני אדם.

שלי יחימוביץ': כל חייהם הם עובדים במפעל הזה.

שלי יחימוביץ': אנחנו שמענו את זה גם מההנהלה – הפתרון המופרך עכשיו שהאיזוטנקים יגיעו לחיפה, ואז ייסעו לדרום.

שלי יחימוביץ': יש בזה איזושהי הפחתת סיכון סביבתי?

שלי יחימוביץ': הרי זה הדבר הכי מופרך ששמעתי בעולם, זה הפתרון הכי חלמאי שיש.

משה גפני: מה את מציעה?

שלי יחימוביץ': הפתרון של יעל נשמע לי פתרון מצוין.

שלי יחימוביץ': הפתרון של איזוטנקים הוא פתרון ביניים, שלא יהיו אי-הבנות.

יעל כהן-פארן: לזמן ביניים, בדיוק.

שלי יחימוביץ': אף אחד לא חושב שזה הפתרון.

שלי יחימוביץ': הרי ברור שהפתרון הוא מפעל אמוניה בדימונה בגז טבעי.

משה גפני: אתם תצטרכו להשיב.

שלי יחימוביץ': גפני, עוד לא סיימתי.

שלי יחימוביץ': שום מכרז לא יהיה ולא יסתיים בטוב לגז טבעי אם עלות ליחידת אנרגיה תמשיך להיות קרוב ל-6 דולר ליחידת אנרגיה.

שלי יחימוביץ': הרי המחיר הזה הוא מופרך.

שלי יחימוביץ': אין שום סיבה שמישהו ייקח על עצמו להתמודד במכרז עם מחירי גז כאלה.

שלי יחימוביץ': אני לא אכנס עכשיו לסוגית הגז.

איילת נחמיאס ורבין: ואף מפעל לא מתחבר.

שלי יחימוביץ': ואף מפעל לא מתחבר, וכן הלאה.

שלי יחימוביץ': יש ניסיון עכשיו לעשות הפרד ומשול בין דימונה לבין חיפה.

שלי יחימוביץ': גורלם של עובדי - - -

משה גפני: זה לא דימונה, זה הנגב.

שלי יחימוביץ': נכון.

שלי יחימוביץ': יש שם עובדים רק מדימונה.

שלי יחימוביץ': אבל אני לא סתם אומרת דימונה, כי אתה רוצה שלא נזכיר שמות, אבל יש הבדל תהומי בין ראש העיר בני ביטון, שנלחם בחירוף נפש, כמו אריה על הגורל של הפרנסה של העובדים שלו, לעומת ראש עיר שנע עם משב הרוח, מפקיר את העובדים, לא מעניין אותו מה יעלה בגורלם.

שלי יחימוביץ': במקום לבוא עם פתרון ולהוביל אותו ולקחת דוגמה מבני ביטון, הוא פשוט מזניח אותם.

שלי יחימוביץ': הוא רואה סקר, הוא פועל לפי הסקר הנוכחי.

שלי יחימוביץ': אני רוצה כן רוצה לנצל את הבמה הזאת ולקרוא לראש עיריית חיפה להיכנס לעובי הקורה ולמצוא פתרון, ולא להתנער מהעובדים האלה בכל מיני תרגילים.

שלי יחימוביץ': הם לא יכולים להגיד את זה, אני יכולה להגיד את זה בשמם.

שלי יחימוביץ': כמובן שלהנהלה יש חלק משמעותי כאן, אבל יש ממשלה בישראל.

שלי יחימוביץ': יש ממשלה בישראל.

שלי יחימוביץ': איפה ראש הממשלה?

שלי יחימוביץ': איפה שר האנרגיה?

שלי יחימוביץ': איפה שר האוצר?

שלי יחימוביץ': איפה הם?

שלי יחימוביץ': מדובר בפיגוע המוני.

שלי יחימוביץ': אם היה מדובר בפיגוע ביטחוני, חס וחלילה, הקבינט המדיני-ביטחוני כבר היה יושב יומם ולילה ומוצא פתרון, אגב, יותר יקר.

מיקי רוזנטל: הם לא מקשיבים לרעשי רקע.

מיקי רוזנטל: אין להם זמן לרעשי רקע.

שלי יחימוביץ': תראו איך הם מצאו בתוך שעה את הפתרון החלופי, שבסוף לא היה, למגנומטרים בעלות של 100 מיליון שקלים.

שלי יחימוביץ': תוך שנייה, ככה, 100 מיליון שקלים.

שלי יחימוביץ': שימצאו את הפתרונות האלה.

שלי יחימוביץ': אני לא נכנסת לגופה של ההנהלה, אני רק אומרת כמה קל לשלוף מאות מיליונים ומיליארדים בהחלטות חפוזות, וכמה קל להתנער מהעובדים האלה.

שלי יחימוביץ': ולכן אני מבקשת מההנהלה – יהיו תשובות

שלי יחימוביץ': יכם אשר יהיו – להיענות למצער להצעתו של יושב-ראש הוועדה משה גפני, שהוא אדם מאוד מדוד, מתון, יעיל ויודע להביא לפתרונות, ואפילו להישאר כאן אחרי הישיבה הזאת ולדבר על פרטי הסכם הביניים שבו ייעצרו הפיטורים עד שיימצא פתרון.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אפשר בקיצור.

יוסי יונה: אני רוצה לשתף אתכם באנקדוטה.

יוסי יונה: אני נולדתי 500 מטר מהמקום הזה, עד שהתוודעתי לעובדה שחייתי המון שנים במקום מסוכן מאוד.

יוסי יונה: אני לא מוריד מהחומרה של הדברים הללו.

יוסי יונה: אם הייתי יודע, אולי היינו עוברים דירה מהר יותר.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, כפי שנאמר כאן, האיזוטנקים זה הפתרון הסביר.

יוסי יונה: אנחנו עומדים פה בפני עובדות – אם באמת יש הכרעה חלוטה של בית משפט שאומרת ששני הפתרונות הללו – גם המכל צריך להתרוקן וגם האנייה היא בעייתית, אז זו עובדה שצריך להתחשב בה.

יוסי יונה: יכול להיות שנציג העירייה לא הציג את הדברים באופן אמין.

<יורם ראב"ד: ממש לא.

יוסי יונה: כך הוא אומר, שיש פסק דין חלוט שאומר שגם האופציה הזאת היא לא ראויה מבחינה בטיחותית.

יוסי יונה: אני ביקרתי שם, כמו המון חברי כנסת, ביום חמישי שעבר, וחשנו את החשש, את החרדה ואת הכאב.

יוסי יונה: המטרה המרכזית שאנחנו מתכנסים בגינה היא כדי להציע יחד אתך, אדוני היושב-ראש, הצעה שתהיה מקובלת גם על בעלי המפעל, ובמיוחד שתהיה מקובלת על-ידי העובדים, כי הרצון שלנו הוא משותף – להבטיח את המשך התעסוקה שלהם במפעל.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, יש לי המון מה להגיד בדיון הזה.

דב חנין: אני מלווה את הנושא הזה שנים ואני מכיר אותו לעומק.

דב חנין: אני אנסה להיות תמציתי מאוד.

דב חנין: אומר לך, אדוני היושב-ראש, משהו מאוד מאוד מסריח בדיון הזה, והסירחון הזה, שכולנו מרגישים בחדר הזה, הוא לא סירחון של אמוניה, למרות שאמוניה הוא חומר מאוד מסריח.

דב חנין: תראו מה קורה לנו כאן – יש לנו מפעל שמרוויח בענק, אבל בגלל בעיה זמנית בתהליך הייצור הוא פתאום רוצה לסגור את המפעלים ולזרוק את העובדים הביתה.

דב חנין: נקודה ראשונה.

דב חנין: נקודה שנייה, יש לנו פתרון שהוא לגמרי למרחקים גדולים מאוד, לנגב, להביא מנמל אשדוד ומנמל חיפה איזוטנקים, אבל למרחק של חמישה ק"מ על מסילת ברזל קיימת מהנמל ועד המפעל זה לא אפשרי.

דב חנין: מוזר מאוד.

דב חנין: יש לנו הנהלה שהמון שנים יודעת שיש בעיה באמוניה, אמוניה זה חומר גלם מרכזי בשבילה, אבל כל המשק הישראלי יסתדר, כולם יסתדרו, לכולם יש פתרונות אמוניה חוץ מלחיפה כימיקלים.

דב חנין: אז הדיון הזה, אדוני היושב-ראש, מאוד מאוד מסריח.

דב חנין: מאוד מאוד מסריח.

דב חנין: וכן, אי-אפשר לפטור בלא כלום את הממשלה – החל מהסירחון של מתווה הגז המושחת הזה, שעכשיו אנחנו רואים את המחירים שלו, וכלה בכל ההתנהלות בפרשת האמוניה.

דב חנין: מי הגורם היחיד מסביב לשולחן שלא אשם בכלום?

דב חנין: הגורם היחיד מסביב לשולחן שלא אשם בכלום הם העובדים האלה.

דב חנין: הם העובדים האלה.

<יורם ראב"ד: זה אתה.

<יורם ראב"ד: זה אתה.

דב חנין: הם העובדים האלה.

דב חנין: אתה חוצפן.

משה גפני: יורם, אני לא מוכן לזה.

דב חנין: אתה חוצפן.

דב חנין: אתה חוצפן.

דב חנין: העובדים האלה לא אשמים בכלום.

<יורם ראב"ד: הוא אומר דברים לא נכונים.

דב חנין: אתה חוצפן.

דב חנין: אמרתי לך, אתה חוצפן, אני אגיד לך עוד פעם אתה חוצפן.

<יורם ראב"ד: זה שאתה אומר דברים לא נכונים זה לא מחזק את זה.

משה גפני: אבל יורם, אתה לא יכול לעשות דבר כזה, עם כל הכבוד.

משה גפני: אתה יודע את זה.

דב חנין: הוא חוצפן.

דב חנין: העובדים לא אשמים בכלום.

דב חנין: אבל העובדים האלה, שלא אשמים בכלום, הם העובדים שמייצרים את כל הרווחים, עכשיו הם צריכים לשלם את המחיר.

דב חנין: על מה?

דב חנין: על מה הם צריכים לשלם את המחיר?

דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לומר שיש פתרונות גם לטווח הארוך וגם לטווח הקצר.

דב חנין: דובר פה על האיזוטנקים.

דב חנין: יש בעיות באיזוטנקים, אבל כפתרון ביניים, זה פתרון אפשרי.

דב חנין: זה פתרון אפשרי.

דב חנין: ואם רוצים להפעיל את המפעל ורוצים להמשיך להרוויח מאות מיליונים כמו שמרוויחים, אפשר לעשות את זה.

דב חנין: מה צריך לעשות עכשיו, אדוני היושב-ראש?

דב חנין: ראשית, לבטל את מכתבי הפיטורים, חד-משמעית.

דב חנין: לבטל אותם.

דב חנין: אין סיבה להשאיר את חרב הפיטורים על העובדים האלה.

דב חנין: המפעל הזה הרוויח כל-כך הרבה כסף, ומרוויח גם היום כל-כך הרבה כסף – חודש, חודשיים, שלושה של פתרונות ביניים, של המתנה, אפשר לספוג את זה.

דב חנין: למה שהאנשים האלה ילכו הביתה?

דב חנין: לבטל את מכתבי הפיטורים.

דב חנין: אבל אם הנהלת חיפה כימיקלים לא רוצה להמשיך להרוויח מאות מיליונים, אנחנו מוכנים להרוויח במקומם.

דב חנין: אנחנו, מדינת ישראל, ניתן לעובדים לנהל את המפעל הזה – יודעים לייצר, יודעים להפעיל, יודעים לנהל – במקום ההנהלה הכושלת הזאת והחוצפן שיושב מולי, הם יעשו את זה הרבה יותר טוב.

מיקי רוזנטל: אדוני, בשביל לא לחזור על כל הדברים באמת, בוא נגיע להצעות תכליתיות.

מיקי רוזנטל: אני חושב שהפתרון הוא כדלקמן: אחת, לא יהיו לא פיטורי עובדים.

מיקי רוזנטל: שתיים, לא תהיה פגיעה או סכנה לתושבי מפרץ חיפה.

מיקי רוזנטל: הפתרון הוא שעיריית חיפה תוציא רישיון עסק זמני של שישה חודשים, שבתוך ששת החודשים האלו לא מפטרים עובדים, מוצאים פתרונות כמו שצריך.

מיקי רוזנטל: אני מציע לך שהוועדה תיקח אחריות על זה, כי הממשלה לא יודעת לטפל בזה.

מיקי רוזנטל: אני אומר לך את זה בצער.

מיקי רוזנטל: אין פה הנהגה, אני מצטער, זה לא נושא פוליטי, זה לא ימין ושמאל.

מיקי רוזנטל: הרי זו לא בעיה חדשה, זו בעיה שנמשכת כבר כמה שנים.

מיקי רוזנטל: אני לא רוצה לתת ציונים לאף אחד, אבל הם לא יודעים לפתור בעיות.

מיקי רוזנטל: על המפא"יניקים היו אומרים הרבה דברים נכונים, אבל הם ידעו לנהל מדינה, ואלה, לצערי, לא יודעים לנהל מדינה.

מיקי רוזנטל: ולכן מה שאני מציע לך, אדוני, זה כדלקמן: לקרוא לעיריית חיפה להוציא רישיון עסק זמני.

מיקי רוזנטל: שתיים, להנהלה, להודיע עכשיו שאין פיטורים, שהפיטורים מבוטלים.

מיקי רוזנטל: שלוש, שהוועדה בראשותך תזמן את כל הגורמים – את המשרד להגנת הסביבה, פיקוד העורף, עיריית חיפה וכולי – ותמצא את הפתרון.

מיקי רוזנטל: אגב, כולם פה מבינים באמוניה.

מיקי רוזנטל: איזה גאונים, כולם פה מבינים באמוניה, רק אני לא מבין שום דבר, אבל אני מבין משהו בפתרונות, וזה הפתרון היחיד האפשרי.

מיקי רוזנטל: תודה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבר התרגלנו שזאת מדינת חלם.

אורן אסף חזן: אבל גם לחלם יש גבול.

אורן אסף חזן: צריך להגיד את האמת בצורה הכי פשוטה – הממשלה החליטה על פתרונות.

אורן אסף חזן: ההנהלה מסכימה לפתרונות.

אורן אסף חזן: העובדים מייחלים להישאר בעבודה שלהם.

אורן אסף חזן: יש רק בן אדם אחד שלא מוכן שזה לא יקרה, קוראים לו יונה יהב.

<קריאה: זה לא רק יונה יהב.

<קריאה: אז למה הוא לא נותן היתרים?

אורן אסף חזן: ויש עוד סיפור.

אורן אסף חזן: כל מי שלמעלה פשוט מפחד להתעסק אתו, זו הבעיה העיקרית.

אורן אסף חזן: אז אני מציע פתרון אחר, כי הפתרון איך להביא את האמוניה – אדון גילאון, שאתה מומחה גדול - - -

משה גפני: למה אתה מתייחס לחברי הכנסת?

משה גפני: דבר אלי.

אילן גילאון: זה בסדר, אני לא מתייחס אליו.

אורן אסף חזן: אני אסביר למה.

אורן אסף חזן: כי אני חושב שהם פשוט לא מבינים, הם צועקים על ההנהלה תשאירו את העובדים, תשאירו את העובדים.

אורן אסף חזן: אין בעיה, כמה זמן?

אורן אסף חזן: עוד חודש, עוד חודשיים, עוד שלושה?

אורן אסף חזן: הם פשוט לא מבינים שאם אין אמוניה, אין עבודה, ואת זה אמרו לי העובדים, לא ההנהלה.

אורן אסף חזן: אני מבין לבד, אף אחד לא אמר לי את זה, אבל אם אתה שואל אותי, ההנהלה החליטה לעשות מה שבעיני הוא לא בסדר, אבל אין לה ברירה, לאיים בפיטורין כי ארבעה חודשים היא משלמת משכורות ואף אחד לא דוחף להפעיל את הפתרון, להוציא אותו לפועל.

אורן אסף חזן: וזו הבעיה העיקרית.

יוסי יונה: אורן, אתה מוכן - - -

משה גפני: לא, יוסי, אני לא מסכים לזה.

משה גפני: אתה רוצה דיון עכשיו?

יוסי יונה: אולי.

משה גפני: לא, אני לא.

משה גפני: אני לא.

משה גפני: הייתה לי ישיבה עכשיו עם ראש הממשלה.

משה גפני: לא הלכתי בגלל הסיפור של חיפה כימיקלים.

משה גפני: אני לא הולך לפתוח פה שאלות ותשובות.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, נמאס לי מראשי ערים ששוכחים שהם רק ראשי ערים ולא ראש הממשלה, והם מתנהגים כמו שריפים, והם מקבלים החלטות שאף אחד לא יכול להבין אותן.

אורן אסף חזן: אגב, ראינו את אותו דבר בדיוק במטמנת ברקת, ששם ראש עיריית שוהם קיבל החלטה שהוא סוגר את המטמנה, מבטל את רישיון העסק בלי הסבר.

אורן אסף חזן: שם הם פנו לבית משפט, בית המשפט ביטל את הצו.

אורן אסף חזן: פה מדברים על כך שלבית משפט ייקח שנה.

אורן אסף חזן: והם לא צריכים לשלם את המחיר.

אורן אסף חזן: אני אגלה לכם סוד, בסוף זה עסק פרטי, גם ההנהלה לא צריכה לשלם את המחיר.

משה גפני: מה אתה מציע?

אורן אסף חזן: אני מציע דבר פשוט.

אורן אסף חזן: יש דבר כזה שנקרא שטח גלילי.

אורן אסף חזן: שטח גלילי מוגדר משתי סיבות - -

יעל כהן-פארן: אורן, זה רעיון גרוע.

אורן אסף חזן: - - סיבה אחת, כיוון שלא ידעו לקרוא את המפות שהשאירו הבריטים אחריהם, אז את חלק מהמקומות השאירו בשליטת המדינה.

אורן אסף חזן: פעם שנייה, זה בדיוק המקומות האלה, מקומות שבהם רשות מקומית - - -

משה גפני: כן, אבל המקום הזה מפריע.

משה גפני: המקום הזה מסוכן.

אורן אסף חזן: זה בדיוק העניין.

אורן אסף חזן: זו טעות שלך.

אורן אסף חזן: אתם צריכים להבין שמדובר פה על הליך שהוא זמני, מדברים פה על שנתיים.

אורן אסף חזן: אתה לא יכול לצפות – כולם פה אומרים שההנהלה תמשיך לשלם משכורות ותמתין.

אורן אסף חזן: כמה זמן?

אורן אסף חזן: אף אחד לא עונה כמה זמן.

אורן אסף חזן: תגידו כמה זמן.

מיקי רוזנטל: אמרנו – חצי שנה, רישיון עסק זמני.

אורן אסף חזן: ואם בתום חצי שנה לא יהיה רישיון עסק זמני?

אורן אסף חזן: אז עוד פעם נגיד אבל דיברנו לפני חצי שנה?

מיקי רוזנטל: אם ועדת הכספים תיכנס לעניין, נפתור את זה.

מיקי רוזנטל: אנחנו פתרנו בעיות יותר מסובכות מזה.

אורן אסף חזן: הרי אם המשרד לאיכות הסביבה אומר שיש לו פתרונות שהוא מוכן לקיים אותן, והמפעל מוכן לקבל אותן, ואף אחד לא רוצה לקבל את ההחלטה, בואו נעביר את הסמכות למשרד לאיכות הסביבה.

אורן אסף חזן: ניתן להם רישיון עסק, אני לא מבין למה זה כזה מורכב.

מיקי רוזנטל: צריך לשנות את החוק.

אורן אסף חזן: אז נשנה את החוק, מה קרה?

משה גפני: אבל כל דבר לוקח זמן.

מיקי רוזנטל: אורן, אתה צריך פתרון ריאלי, לא פתרון תיאורטי.

אורן אסף חזן: הפתרון הריאלי הוא שמשה כחלון, שר האוצר, ירים טלפון למי שהיה מנהל מטה הבחירות שלו ויגיד לו אל תביך אותי, תן להם רישיון עסק זמני, ואחרי זה נתמודד.

אורן אסף חזן: אתה שואל אותי על פתרון.

אורן אסף חזן: יש פתרונות, פשוט לא רוצים - - -

מיקי רוזנטל: בטבע שמעת את קולו של כחלון?

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, בקצרה, כי כל הפרטים נדונו כאן והועלו על-ידי חברי.

אחמד טיבי: אנחנו צריכים להתמקד בשתי נקודות – א', מניעת פיטורי העובדים, ב', מניעת – אני לא אגיד מזעור – הנזק והסכנה של האמוניה.

אחמד טיבי: כל חברי הכנסת כאן, ללא הבדל קואליציה או אופוזיציה, מסכימים על הצורך לבטל, להשעות או להקפיא את פיטורי העובדים.

אחמד טיבי: נקודה אחת שהזכיר דב, בגלל העובדים האלה המפעלים האלו מרווחים.

אחמד טיבי: הם הרוויחו המון כסף במשך השנים.

אחמד טיבי: לכן לא נורא אם כמה חודשים שולמו להם משכורות - -

יוסי יונה: רעב.

אחמד טיבי: - - כמו שאומר הבעלים.

אחמד טיבי: זה לא נורא, הם עשרות שנים עבדו שם וגרמו לרווחים כאלה.

אחמד טיבי: ולכן אני מציע להתכנס להצעתו של היושב-ראש, שהיא הצעה של כל חברי הוועדה, כדי להשעות ולהקפיא את הפיטורים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אפשר רק משפט אחד?

משה גפני: לא.

אורן אסף חזן: בסוף זה דיון עקר.

אורן אסף חזן: אתה יודע למה?

אורן אסף חזן: כי הגוף היחיד שיש לו את המפתח לפתוח את המפעל הוא עיריית חיפה והוא לא פה בדיון.

אורן אסף חזן: אנחנו מדברים אחד עם השני.

משה גפני: בסדר, שמענו, אמרת את זה.

משה גפני: אמרת את זה.

אורן אסף חזן: 40 שנה לא קרה כלום, פתאום מפחדים לתת אישור לשנתיים.

<שרגא ברוש: לי לא תפריע?

אורן אסף חזן: אני אשתדל, אם לא תדבר שטויות.

משה גפני: מותר לאנשים לדבר פה שטויות.

<שרגא ברוש: השטות הראשונה שאני רוצה להגיד, שאני מסכים עם כמעט כל מילה שאמר אורן חזן.

<שרגא ברוש: זה מעניין.

<שרגא ברוש: מה הניסיון הזה של מישהו לא בחדר הזה לסכסך בין ההנהלה לעובדים?

<שרגא ברוש: ההנהלה והעובדים רוצים בדיוק את אותו דבר, שהמפעל יישאר פתוח מרגע זה.

יוסי יונה: למעט מכתבי הפיטורים.

משה גפני: רגע, תנו לו להגיב.

אילן גילאון: למעט ההנהלה.

יוסי יונה: אתה כותב מכתב פיטורין, זה כבר סיפור.

יוסי יונה: - - -

אורן אסף חזן: הם נדרשים לשלם משכורות כשאין עבודה.

<שרגא ברוש: עכשיו אתם מסבירים לי שמכתב פיטורים - - -

משה גפני: זה לא בסדר הדבר הזה, הוא מדבר עכשיו.

שלי יחימוביץ': העובדים קיבלו את מכתב הפיטורים בגלל האינטרסים של ההנהלה.

<שרגא ברוש: חברי חברי הכנסת, גם אני מבין שמכתב פיטורים, כוונתו לפטר.

<שרגא ברוש: ברור.

<שרגא ברוש: אבל עכשיו תקשיבו בסבלנות.

<שרגא ברוש: אחד, ברור לכולם שגם ההנהלה וגם העובדים רוצים בהמשך קיום המפעל, במקומות העבודה, בהצלחה של המפעל, בפרנסה של העובדים.

<שרגא ברוש: זה לא בדיון בכלל.

איילת נחמיאס ורבין: אז עכשיו המדינה צריכה להחליט.

<שרגא ברוש: דבר שני שכולנו מבינים – כולנו מבינים, ומי שלא מבין, אני אסביר לו – המכל הזה עומד 50 שנה, 60 שנה?

יעל כהן-פארן: לא, 31 שנה.

יעל כהן-פארן: 1986.

יעל כהן-פארן: ואתה יודע שלפני זה הם יצרו אמוניה לבד במפעל.

<שרגא ברוש: אני לא יודע, אבל אם את יודעת, בטח תעדכני אותנו.

<קריאה: כמה לא מפתיע שאתה לא יודע והיה לך הרבה מה להגיד.

<שרגא ברוש: המפעל עומד 30 שנה.

<שרגא ברוש: כאשר צריכים, ורצוי, וכדאי יום אחד קודם, להעביר את המפעל הזה רחוק מהאוכלוסייה, בעוונותיי אני חושב מי שרוצה לעשות את זה צריך גם להציע הפתרון.

<שרגא ברוש: הוא לא יכול להיות רק פופוליסט, הוא צריך להגיד מה הפתרון.

<שרגא ברוש: ואם הוא לא לבד מייצר את הפתרון, אז הוא צריך לבוא לפה, כמו שאנחנו באנו כולנו, ולדפוק על השולחן ולחייב את הממשלה ואת הכנסת לסייע בידו להביא את הפתרון.

<שרגא ברוש: ומי שהיה צריך להביא את הפתרון – בשקט אני אגיד לכם – הוא ראש עיריית חיפה.

<קריאה: זה המשרד להגנת הסביבה.

<שרגא ברוש: אל תעני לי.

<שרגא ברוש: אני לא אפריע לך.

משה גפני: אני לא אתן לך לדבר, זה לא בסדר.

משה גפני: מה זה הדבר הזה?

<שרגא ברוש: ראש עיריית חיפה, אם הוא באמת מודאג מבריאות תושביו, היה צריך לשבת פה כמו שהם יושבים פה ב-31 בדצמבר ובוכים על התקציבים של הרשויות המקומיות.

<שרגא ברוש: לשבת פה – פה, אחרי הקיר – ולדאוג שתצא מפה החלטה איך זה עובר.

<שרגא ברוש: משהוא לא עשה את זה, הדבר הפשוט ביותר הוא ללכת לבית משפט לעניינים מקומיים ולהתחיל את כל הסאגה הזאת, שבסופו של דבר, אף אחד משרי הממשלה לא גילה אומץ להתעסק עם זה.

<שרגא ברוש: אף אחד, כולל ראש הממשלה, ואני אומר לכם את זה בכנות, ואם אתם רוצים, אני אקרא לכם אס-אם-אס שכתבתי לראש המטה של ראש הממשלה, אם אתם רוצים באפריל.

<קריאה: איזה?

<שרגא ברוש: הנוכחי.

<שרגא ברוש: באפריל.

<שרגא ברוש: זה היה ביום שישי – יסלח לי כבוד הרב – ב-18:00, כתבתי שאני מרגיש מאוד לא נוח להיכנס לשבת כשחרב הפיטורים מעל מאות אנשים, וזאת לא בדיחה.

<שרגא ברוש: זה היה באפריל.

<שרגא ברוש: אנחנו באוגוסט.

<שרגא ברוש: רבותי, אני לא מכיר – ואני נשיא התאחדות התעשיינים רק 13 שנה – הרבה מפעלים שמסוגלים לשלם ארבעה חודשים משכורת לעובדים כשהמפעלים לא עובדים.

<קריאה: המפעל הזה מסוגל.

<שרגא ברוש: רק דקה.

<שרגא ברוש: אל תפריע לי.

<קריאה: רק המתקן שפועל ללא אמוניה מכניס יותר מעלות - - -

שלי יחימוביץ': אני מציעה בסוף הישיבה להעניק צל"ש להנהלת חיפה כימיקלים על האלטרואיזם שראינו.

שלי יחימוביץ': זה היה בציניות.

<שרגא ברוש: רבותי, אני חושב ששלי צודקת.

<שרגא ברוש: אני חושב ששלי צודקת, ומהסיבה הפשוטה, כי עד לפני שמונה שנים, עד להנהלה הנוכחית, המפעל הזה הפסיד כסף.

<שרגא ברוש: איפה הייתם?

<קריאה: זה לא נכון.

<קריאה: זה לא נכון.

<קריאה: אתה עושה הרבה דרמה מכלום.

<קריאה: אתה עושה דרמה מכלום.

<שרגא ברוש: אני עושה דרמה, בסדר.

<שרגא ברוש: עם הדרמה שלי אני אעזור לך להמשיך לעבוד.

<קריאה: אתה תקשיב לנו קודם כל.

<קריאה: אני 40 שנה.

<קריאה: אני 40 שנה.

<שרגא ברוש: לא חשוב, הוא לא מבין שאני בצד שלו.

<שרגא ברוש: לא משנה, הוא לא הבין.

<שרגא ברוש: רבותי, עומד פה המנכ"ל נדב ואמר לכם ב-2008 קנינו את המפעל.

<שרגא ברוש: עד אז הוא לא היה מפעל רווחי.

<שרגא ברוש: יכול להיות שנדב טועה.

<קריאה: הוא אמר שהוא נכשל.

<שרגא ברוש: מאה אחוז.

<שרגא ברוש: רבותי, אם באה לפה ההנהלה, שבעיני מתייחסת בהגינות וברצינות למפעל, מחפשת לעשות, מחזיקה את העובדים, מאות אנשים, ארבעה חודשים, ואומרת את הדבר החשוב ביותר - - -

<קריאה: החזקנו אותם 40 שנה.

<קריאה: מה זה הוא החזיק אותי?

משה גפני: אנחנו נסגור את הישיבה עם הצעקות האלה.

משה גפני: תהיה מבסוטים, תחזרו הביתה – צעקתם על שרגא ברוש.

<שרגא ברוש: לא חשוב, זה לא מפריע לי.

<שרגא ברוש: זה לא מפריע לי שהם צועקים.

<שרגא ברוש: רבותי, ההנהלה מוכנה ברגע שתהיה אמוניה, כולם עובדים והכול בסדר.

<שרגא ברוש: ראוי להבין למה אין אמוניה.

<שרגא ברוש: אין אמוניה כי ראש עיריית חיפה החליט שהוא יודע יותר טוב מהמנחה הלאומי.

<שרגא ברוש: הוא יודע יותר טוב מממשלת ישראל.

<שרגא ברוש: הוא המחליט מה כן ומה לא.

<שרגא ברוש: ולכן רבותי, אורן חזן צודק.

<שרגא ברוש: זה שתבקשו שהוא ייתן רישיון זמני, תשכחו מזה, הוא לא ייתן.

<שרגא ברוש: הוא לא ייתן.

<שרגא ברוש: ולכן כדאי שכבר תחליטו מה עושים כשהוא לא נותן את הרישיון הזמני.

<שרגא ברוש: תחליטו, אל תבזבזו את הזמן.

<שרגא ברוש: ואם הוא ייתן, אני אשמח לכתוב לו מודעת ברכה שלמה בעיתון על חשבוני הפרטי, לא על חשבון ההתאחדות, על זה שהוא חידש את העסק.

<שרגא ברוש: הוא לא ייתן.

<שרגא ברוש: היות והוא לא ייתן, הגענו למקום שהיינו הבוקר לפני תחילת הדיון.

<שרגא ברוש: דבר שני, למה איזוטנקים נוסעים מחיפה ולא מאשדוד לדרום?

<שרגא ברוש: כי באשדוד אין בונקרים להחזיק את האיזוטנקים, ובחיפה יש מקום בבונקרים להחזיק 100 איזוטנקים.

<שרגא ברוש: ולכן יביאו את זה לחיפה.

<שרגא ברוש: אפשר להפעיל את מה שמאפשר לקלוט 100 איזוטנקים.

<שרגא ברוש: 100 איזוטנקים לא יכולים להפעיל את שני המפעלים.

<שרגא ברוש: 100 איזונטקים לא מפעילים את שני המפעלים, זו עובדה.

<שרגא ברוש: ולכן רבותי, בואו נבין – חיפה כימיקלים צריך לדרום כמה איזונקים ביום?

<שרגא ברוש: כמה איזוטנקים ליום צריך רק לדרום, נדב?

<נדב שחר: עשר.

<קריאה: לא נכון.

<שרגא ברוש: עשר.

<שרגא ברוש: רבותי, יש פתרון.

<שרגא ברוש: יש פתרון.

<שרגא ברוש: יש פתרון שהעובדים לא ילכו הביתה.

<שרגא ברוש: יש פתרון מועדף, יש פתרון פחות טוב, אבל אין ספק שכניסת הוועדה לעניין הזה – לא צריכים להביא את המחלוקת בין העובדים להנהלה, כי לא שם הדיון.

<שרגא ברוש: הם רוצים לעבוד והם רוצים לעבוד.

<שרגא ברוש: תלכו בכוחות משותפים נגד מי שלא רוצה שתעבדו.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אליהו אלבז, יושב-ראש הוועד, בבקשה.

<אליהו אלבז: חבר'ה, יש פתרון והוא ישים ואפשר לבצע אותו.

<אליהו אלבז: הפתרון הזה מקובל.

<אליהו אלבז: חלק מהפתרון מקובל על-ידי העירייה, חלק על-ידי הירוקים, חלק על צלול.

<אליהו אלבז: חלק מהפתרונות האחרים לא מקובלים.

<אליהו אלבז: אפשר לשבת פה כל המכובדים ולתת אחד מהפתרונות שייתן לחבר'ה האלה המשך עבודה.

<אליהו אלבז: המאבק הזה זה שימוש ציני בעובדים ברמות הכי גדולות שקיימות בעולם.

<אליהו אלבז: אנחנו מייצרים את הכסף והמפעל מרוויח.

<אליהו אלבז: המנכ"ל יכול להגיד את הסכומים ולקבל את האישור.

<אליהו אלבז: אין סיבה בעולם שהמפעל הזה ייסגר.

<אליהו אלבז: זה לא אנושי, זה לא הכרחי.

<אליהו אלבז: המפעל הזה נותן פרנסה לא רק ל-1,200 עובדים אלא יש עוד איזה 3 אלף מסביבנו.

<אליהו אלבז: אנחנו חייבים פה לעשות מהלכים שהמפעל הזה יעבוד.

<אליהו אלבז: איזוטנקים, אנייה, ספינה, רפסודה, זה התפקיד שלכם פה.

<אליהו אלבז: מר ברוש, אני לא נגדך, אני רוצה לעבוד, בדיוק שכמו שאתה רוצה שכל התעשייה תצליח.

<אליהו אלבז: אבל קם אדם שהוא המנכ"ל ואומר: אני נכשלתי.

<אליהו אלבז: אם אתה נכשלת, מה שאמרו הצוות של העירייה, ואם נכשל בצפון ובדרום, שחרר אותנו ממך, שחרר אותנו.

<אליהו אלבז: תן לנו, אנחנו יכולים לעשות הכול.

<אליהו אלבז: אני מבקש שהוועדה המכובדת הזאת תקבל החלטה שלא יינתנו מכתבי פיטורים לעובדים עד שלא יתקבל משהו, כמו שאמר חבר הכנסת רוזנטל.

<אליהו אלבז: אני תושב עכו, אני אבא לארבעה ילדים.

<אליהו אלבז: אני 40 שנה במפעל.

<אליהו אלבז: את הסיבוב כבר עשו עלי.

<אליהו אלבז: פוטרתי אחרי 25 שנה, חזרתי בחצי מחיר ואחרי שחזרתי קיבלתי עובד מצטיין מנשיא המדינה.

<אליהו אלבז: מה, הייתי דפוק לפני 25 שנה?

<אליהו אלבז: אתה מבין?

<אליהו אלבז: אני אומר לכם, חבר'ה, אל תיתנו יד לשלוח אנשים.

משה גפני: יש לך בעיה גדולה שאתה לא תושב חיפה.

<אליהו אלבז: אני מתמודד איתה.

<אליהו אלבז: אני התייתמתי וגידלתי תשעה אחים.

<אליהו אלבז: אני חיתנתי אותם, אני עשיתי הכול עבורם.

<אליהו אלבז: אני לא רוצה שישלחו אותנו הביתה.

<אליהו אלבז: אני אומר לכם פה: אל תשלחו אותנו.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: הגברת מאיה יעקובס.

<מאיה יעקובס: מבחינתנו, לכאורה, לא היה לנו מה לעשות פה.

<מאיה יעקובס: אנחנו פעלנו לסגור את מיכל האמוניה, לא בגלל פגיעה סביבתית כי הוא באמת לא זיהם, אלא מפגע שסיכן למעלה מיליון תושבי הצפון.

משה גפני: כדי שיחזור לי הביטחון העצמי.

משה גפני: חברת בז"ן קיבלה הרחבה של המפעל?

<מאיה יעקובס: - - -

משה גפני: היה פה פעם חבר הכנסת ג'ומס.

משה גפני: אמרנו בדיחות ולא היה כתוב בפרוטוקול, חשבו שאנחנו עושים צחוק ממישהו.

משה גפני: היתה הרחבה או לא היתה הרחבה?

<מאיה יעקובס: יונה יהב לאורך השנים - - -

מיקי רוזנטל: אדוני, לעובדות ההיסטוריות.

מיקי רוזנטל: מי שנותן את האישור להרחבה זאת ועדה.

מיקי רוזנטל: אבל יונה יהב עשה כך: בהתחלה הוא תמך.

מיקי רוזנטל: הוא תמך במלוא ליבו ויש לי את המכתב.

<מאיה יעקובס: האחרונה שתגן על יונה יהב היא אני.

<מאיה יעקובס: אבל, עם זאת, אני חייבת להגיד שאנחנו עברנו איתו תהליך מאוד מורכב, מזה שהוא האשים אותנו בזה שאנחנו מבריחים את תושבי חיפה למרות בז"ן – רק מיכל האמוניה היה הבעיה שלו – לבין שהוא באמת חקר ולמד וגילה שיש כאן מפגע סביבתי בטיחותי מאוד גדול ועשה מעשה.

<מאיה יעקובס: הלוואי וממשלת ישראל היתה עושה אותו דבר.

מיקי רוזנטל: אי אפשר לסגור את המיכל בלי להביא את הפתרונות.

מיקי רוזנטל: הוא רוחץ בניקיון כפיו.

מיקי רוזנטל: זה קל מאוד לסגור בלי למצוא פתרונות.

<מאיה יעקבס: בגלל זה אני כאן.

שלי יחימוביץ': זה לפי סקרים, זה לא לפי העניין.

<מאיה יעקובס: הסיבה שאני כאן היא כי מאוד חשוב לנו שלא יחליפו את המפגע המסוכן האחד בעוולה היסטורית אחרת.

משה גפני: מה למשל?

משה גפני: האיזוטנקים זאת בעיה באופן זמני?

<מאיה יעקובס: יחסית זה הפתרון הרע במיעוטו.

אורן אסף חזן: - - -

<מאיה יעקבס: סליחה.

<מאיה יעקבס: אני ממך לא שמעתי את הגילוי הנאות, דרך אגב, על הקשר הקרוב שלך עם הנהלת חיפה כימיקלים.

<מאיה יעקבס: אתה יושב שם והנהלת החברה יוצאת מהפה שלך פה.

אורן אסף חזן: בואי ניישר קו.

אורן אסף חזן: בדיון הקודם שהיה באולם נגב, גיליתי שהבן של רבא"ד שתה אצלי בבר בירה ואמרתי שאני בניגוד עניינים.

אורן אסף חזן: אוי אוי אוי.

אורן אסף חזן: בחיים לא פגשתי את האיש הזה.

משה גפני: גברת יעקבס את עושה טעות עכשיו.

משה גפני: את רוצה לקבוע דיון לגבי הבירה?

אורן אסף חזן: אני רגיל שמאשימים אותי - - -

<מאיה יעקובס: - - אני התקבלתי לסטאז' אצל יורם ראב"ד אבל לא עשיתי אצלו את הסטאז''''.

אורן אסף חזן: באמת?

אורן אסף חזן: בינתיים אני רק תוקף.

אורן אסף חזן: אני עמדתי באוניברסיטת חיפה, כשהיה דיון של הוועדה לביקורת המדינה.

אורן אסף חזן: הייתי שם ואמרתי שצריך לסגור את המפעל.

אורן אסף חזן: אמרתי גם שצריך להביא פתרון לעובדים.

אורן אסף חזן: תזכירי שכל החברים שפה לא היו שם.

<מאיה יעקבס: הנהלת חיפה כימיקלים הפעילה מכבש גדול מאוד של לחצים על המשרד להגנת הסביבה כדי לקדם את החלופה הזאת של האניות, כשבמשרד להגנת הסביבה התנגדו לזה בעבר.

<מאיה יעקבס: הם אמרו שזה מסוכן.

<מאיה יעקבס: הם הכינו טיוטה לממשלה לבחור את האניות האלה כחלופת הביניים לטווח הקצר ומקשר ימי שאין לו אח ורע בעולם בשום מקום כטווח ארוך.

<מאיה יעקבס: אין על זה חוות דעת מקצועיות, לא סביבתי, לא בטיחותי, שום דבר.

<מאיה יעקבס: הממשלה הצביעה כמו תוכי ועכשיו הם נאחזים בזה כאילו הממשלה העבירה את ההחלטה.

<מאיה יעקבס: איזה ידע מקצועי יש לשרים שישבו שם, שנתנו להם התקציר חמש דקות לפני כן כדי להצביע.

<מאיה יעקבס: זה ממש לא רציני כל העניין הזה.

<מאיה יעקבס: האיזוטנקים זאת החלופה הרעה במיטבה.

<מאיה יעקבס: אבל, בגלל שהיא יקרה יותר לחיפה כימיקלים ובגלל זה הם מתנגדים לה, זה הסיכוי היחיד שאנחנו באמת נמצא את עצמנו עם מפעל בתוך זמן סביר ולא נימשך עם זה הלאה.

משה גפני: תודה, פיקוד העורף, בבקשה.

משה גפני: תגיד מה החלופות לדעתכם.

<יניב וולפר: אני ראש ענף חומרים מסוכנים, פיקוד העורף.

<יניב וולפר: פיקוד העורף פועל מתוקף חוק הג"א.

<יניב וולפר: ככזה, המשרד להגנת הסביבה קבע את הפתרונות הרלוונטיים לחלופת מיכל האמוניה.

<יניב וולפר: אנחנו היינו שותפים בתהליך הזה.

<יניב וולפר: למעשה, לכל חלופה כזאת באנו ואמרנו מה החלופה המיגונית שנדרש לעשות, על-מנת שזה לא יסכן את התושבים במקרה של פגיעה מלחמתית.

<יניב וולפר: התייחסנו גם לנושא האנייה, התייחסנו גם לנושא האיזוטנקים.

<יניב וולפר: נתנו בעצם פתרונות מיגון, שעכשיו צריך לממש אותן כחלק ממימוש החלופה.

משה גפני: האיזוטנקים מבחינת

משה גפני: כם זאת בעיה?

<יניב וולפר: האיזוטנקים מבחינתנו, ביחס לחירום, בהינתן שהם ימוגנו - - -

משה גפני: הכול מדובר על זמני.

משה גפני: אנחנו מדברים על חצי שנה.

משה גפני: האם החלופה שדיברה עליהן הגברת מהמשרד להגנת הסביבה, האם מבחינת

משה גפני: כם זה דברים בטיחותיים.

משה גפני: בבטיחות אנחנו לא עוסקים, אנחנו עוסקים בביטחון.

משה גפני: לכן אני אומר, בהינתן שיש מיגון לחלופה, מבחינתנו אפשר לממש את החלופה הזאת.

משה גפני: יש פה סוגיות של שגרה שעליהן המשרד להגנת הסביבה נדרש.

משה גפני: בסדר, אנחנו לא מדברים על קבוע.

<יניב וולפר: גם לא קבוע, גם זמני לצורך העניין.

<יניב וולפר: אנחנו לא שולטים באויבים שלנו ולא יודעים מתי הם יתקפו אותנו.

<יניב וולפר: לכן כל פתרון שיידרש אנחנו דורשים בעצם את חבילת המיגון המתאימה.

אורן אסף חזן: ואם עומדים בחבילת המיגון, אין בעיה מבחינת

אורן אסף חזן: כם שהפתרון - -

<יניב וולפר: מבחינתנו אין בעיה לממש.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מיקי הלפר, חבר מועצת העיר בחיפה.

משה גפני: אני נותן לו לדבר מכיוון שנעשה פה מעשה שלא ייעשה.

משה גפני: אני לא רגיל לדבר כזה.

משה גפני: אני הזמנתי את יונה יהב.

משה גפני: אני ביקשתי מטמיר להזמין אותו.

שלי יחימוביץ': הוא שלח את הדובר, מה אתה רוצה?

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני רק רוצה שתדעו את האמת.

משה גפני: אני לא הייתי מוציא אותו.

משה גפני: אני מכבד את כל מי שאני מזמין פה לוועדה.

משה גפני: תכף נראה גם בסיכום, עיריית חיפה היא גורם במשולש הזה והוא חד משמעי צריך להיות.

משה גפני: תמונת המצב שהוא לא שולח איש מקצוע, הוא שולח את הדובר.

משה גפני: הוא מתחיל לרמוז עלי רמזים.

משה גפני: לצערי הרב אני מכיר את הסוגיה הזאת היטב.

משה גפני: הוא אמר שאף פעם לא טיפלתי בזה.

משה גפני: אני לא יודע אם יש כאן כאלה כשהייתי יושב ראש ועדת הפנים.

משה גפני: טיפלתי במיכל האמוניה באופן הכי חמור שיכול להיות.

משה גפני: אני אפילו לא זוכר מי היה אז ראש עיר.

משה גפני: יכול להיות שיונה יהב עוד היה בכלל חבר כנסת.

משה גפני: אז היתה תקופה של מלחמות.

משה גפני: אמרנו שהמיכל הזה מסוכן.

משה גפני: הוא לא מיכל שמזהם את האוויר והעבירנו ביקורת על זה שנותנים לבז"ן לעשות את כל מה שהיא עושה בלב המפרץ.

משה גפני: דיברנו על העניין הזה.

משה גפני: אני בעניין הזה של איכות הסביבה, תעיד על זה גם הגברת מ"צלול", ניהלתי קרבות פרלמנטריים קשים בעניין מול עיריית חיפה.

משה גפני: אני בא ואומר שיש כאן עובדים.

משה גפני: אמר לי מישהו בכיר מאוד, אני לא יודע אם זה נכון:

משה גפני: לפני שיונה יהב שינה את עמדתו לגבי מיכל האמוניה, הוא בדק בסקרים האם הוועד והאם האנשים הם תושבי חיפה.

משה גפני: עכשיו התברר לי שיושב ראש הוועד הוא תושב עכו ותושב עכו לא יכול להצביע בבחירות.

משה גפני: אני התכוונתי לכבד אותו באמת, לא לעשות הצגות ולהביא את המצב כמו שהוא.

משה גפני: הוא שלח לפה דובר, ביזה את הוועדה.

משה גפני: זה לא נושא של דובר.

משה גפני: אנחנו לא עוסקים פה בדוברות, אנחנו עוסקים בפיקוח נפש.

משה גפני: אני אומר בפעם המי יודע כמה: הפרנסה של העובדים זה פיקוח נפש, זה לא משחק ילדים שאנחנו משחקים עם העניין הזה.

משה גפני: לבוא ולהגיד אני ראש, עיר, אני סוגר, זה טוב עכשיו בגלל שזה מסתדר עם דעת הקהל, אז אני סוגר.

משה גפני: אז אתה סוגר ומה אתה עושה עם העובדים?

משה גפני: יודעים כבר 5 שנים שזה הולך לכיוון.

משה גפני: נציג האופוזיציה עיריית חיפה, בבקשה.

<מיכאל אלפר: אנחנו עוסקים פה בדיני נפשות.

<מיכאל אלפר: פעם אחת, לפטר עובדים בעלי משפחות ולהשאיר אותם ללא פרנסה, זה דיני נפשות.

<מיכאל אלפר: מהצד השני, להשאיר את המציאות כפי שהיא, זה גם דיני נפשות.

<מיכאל אלפר: לכן העובדה שהמיכל היום לא מתפקד, אני חושב שזאת בשורה לתושבי חיפה.

<מיכאל אלפר: הצורה שבה זה נעשה ומהלך הדוברות שנעשה סביב העניין הזה חוטא לאמת.

<מיכאל אלפר: סוגיית המיכל היא סוגיה ביטחונית, היא לא סוגיה של זיהום הסביבה וזאת לא סוגיה של איכות הסביבה.

<מיכאל אלפר: במשך עשר שנים אנחנו מעלים במועצת העיר את סוגית מיכל האמוניה, מעלים את סוגיה של הרחבת בז"ן.

<מיכאל אלפר: אנחנו מבקשים בהצעות לסדר ושאילתות לקבל יותר מידע על העניין הזה, להפסיק את ההרחבה של בז"ן, לא לאפשר את פעולת המיכל כפי שהיא היתה.

<מיכאל אלפר: אנחנו שומעים מראש העירייה שהכול בסדר וזה המיכל הכי בטוח בעולם.

<מיכאל אלפר: בז"ן לא מזהם, תל-אביב מזהמת יותר, אין שום בעיה עם שום דבר.

יעל כהן-פארן: מי אומר את זה?

מיקי רוזנטל: זה מה שיונה יהב אמר כל השנים.

מיקי רוזנטל: זה אפילו תועד באיזה סרט מטופש.

<מיכאל אלפר: אנחנו חושבים שהפעילות שנעשית היום היא נעשית לצורך המשך הרחבת בז"ן.

<מיכאל אלפר: להסיט את הדיון מהזיהום שיש במפרץ לסוגיית מיכל האמוניה, נעשה רק בשביל לאפשר את פעילות בז"ן.

<מיכאל אלפר: יהב מחזיק בסקר שאומר ש-89% מתושבי חיפה רואים בו אשם במזהמים שיש במפרץ.

<מיכאל אלפר: אנחנו עוד מעט הולכים לבחירות.

<מיכאל אלפר: אי-אפשר ללכת לבחירות עם סקר כזה, גם אם הוא נכון רק ב-50%.

<מיכאל אלפר: מה נעשה?

<מיכאל אלפר: תסתכלו על מפרץ חיפה, שזה משהו שצריך לטפל בו וברצינות.

<מיכאל אלפר: תיראו איפה החוליה הכי חלשה, איפה יש החלטה כבר להעתיק ולסגור ושם יפעילו את כל הכוח.

<מיכאל אלפר: כשזה קורה, לא יכול להיות דיאלוג.

<מיכאל אלפר: כשזה קורה, עובדים מפוטרים.

<מיכאל אלפר: אי-אפשר לנהל דיאלוג לא על לוחות זמנים ולא על מציאות כזאת שאנחנו מביאים פתרון שאפשר לחיות איתו.

משה גפני: אנחנו ננסה להגיע לפתרון פה.

<מיכאל אלפר: בכל מקרה, אני חושב שפיטורי עובדים לא עומד על הפרק.

<מיכאל אלפר: אני חושב שזה התפקיד כרגע של הוועדה.

משה גפני: זה לא התפקיד של הוועדה אבל היא לוקחת את זה על עצמה.

מיקי רוזנטל: היא לוקחת את זה כי הממשלה לא מתפקדת.

משה גפני: לא אמרתי את זה.

מיקי רוזנטל: אני אומר.

משה גפני: היא לוקחת על עצמה, מה לעשות.

אחמד טיבי: גפני, הערה לסדר.

אחמד טיבי: יש כאן התקפה חזיתית נגד יונה יהב של כולם.

מכלוף מיקי זוהר: בצדק.

אחמד טיבי: בצדק או לא בצדק.

אחמד טיבי: אני חושב שלמען הדיון מישהו חייב להיכנס לדבר מטעמו.

אחמד טיבי: צריך להחזיר אותו ולתת לו להגיד.

אחמד טיבי: אפשר להתמודד עם מה שהוא יגיד.

משה גפני: אחמד, אני נגד יונה יהב.

משה גפני: לא חשוב מה שאני חושב, לא רלוונטי.

משה גפני: תשאל את טמיר.

משה גפני: אמרתי לטמיר שאני מבקש להזמין את יונה יהב.

משה גפני: אמרתי שאני אתן לו את כל הכבוד והוא יישב כאן לידי.

משה גפני: מדובר בפיקוח נפש.

משה גפני: מדובר בעובדים, מדובר בסוגיה מורכבת ובעייתית.

משה גפני: לא חשבתי לעשות פוליטיקה.

משה גפני: אני מקבל את מה שאתה אומר.

משה גפני: תכף תשמע את הסיכום שלי.

משה גפני: אליהו לוטטי, בקצרה.

משה גפני: הבנו את עמדת הוועד.

<אליהו לוטטי: אני רוצה להגיד כמה דברים בנושא העובדים ובני המשפחות שלהם שנלקחו כבני ערובה.

<אליהו לוטטי: כרגע משתמשים בהם כמו בכדור במגרש.

<אליהו לוטטי: כולם פה יורים על כולם.

<אליהו לוטטי: אנחנו פה כרגע הנפגעים.

<אליהו לוטטי: יש כרגע פתרון שמקובל על כולם.

<אליהו לוטטי: בואו ניקח את זה, כמו שכולם אמרו, לטווח הקצר.

<אליהו לוטטי: בואו ניקח את האיזוטנקים.

<אליהו לוטטי: אפשר להפעיל גם אצלנו.

<אליהו לוטטי: אצלנו ובדרום זה אותו דבר.

<אליהו לוטטי: זה אותו מוצר, זה אותו מפעל, זה אותו דבר.

<אליהו לוטטי: שלא יחלק אותנו ושלא יפריד בינינו ושלא יעשה בינינו שום מלחמות.

<אליהו לוטטי: אין מלחמות בין הצפון לדרום.

<אליהו לוטטי: לשחק בנו כמו שהוא משחק?

<אליהו לוטטי: אלפי אנשים ומשפחות תלויים עכשיו בהחלטה שלו.

<אליהו לוטטי: הוא משחק.

<אליהו לוטטי: אנחנו כולם יודעים שהוא לא יסגור ואנחנו יודעים שהוא צריך אותנו.

<אליהו לוטטי: אז המשחק הזה לא במקום.

<אליהו לוטטי: אנחנו לא צריכים לסבול את זה.

<אליהו לוטטי: אף אחד כבר לא ישן הרבה זמן, כולם סובלים ומקבלים מחלות סתם.

<אליהו לוטטי: הוא יכול לקחת חזרה את כל המכתבים, קודם כל.

<אליהו לוטטי: באנו לבקש מהוועדה, שקודם כל תדאגו שהוא ייקח חזרה את המכתבים.

<אליהו לוטטי: זה הכי חשוב.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: רומי אבן דנן מהמשרד להגנת הסביבה.

<רומי אבן דנן: אני חייבת להתייחס לעניין האנייה מכיוון שהעלו פה כמה וכמה פעמים שהמשרד התנגד ואנחנו אישרנו חלופה רק בהתאם להחלטה של חיפה כימיקלים.

<רומי אבן דנן: אני שוב רוצה לומר.

<רומי אבן דנן: מערך האמוניה הישן שנסגר על אנייה גדולה, שהיתה בין 10,000 ל-36,000 טון.

<רומי אבן דנן: אלה אניות גדולות עם זרוע פריקה והזרמה למיכל שהוא גדול.

<רומי אבן דנן: כאשר אנחנו בחנו בדצמבר את המערך שהיה קיים אז, הסיכון שנשקף לאוכלוסייה היה מהאנייה הגדולה.

<רומי אבן דנן: לאור זאת אנחנו זימנו את המפעל לשימוע, ביקשנו מהם להציג לנו חלופות נוספות.

<רומי אבן דנן: מאחר והם לא הציגו, אנחנו הודענו להם על סגירה.

<רומי אבן דנן: כאשר הם הציגו לנו חלופות נוספות ובין היתר גם של אנייה מוקטנת של 2,500 טון, שזה הבדל משמעותי.

<רומי אבן דנן: עשינו לזה בדיקה מעמיקה, גם בהתאם למדיניות המשרד וגם בהתאם לתרחישים שהם מחמירים יותר.

<רומי אבן דנן: היו שני שינויים באנייה.

<רומי אבן דנן: אחד, זה כמות האמוניה שבמיכל, שהיא ירדה ל-2,500 טון.

<רומי אבן דנן: הדבר השני שמשפיע גם על הגעה של ריכוזי האמוניה לאוכלוסייה, זה הספיקה שלה.

<רומי אבן דנן: באנייה גדולה זה היה 500 טון לשעה ועכשיו אנחנו מדברים על 100 טון עם ירידה ל-15 טון לשעה.

<רומי אבן דנן: זה הבדל משמעותי.

<רומי אבן דנן: הבדיקות שאנחנו עשינו והדוחות שאנחנו עשינו, יש הבדל בין הדוחות שעשינו לאנייה הגדולה לבין הבדיקות שעשינו לאנייה הקטנה.

<רומי אבן דנן: הוכחנו שגם במצב שיש אבדן תכולה מלא של האנייה, זה לא מגיע לרצפטורים ציבוריים.

<רומי אבן דנן: אמרנו שאין בזה סיכון, אבל זה לא יגיע לאוכלוסייה, גם אם התדירות של האנייה היא גבוהה יותר וגם זה שהאנייה נמצאת יותר ימים, עדיין בעת אירוע, לא יגיע לאוכלוסייה.

<מאיה יעקבס: יש לכם חוות דעת לעמוד מאחורי זה?

<מאיה יעקבס: חוות דעת מקצועיות?

<מאיה יעקבס: ביטחוניות?

<מאיה יעקבס: אין חוות דעת.

<רומי בן דנן: אני גם אדבר על חוות הדעת.

<רומי בן דנן: לא מקובל עלי ש"צלול" ישמיצו אותנו ויגידו לנו שאנחנו בוחנים, אחרי שאנחנו בדקנו את זה באופן מעמיק, כמו שאמרתי.

<רומי בן דנן: גם אנחנו וגם היועצים מחו"ל בדקנו.

<רומי בן דנן: אני יכולה לוועדה, כפי שהצגנו גם לבית המשפט וגם העברנו ל"צלול", חוות דעת של יועצים בארץ ובעולם, אשר בחנו את הנושא הזה.

אורן אסף חזן: אני חושב שהנהלת המפעל הבינה שכל הוועדה כולה רוצה למצוא פתרון כדי שהמפעל הזה ימשיך לעבוד ושהעובדים יעבדו.

אורן אסף חזן: אנחנו מבינים שהצרה היא לא כאן ואולי גם לא אצלכם.

אורן אסף חזן: אני רוצה לבקש מהמפעל.

אורן אסף חזן: כמו שידעתם היום בתפוקה של 15% להחזיק את שאר העובדים ולשלם משכורות, לתת לנו עוד זמן ולא לפטר.

משה גפני: אני הולך לסכם את זה.

<יורם ראב"ד: אני רוצה להתייחס בשתי מילים.

<יורם ראב"ד: ראשית, אני מכיר את הוועדה הזאת 20 שנה בפורומים שונים.

<יורם ראב"ד: אני חושב שמעולם לא נעשה דיון בוועדה הזאת דיון על פיטורים במפעל מצליח ומרוויח.

<יורם ראב"ד: כל הדיונים פה, כולל הדיון לפני שעה, היה בבעיה כלכלית.

מיקי רוזנטל: לא, לא, גם "טבע" מרוויחה.

מיקי רוזנטל: אל תבלבל אותנו עם העובדות.

מיקי רוזנטל: "טבע" הרוויחה מיליארד שקל ברבעון.

<יורם ראב"ד: לנו אין בעיה.

<יורם ראב"ד: הבעיה היחידה שלנו היא שסגרו לנו את הברז.

<יורם ראב"ד: סגרו לנו את הברז לפני למעלה משלושה חודשים.

יעל כהן-פארן: זה היה בהפתעה?

יעל כהן-פארן: אחריות

יעל כהן-פארן: כם היתה למצוא פתרונות.

יעל כהן-פארן: אתם ברחתם כי רציתם שתקבלו בדיוק את מה שאתם רוצים.

אורן אסף חזן: יעל, אתם רוצים להעניש את העובדים כי הם טעו?

יעל כהן-פארן: לא.

משה גפני: יורם, מה שאתה לא חייב, אל תגיד.

<יורם ראב"ד: דיברו פה לגבי ההפרד ומשול לגבי האיזוטנקים.

<יורם ראב"ד: צריך להבהיר את זה כי נאמרו פה דברים מחוסר ידע.

<יורם ראב"ד: הסיבה שעוסקים כרגע בדרום זה כי לצפון אין רישיון עסק.

<יורם ראב"ד: שניים.

<יורם ראב"ד: תקשיבו טוב, אין בגלובוס כמות איזוטנקים הנדרשת להפעלת חיפה כימיקלים.

<יורם ראב"ד: זה לא קיים.

<יורם ראב"ד: אפשר לצעוק מפה ולצעוק משם.

<יורם ראב"ד: גם הכמות שאספנו היום לא מספיקה לדרום.

משה גפני: תודה רבה, אני מבקש לסכם כדלהלן: יש תמונת מצב, כשתמונת המצב הזאת היא עובדה.

משה גפני: יורם ראב"ד צודק בעניין הזה.

משה גפני: זאת חברה מצליחה, היא הרוויחה הרבה מאוד כסף.

משה גפני: אני מפרגן לה על זה, הכול בסדר.

משה גפני: קרה תהליך שהתהליך הזה נעשה מחוסר דיאלוג ברור.

משה גפני: יש פה שלושה גורמים שהיו צריכים לדבר ביניהם במשך השנים האלה.

משה גפני: לדבר בלי פוליטיקה ובאופן אמיתי.

משה גפני: הגורם הראשון זה הנהלת המפעל.

משה גפני: אני לא אומר את זה לפי סדר עדיפות, אבל אי-אפשר בלי הנהלת המפעל במקרה הזה.

משה גפני: הגורם השני זה הממשלה, המשרד להגנת הסביבה, שהוא צריך להיות הגורם שנותן את הרישיון של הרעלים וכל מה שנלווה לזה.

משה גפני: הגורם השלישי זה עיריית חיפה.

משה גפני: הדיון הזה לא התקיים.

משה גפני: הוא התקיים בדו שיח של חירשים, שלא לדבר על העובדים וכל מה שמסביב וגם אנחנו.

משה גפני: אנחנו נכנסנו לעניין ולא מתכוונים לצאת מזה.

משה גפני: אנחנו מבקשים כך: אנחנו רואים שאין דיאלוג ואין דיון.

משה גפני: אנחנו מבקשים שלושה שבועות שהמשרד להגנת הסביבה, יחד עם עיריית חיפה, יחד עם הנהלת המפעל, או שיגיעו לפתרון של לתת רישיון עסק זמני לחצי שנה, כמו שהציעו חבר הכנסת מיקי רוזנטל ואחרים.

משה גפני: אנחנו לא מפרידים בין הדרום לצפון.

משה גפני: אנחנו מבקשים שיבוטלו מכתבי הפיטורין למשך שלושת השבועות האלה של הדיאלוג.

משה גפני: לקחתם על עצמכם ארבעה חודשים, כפי שטענתם, אתם תיקחו עוד שלושה שבועות.

משה גפני: אם לא תיקחו על עצמכם את הדבר הזה - אני לא נוהג לאיים.

משה גפני: לא איימתי על אף אחד אבל אני רק אומר לכם שאתם הופכים את הוועדה לעוינת.

משה גפני: אנחנו נכנסנו לעניין, הזמנו את כל הגורמים הנוגעים בדבר.

משה גפני: לצערי לא כולם הגיעו.

משה גפני: אחד מהם לא הגיע במתכונת שאנחנו סברנו שהוא יגיע.

משה גפני: לשבת שלושת הגורמים האלה ובתוך שלושה שבועות לחזור עם פתרון.

משה גפני: הפתרון צריך להיות שלא יזהם ויסכן את המפרץ.

משה גפני: הפתרון צריך להיות שהעובדים יחזרו לעבודה.

משה גפני: נדב, גם אם אתם תרוויחו פחות, אתם חייבים את זה למדינת ישראל, אתם חייבים את זה לעובדים.

משה גפני: אני אומר לכם, שאם בשלושה השבועות האלה תהיה הידברות ודיאלוג והעובדים יישארו בעבודתם, אנחנו נהיה איתכם כי אז נרגיש מחויבים כלפיכם.

משה גפני: למה אתם אומרים סודות?

משה גפני: אתם יכולים לא לקבל את זה.

אורן אסף חזן: הוא אמר לו שייתן חודשיים.

משה גפני: אנחנו מבקשים את זה.

משה גפני: אנחנו נהיה בעניין.

משה גפני: אם יהיה פתרון אנחנו נודה לכם, אנחנו נגיד שהכול בסדר, אם אכן הפתרון הזה יהיה על דעת כולם.

משה גפני: לא יתנהל דילוג ושיח כאשר מדובר על 1200 עובדים?

משה גפני: לכם לא היתה ברירה, ואתם אמרתם בואו נפטר גם את הדרום.

משה גפני: אף אחד מאיתנו לא מבין למה.

משה גפני: יורם ראב"ד הסביר לי בטלפון אבל אני קשה הבנה.

משה גפני: ואז, המציאות הזאת שאני מאמין שאם אכן יתנהל הדיאלוג הזה, אני מאמין שיימצא פתרון.

משה גפני: לא יימצא פתרון, נתכנס פה מחדש.

משה גפני: תציגו את הדברים ותגידו איפה הבעיה.

משה גפני: נציגת המשרד לאיכות הסביבה אמרה שיש פתרונות.

משה גפני: צריך.

משה גפני: אני לא מבקש מכם תשובה.

משה גפני: בעוד שלושה שבועות נבקש את התשובות האלה.

משה גפני: אם נשמע מחר שלא הקפאתם את הפיטורים – יהיה לכם עסק איתי.

משה גפני: לכן אני מבקש שתשיבו את מכתבי הפיטורים.

מיקי רוזנטל: יהיה לכם עסק עם גפני ויותר מזה, הוא ישלח אותי ליונה יהב, שלא כדאי לאף אחד.

משה גפני: צריך להשיב את העובדים, לנהל את הדיאלוג הזה.

משה גפני: לבוא לפה בפרק הזמן הזה.

משה גפני: אם עד סוף שלושה שבועות לא יהיה פתרון, או להגיד לי באמצע שאנשים לא רוצים לשבת או שלא יושבים.

יעל כהן-פארן: גפני, זה מרובע, זה עובדים, הנהלה, ממשלה ועירייה.

משה גפני: אני מבקש, אם יהיה צורך - - -

<אליהו לוטטי: אנחנו גם יכולים להיות שותפים.

משה גפני: כן, זה ברור.

משה גפני: אני מציע שאם פתאום יתעוררו בעיות, תגידו אנחנו גם נתווך ונהיה בתוך העניין.

משה גפני: אנחנו נהיה בעניין כי בסוף יש לנו את היכולת.

משה גפני: יש לנו את היכולת למי שלא משתף פעולה, לגרום לכך שיהיו לו בעיה אחרונה.

משה גפני: שלושה שבועות להקפיא אחרת זה לא בסדר.

משה גפני: אתם תצטרכו למשוך את פיטורי העובדים.

משה גפני: אין ברירה, יש דברים שכשיש בעיה מתגברים עליה.

משה גפני: זה הסיכום שלנו.

משה גפני: מישהו חולק על הסיכום הזה?

מיקי רוזנטל: לא כולנו מאחוריך.

מיקי רוזנטל: תודה רבה, הישיבה נעולה.