הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן, כנסת 20, פרוטוקול מספר 31, 2017-11-28 11:10

נורית קורן: היום ה-28 ביולי 2017, י' בכסלו התשע"ח, השעה 11:10 ואני פותחת את ישיבת הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן.

נורית קורן: אנחנו היום מתחילים את הדיון בנושא האימהות הקטינות שנחטפו ואף אחד לא חקר את מקרי היעלמותן.

נורית קורן: אנחנו צריכים לומר שמה שקורה כאן זה קצת מקרה מצער.

נורית קורן: הוועדה בראשותי הוקמה בתחילת חודש פברואר במטרה לחקור מה עלה בגורלם של הילדים שנעלמו בשנות ה-50.

נורית קורן: הוועדה עשתה פעילויות רבות, ישיבות, סיורים בבתי העלמין וגם השבוע ביום ראשון היינו בסיור בבית העלמין בקריית שאול וראינו שם שאין מצבות ושום דבר לא מסודר.

נורית קורן: שמענו גם עדויות של בני משפחות, קראנו את כל הפרוטוקולים של ועדת כהן-קדמי ועולה תמונה מאוד מאוד עגומה.

נורית קורן: אם היה בידינו מידע מסוים, המידע הזה הלך וקיבל רק יותר סימני שאלה ולא תשובות.

נורית קורן: אנחנו מנסים לחפש ולתת תשובות למשפחות.

נורית קורן: לפי החומרים אנחנו יודעים בוודאות שהוועדות הקודמות לא עשו עבודתן נאמנה ולא נתנו תשובות מספקות למשפחות.

נורית קורן: אנחנו יודעים שגם המסקנות, אנחנו לא מסכימים אתן, ובחומרים היה מבצע כתונת פסים, המחקרים הרפואיים, הרישום המאוחר וועדת כהן-קדמי לא חקרה את הדברים והתעלמה מכל המסמכים וטייחה, זלזלה ואפילו לא חקרה.

נורית קורן: יש אפילו מקרים שמשפחות התלוננו ולא לקחו את התלונה וביטלו אותה.

נורית קורן: אחד הנושאים החשובים ביותר זה הנושא בו אנחנו דנים היום והוא הנשים הצעירות שהיו נשים נשואות, חלקן הלכו ללדת וחלקן היו עם ילדים והן נעלמו מבתי החולים ונעלמו אפילו מהמעברה.

נורית קורן: באוגוסט 2000 פרסמה העיתונאית יהודית יחזקאלי כתבה ובכתבה היא ציטטה את התגובה של עורכת הדין איריס כהן, העוזרת המשפטית של השופט יעקב קדמי שאמרה: "סמכותה של הוועדה נקבעה בכתב המינוי שלה לפיו הוסמכה לחקור בפרשת היעלמותם של ילדי תימן שנים 1948 עד 1954.

נורית קורן: החקירה בתלונות על היעלמותן של נשים אינה מצויה בתחום סמכותה של הוועדה.

נורית קורן: תלונות שהוגשו בהקשר הזה לא נחקרו".

נורית קורן: אני צריכה לציין שהנשים הללו היו קטינות.

נורית קורן: הן היו מתחת לגיל 18, חלקן היו בנות 14 ו-16, והוועדה טענה שבעצם הן לא ילדות והיא לא רוצה לחקור לגביהן כי לוועדה אין סמכות.

נורית קורן: אני לא יודעת איך הם החליטו שהנשים האלה, למרות שהן צעירות, הן לא בסמכות הוועדה.

נורית קורן: פשוט בושה וחרפה.

נורית קורן: יחזקאלי תיעדה בכתבה את סיפורן של נשים צעירות נשואות שהגיעו לארץ זמן קצר אחר הקמת המדינה ועל פי עדויות קרוביהן נעלמו כאילו בלעה אותן האדמה.

נורית קורן: לכולן מכנה משותף מטריד והוא שרובן נלקחו במצב בריאותי שפיר על ידי אנשי צוות רפואי ומאז לא נראו עוד.

נורית קורן: לבני המשפחות נאמר שנפטרו אבל עבר זמן רב עד שהמציאו לידיהן תעודות פטירה.

נורית קורן: לא נאמרה להן סיבת המוות וגם מיקום הקבר לא נמסר בקלות.

נורית קורן: אני רוצה להציג את הכתבה עצמה.

נורית קורן: היא מופיעה באינטרנט, ומי שירצה לקרוא אותה, אנחנו גם נעלה אותה לאתר הוועדה.

נורית קורן: עכשיו נפנה לסרטון שעמותת עמרם הפיקה על הנושא של הנשים.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: (הקרנת סרטון)

נורית קורן: מסמך מצמרר ביותר.

נורית קורן: אני רוצה לומר לעמותת עמרם תודה.

נורית קורן: אני מאוד מעריכה את העבודה שלהם, שהם מתעדים את האנשים ומי שרוצה, יכול לראות באתר האינטרנט שלהם את העדויות הקשות.

נורית קורן: עברו כל כך הרבה שנים וגם אנשים מבוגרים פשוט הבכי, הגעגוע הזה לאימא, הוא פשוט נורא ואיום.

נורית קורן: אני לא יכולה לעמוד בזה.

נורית קורן: קשה.

נורית קורן: מזל, אני אתך.

נורית קורן: ממש קשה.

נורית קורן: את רוצה לדבר עכשיו או שאת רוצה קצת להירגע ולדבר אחר כך?

מזל אברהם סבתי: אחר כך.

נורית קורן: אני אתן את זכות הדיבור לדוקטור משה נחום שהוא הקים את הצעקה ואמר שיש נשים שנלקחו ואף אחד לא עשה עם זה שום דבר.

נורית קורן: הוא באמת פנה אלי.

נורית קורן: יהודית, לא היית קודם.

נורית קורן: יהודית יחזקאלי, עיתונאית.

נורית קורן: אתם שניכם העליתם את זה לסדר היום הציבורי ואנחנו היום בוועדה מעלים את זה שוב.

נורית קורן: בבקשה, דוקטור משה נחום, תציג לנו את הנושא.

משה נחום: שלום לכל הנוכחים, האורחים, הנדכאים, שלום לוועדה.

משה נחום: יושבת ראש הוועדה.

משה נחום: את מזל ראיינו בכתבה הזאת, למעשה את אביה.

משה נחום: אני זימנתי אותה מקריית שמונה לבוא לבית אביה באליכין.

משה נחום: קשה מאוד לראות אדם בן 88 פורץ בבכי כאילו זה קרה לו אתמול.

משה נחום: הוא קרע לי את הלב אז.

משה נחום: בכיתי יחד אתו.

משה נחום: יהודית ישבה וראיינה אותו אבל אני אמרתי לה שאני עומד לקחת אותה למקרים אפלים.

נורית קורן: ברוך הבא חבר הכנסת יוסי יונה.

משה נחום: כל גברת שנמצאת כאן ובאה לזעוק שגנבו את האימא שלה, שהעלימו את אימה, אבל כשגברת מזל, אביה סיפר לי אישית שגם את הבן לקחו עם האימא, הוא שכב חולה ולא יכול היה להגיב אבל הוא גם ראה רצח במנחה של שבת בשנת 1950 עת רצחו את יעקב סלם ג'רפי בגלל זה שהוא הלך להציל את הבת שלו מידי החוטפים.

נורית קורן: בוא נדבר רק על הנשים.

משה נחום: זה הוא.

משה נחום: זאת עדות חיה מבן אדם.

משה נחום: אדם הולך להציל את בתו ורוצחים אותו ליד השער.

משה נחום: אחרי יומיים הוא מתאושש, הוא הולך ברגל מעין שמר, כי הוא עשה שם שבת, עד תל אביב.

משה נחום: ברגל ביום שני בבוקר.

משה נחום: בלי אוכל, בלי ציוד, בלי כלום.

משה נחום: הלך עם סנדלים.

משה נחום: הוא מגיע וצועק לבן גוריון בכיכר הרברט סמואל בתל אביב, שם אז הייתה הכנסת, והשוטרים ואנשי המשמר אומרים הוא מטורף.

משה נחום: הוא אומר שגנבו את אשתי ואת הבן שלי, אני רוצה לדבר עם בן גוריון.

משה נחום: בן גוריון שמע את הרעש, ביקש שיכניסו אותו.

משה נחום: שואל אותו מהיכן באת.

משה נחום: הוא אומר, אדוני ראש הממשלה, כמה שהוא מנומס, גנבו את אשתי ואת הבן שלי, ראיתי במו עיני במנחה של שבת.

משה נחום: לא יתכן שייקחו את אשתי ואת הילד שלי ואני הולך לחפש ואומרים לי לא יודעים, לא ראו, לא שמעו.

משה נחום: בן גוריון העמיד לו ג'יפ ושוטר שיסתובב אתו בכל הארץ.

משה נחום: לא יכול להיות, אם היא הייתה בבית חולים, היו מוצאים אותה.

משה נחום: הם ביקרו בכל בתי החולים בארץ ולא נמצא שם ילד.

משה נחום: אבל דבר אחד הוא אומר לי: אני משביע אותך שאתה לא תרד מהנושא הזה כי אין אחר שיכול לייצג את האמת המרה שלנו אלא רק אתה.

משה נחום: אני רוצה בשבעה שלי שתישא על זה אפילו דרשה.

משה נחום: באתי עד אליכין.

משה נחום: הוא אמר שכואב לו מאוד שאילצו אותו לחתום שהוא לא היה נשוי כדי שהוא יוכל להתחתן.

משה נחום: הרבנות הראשית מאלצת אנשים, לא רק אותו, גם את אביו של רחמים דרווה וגם את עובדיה מלאכי, את כל התימנים שגנבו להם את הנשים, שרצו להתחתן, אילצו אותם לחתום על כך שלא היו נשואים.

משה נחום: בן אדם מת ואומר אני מזועזע איך רבנים אילצו אותי לחתום שלא הייתי נשוי.

משה נחום: הבאתי לכאן בן אדם, את משה נגר שלאביו גנבו את אחותו.

משה נחום: הוא נאבק בשוטרים, בשומרים.

משה נחום: הביאו אותה לבאר יעקב ומשם היא נעלמה.

משה נחום: מה זה?

משה נחום: זאת לא אחת, אלה לא שתיים, אלא אלה מקרים שהם ממש ערוכים לפי סדר.

נורית קורן: סדר של מה?

משה נחום: סדר אצלם.

משה נחום: לא אצלנו.

משה נחום: היו להם שמות.

נורית קורן: הם לקחו ממקום מסוים?

משה נחום: עכשיו אני אתן את הדוגמה הקשה ביותר.

משה נחום: באים בצהרי היום למשפחת דוד, הבעל היה מורי, שוחט, לוקחים את אשתו בחודש התשיעי להריונה, בזמן שהיא עומדת במטבח קריית משה ומכינה ארוחת צהרים למשפחה.

משה נחום: באים לקחת אותה רופאים ואחיות, האבא אומר, לא, היא לא תיסע לבד.

משה נחום: אמרו, בוא.

משה נחום: לקחו אותו ואת הבן.

משה נחום: סוגרים אותה בבית חולים והם מתחילים לשמוע שדוקרים אותה, עושים לה זריקות.

משה נחום: הם ניסו להתפרץ.

משה נחום: באה המשטרה, לוקחת אותם ועוצרת אותם ל-48 שעות.

משה נחום: הם באים אחרי 48 שעות מעצר, כי אז היה החוק 48 שעות, ורואים אותה מנותחת מכף הידיים לאורך הבטן עד למטה.

משה נחום: הילדה שהייתה אמורה לצאת תוך ימים – היא הייתה בחודש התשיעי להריונה – אין בטן ואין ילדה.

משה נחום: באותו יום באים עם הגופה על טנדר עם מקוש, מעדר וטוריה ולוקחים את האבא והילד לחפור את הקבר ברחובות והם טומנים אותה.

משה נחום: האבא בתור מורי יודע שצריך לשים חול בעיניים כי אל עפר הוא ואל עפר ישוב.

משה נחום: הוא פותח את התכריכים, אין עיניים.

משה נחום: הוא קורע את התכריכים לאורך הבטן, אין חלקים פנימיים.

משה נחום: תשימו לב מה אני אומר לכם.

משה נחום: הילד הולך אחרי הקבורה ומתלונן במשטרה.

משה נחום: משם הוא יוצא לבית חולים נכה ועד היום הוא נכה.

משה נחום: מאה אחוזים נכה.

משה נחום: קוראים לו רחמים דוד.

משה נחום: אתם רוצים לשמוע על מקרה יותר גרוע?

משה נחום: יש.

משה נחום: משפחת מרחום ברעננה.

משה נחום: לוקחים אישה אלמנה בת שלושים, יפהפייה, לוקחים אותה לבית חולים רמב"ם בחיפה.

משה נחום: בת אחותה באה לבקר אותה למחרת.

משה נחום: היא מנותחת.

משה נחום: למה ניתחתם אותה?

משה נחום: היה לה חיידק אלים.

משה נחום: איזה חיידק?

משה נחום: היא לא צעקה איי ולא ואי ולא שום דבר, לשם מה ניתחתם אותה?

משה נחום: הם באים למחרת, אין אישה.

משה נחום: איפה הדודה?

משה נחום: איזה דודה?

משה נחום: הייתה כאן אישה אתמול.

משה נחום: לא, לא הייתה שום אישה.

משה נחום: קוראים למשטרה, מעיפים אותם משם בכוח, מכים אותם, משפילים אותם, על מה, על שבאו לבקר את הדודה?

משה נחום: הם יוצאים מבית סוהר, הם באים לקחת את הגופה.

משה נחום: אין גופה.

משה נחום: זה משהו מאורגן, פשע מאורגן.

משה נחום: גברתי, זה לא יהיה לך קל להתמודד עם זה.

משה נחום: את רוצה את הצדק, אני יודע את זה.

משה נחום: זה מפעפע בליבך, זה מטריד את ראשך, זה מטריד את מנוחתך ואנחנו צריכים להבין דבר אחד, אנחנו אחרי ועדת החקירה הממלכתית שאני עתרתי להקמתה ופסק הדין נמצא בספר.

משה נחום: איך יכול להיות ששופטים של בית משפט עליון משקרים?

משה נחום: אני כתבתי בספר במהדורה האחרונה, איך יכול שופט בית משפט עליון, אליקים רובינשטיין, לומר שהוא לא מוצא איזשהו פשע מאורגן ולדעתו אף ילד לא נגנב.

משה נחום: שופט בית משפט עליון.

נורית קורן: משה נחום, אנחנו נעסוק גם בסוגיה הזאת.

נורית קורן: בסוף האם נחטפו הילדים או לא.

משה נחום: נחטפו.

נורית קורן: אנחנו כבר יודעים.

נורית קורן: כבר הגענו לזה.

נורית קורן: תודה לאל כבר לא אומרים שאנחנו הזויים ופסיכוטיים.

נורית קורן: תודה לאל, היום כבר 95 אחוזים מאמינים שזה אירע פה במדינה.

נורית קורן: אנחנו רק רוצים למצוא את הילדים.

משה נחום: אני רוצה לומר עוד משהו.

משה נחום: אין ספק שהממסד גייס נגדי כוחות מהעדה התימנית ואמר שאני שקרן, שלא יאמינו לי, שאני ממציא סיפורים.

משה נחום: גם היא אמרה לי את זה, יהודית יחזקאלי.

משה נחום: לעשות ממני שקרן?

משה נחום: אמרתי לה שהיא לא מכירה אותי.

משה נחום: אמרתי לה, תבואי, הנה צ'ק על סך 10,000 דולר ואם אני לא מוכיח לה שגנבו נשים - הצ'ק שלה.

משה נחום: הסתובבתי אתה באוטו שלי ברחבי הארץ והיא ראיינה את המשפחות.

משה נחום: אין לנו כאן חלומות פז.

משה נחום: הייתה כתבה.

משה נחום: שבעה ימים.

משה נחום: מדברים על נשים שנחטפו עם ילדים.

משה נחום: ריבונו של עולם, במקום לשים כותרת לעם ישראל שנשים וילדים נגנבו, תמונת השער: בנמל יפו מוכרים דגים מסריחים.

משה נחום: זאת הכותרת של השער.

משה נחום: אנחנו אפילו פחות מדגים מסריחים.

נורית קורן: דוקטור משה נחום, קודם כל להגיד לך תודה על פועלך במשך כל השנים, על העבודה בנושא של פרשת ילדי תימן.

נורית קורן: מאוד חשוב.

נורית קורן: הנה, אתה המשכת והגענו עד הלום ואני מקווה בעזרת השם שנגיע לאיזושהי תשובה ולאיזשהו פתרון לכל המשפחות.

משה נחום: עם עוז הרוח שלך את תגיעי.

נורית קורן: בעזרת השם.

נורית קורן: אני רוצה לתת את זכות הדיבור לחבר הכנסת פרופסור יוסי יונה שהוא חבר הוועדה.

נורית קורן: תודה שהגעת לדיון היום.

נורית קורן: אנחנו מדברים כאן על הנשים הקטינות שנחטפו וועדת כהן-קדמי לא חקרה ולא התייחסה לזה.

יוסי יונה: גברתי היושבת ראש, תודה על הנחישות שלך ועל העבודה השיטתית והממושכת שאת עושה בנושא הזה.

יוסי יונה: זו כבר לטעמי פריצת דרך מאוד מאוד משמעותית שכנסת ישראל בראשותך, ובתמיכה חד משמעית של ממשלת ישראל ושל צחי הנגבי ספציפית וראש הממשלה, נותנת לך את המנדט לעשות את העבודה הזו עד שבסופו של דבר נגיע לחקר האמת ונלמד על התופעה הזו, על עומקה ועל רוחבה.

יוסי יונה: כפי שאת יודעת גברתי, זה נכון שהמאבק הזה מתואר כחטיפת ילדי תימן והבלקן.

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: את זה צריך לומר.

נורית קורן: זה ילדי תימן, מזרח והבלקן.

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: גם לי יש את הסיפור.

נורית קורן: סיפור במשפחה.

יוסי יונה: יש לי סיפור במשפחה שאנחנו עיראקים אבל בכל אופן ילדה בשם ציפורה דב, הבת של דוד שלי מנחם, אכן סיפור טיפוסי, נעלמה בבית חולים רמב"ם, אושפזה שם, קבר לא ידוע, אביה שהוא דודי מנחם, חזן, שמאוד היה חשוב לו העניין הזה שגם אם היא הלכה לעולמה, שיביאו אותה לקבורה והוא יוכל לקרוא עליה קדיש, וגם זה לא הסתייע בגלל סיבות, נכנה אותן, עלומות.

יוסי יונה: כמו ילדים וילדות אחרות, היא גם קיבלה צו גיוס בהגיעה לגיל שמחייב גיוס.

יוסי יונה: באמת לצערי במקרה הספציפי הזה, גם דודי מנחם ודודתי עדלה, מתו לפני מספר שנים ולא זכו לדעת את האמת על בתם.

יוסי יונה: אבל, וזו נקודה מאוד מאוד חשובה, האחים שלה, אבנר, שמעון, אסתר, לא מניחים לעניין הזה.

יוסי יונה: הם רוצים לדעת את האמת.

יוסי יונה: אני רוצה לומר משפט מאוד מאוד ברור.

יוסי יונה: דיונים כאלו, אני שנים משתתף בהם, לא נובעים מתוך איזשהו רצון לבוא חשבון אלא באמת הכרה וריפוי וצדק, מתוך כוונה מאוד מאוד פשוטה.

יוסי יונה: כולנו מאוחדים כחלק מהעם הזה ואנחנו מאמינים שכאשר הדבר הזה יקבל את הטיפול הראוי והנכון שלו, ניתן להמשיך הלאה.

יוסי יונה: אני כבן משפחה שבאמת חוותה את האסון הזה לא אומר שבואו נכניס מישהו לבית סוהר או דברים כאלה, אבל הדבר המאוד מאוד מינימלי, שיאמרו למשפחה הזאת שאכן אנחנו מכירים בסבלכם, מכירים בכך שכאן נעשה דבר נורא ואיום, ועל פי העדויות שהולכות ומצטברות אנחנו רואים יותר ויותר שזה אופי שיטתי ולכן באמת הגיע הזמן שכולנו, החברה הישראלית, תעשה חשבון נפש עם עצמה, לא מתוך מקום שאנחנו נתבוסס בתוך הביצה הזאת אלא מתוך רצון באמת להגיע בסופו של דבר לאחדות אבל לאחדות מגיעים רק כאשר מכירים גם בפרקים אפלים בעבר שלנו ויודעים איך להתמודד אתם, כדי שחס וחלילה דברים כאלה ודומים לא יקרו בעתיד.

יוסי יונה: לכן אני רוצה לחזק את ידיך על העבודה ועל המסירות שאת מפגינה בדיוני הוועדה ואת לא מניחה לזה.

יוסי יונה: כל הכבוד כי את באמת עושה משהו שהוא מאוד מאוד חשוב לכולנו, לא רק לציבור התימני אלא לחברה הישראלית.

נורית קורן: נכון.

יוסי יונה: ולא רק לבלקן.

נורית קורן: לכל העדות.

יוסי יונה: לעם ישראל.

יוסי יונה: זה דבר מאוד מאוד חשוב.

יוסי יונה: כמו שאמרנו, גם אין את מי להכניס לבית סוהר.

נורית קורן: אני הקמתי את הוועדה ונלחמתי להקים אותה כדי לתת תשובות אמיתית למשפחות וסוף סוף לסגור את הסיפור הזה.

נורית קורן: אשמים, אני לא מאמינה כמה ניירת יש לנו.

נורית קורן: הנה, יש לנו כאן את המשרד לביטחון פנים והוא יאמר לכם בכמה ניירת צריך לנבור, מה גם שלא תמיד שמרו.

נורית קורן: יש כאן אנשים שמלווים אותי בכל הדיונים ולפעמים אנחנו מחפשים ניירות וזה קשה כי חלק מהניירות הושמדו או חלק בוערו, הכול לפעמים על פי חוק, אבל זה פגע בגילוי האמת.

נורית קורן: אני צריכה להודות כאן לכל צוות הוועדה, אם זאת מירב, אם זה עורך דין דן מרזוק שהוא היועץ המשפטי של הוועדה, ולשירלי מזכירת הוועדה.

נורית קורן: אנחנו עושים הכול כדי למצוא עוד ניירת ולהגיע לעוד דבר ולעוד דבר.

נורית קורן: אנחנו מנסים להגיע לכל מיני ארכיונים כדי באמת לשפוך אור על הפרשה ואחת ולתמיד לסגור את הפצע הכאוב הזה בלב האומה ולהיות ביחד.

נורית קורן: צריך לומר שוב שזה חוצה מפלגות.

נורית קורן: כולם הסכימו להקמת הוועדה הזאת וזה לא משנה אופוזיציה או קואליציה.

נורית קורן: זה מה שעשינו ואנחנו נמשיך.

יוסי יונה: אני עזבתי את הוועדה הקודמת בה השתתפתי כי היה לי חשוב לבוא לכאן.

משה נחום: חבר הכנסת יונה, חשובה כאן ההכרה.

משה נחום: זה בעצם סוף פסוק שצריך להיות.

משה נחום: צריכה להיות הכרה.

יוסי יונה: חד משמעית.

משה נחום: תודה לך.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו ממשיכים.

נורית קורן: יהודית יחזקאלי, צריך לומר לך כבוד גדול על שלקחת פרשה מאוד מאוד כאובה ולמרות שאף אחד לא רצה לפרסם אותה, העלית אותה לסדר היום הציבורי בשנות ה-2000.

נורית קורן: חבל שהיא דעכה אבל באמת עשית כאן משהו פורץ ולא פחדת.

נורית קורן: באת והבאת את זה, הנחת את זה על השולחן.

נורית קורן: בואי ספרי לנו על הרשמים שלך.

יהודית יחזקאלי: אני מוקירה את המפעל שנעשה כאן.

יהודית יחזקאלי: סוף סוף יש עוד ידיים שמרימות את הגלובוס, משהו בסגנון הרקולס.

יהודית יחזקאלי: זה מאוד קשה.

יהודית יחזקאלי: גם מה שמשה נחום עשה, הוא שילם בראשו.

יהודית יחזקאלי: אי אפשר לדבר על פרשת הנשים הנעלמות בלי לומר משפט אחד שמתחיל בסיפור ששמעתי יום אחד לפני שנים רבות בהיותי עיתונאית מתחילה, שיש יהודים בתימן כאשר הממשלה אמרה שאין יותר יהודים בתימן אבל יש יהודים בתימן.

יהודית יחזקאלי: אז התחלתי עם כל הסיפור הזה.

יהודית יחזקאלי: שלחתי שליחים כי לא יכולתי להגיע לתימן, דרך העיתון, דרך "ידיעות אחרונות", שבאמת עזרו וגילינו שרימו אותנו וכי אכן יש יהודים בתימן.

יהודית יחזקאלי: אז העלו עלייה שלישית ורביעית ולאחר מכן התברר שנחטפו ילדים.

יהודית יחזקאלי: הספקתי לדבר עם כל מי שהיה בוועדה, כולל החוקרים, כולל הבלשים, והבנתי שיד ימין אינה יודעת מה עושה יד שמאל ואכן קרה כאן אסון.

יהודית יחזקאלי: אחרי שכתבתי את כל הסיפורים האלה, הבנתי שקורים שני דברים.

יהודית יחזקאלי: האחד, יש כאן פרשייה כאובה מאוד ואיומה.

יהודית יחזקאלי: אני לא אשווה את זה לרצח רבין אבל זה לא רחוק מזה.

יהודית יחזקאלי: משהו נוראי במדינת ישראל שאסור לעולם שיישכח.

יהודית יחזקאלי: אני קוראת לך, כדי לדבר על פרשת הנשים הנעלמות, שזה היה חלק קטן בסיפור, אבל כואב מאוד.

יהודית יחזקאלי: הייתי שם.

יהודית יחזקאלי: הוא הביא אותי למשפחות שאת שומעת דברים שעד היום אי אפשר לישון כשנזכרים בהם.

נורית קורן: כן.

נורית קורן: ראינו את הסרט.

יהודית יחזקאלי: אי אפשר להתעלם מזה.

יהודית יחזקאלי: זה משהו נורא.

יהודית יחזקאלי: אני סבורה שיש שני דברים לעשות כדי להעלות את הסיפור הזה ולהוציא אותו החוצה אחת ולתמיד.

יהודית יחזקאלי: אני מאוד מקווה שהוועדה החשובה כאן תסכים אתי, לא ברמה התקשורתית בלבד.

יהודית יחזקאלי: הדבר האחד הוא שיש להרים את זה לכיוון האקדמי, לעשות מחקרים שעוד לא נעשו.

יהודית יחזקאלי: זה בתול.

יהודית יחזקאלי: האוניברסיטאות לא הרימו את הכפפה וחבל שכך.

יהודית יחזקאלי: התקשורת יכולה לעזור בזה הרבה.

יהודית יחזקאלי: עוד מעט גם נהיה בודדים ולא יהיה לנו מה להזכיר.

יהודית יחזקאלי: הדבר הכי חשוב שאני סבורה שיש לעשות אותו, ואני אומרת את זה בלב שלם, להכריז על זה כפשע אנושי.

יהודית יחזקאלי: בדקה שיוכרז הדבר הזה כפשע אנושות, למשפחות האלה יבוא גואל, נחמה פורתא.

נורית קורן: לא נכריז על זה כפשע אנושי כי יש לזה קונוטציות אחרות.

נורית קורן: אנחנו מטפלים בזה ברמה מאוד מאוד גבוהה.

יהודית יחזקאלי: אני לא מדברת על הכרזה אלא אני מדברת על לא לטחון מים.

נורית קורן: אנחנו לא טוחנים מים.

יהודית יחזקאלי: ברור שלא.

נורית קורן: אנחנו עושים והעלינו את זה לסדר היום הציבורי.

נורית קורן: אנחנו דנים בהרבה אספקטים של הפרשה ואנחנו כרגע יודעים שהיה כאן פשע מאורגן.

נורית קורן: אם זה לא היה מאורגן, אי אפשר היה לעשות את מה שנעשה ואנחנו רואים את זה.

יהודית יחזקאלי: יש מי שמשלם את המחיר.

נורית קורן: כרגע אנחנו לא מוצאים מסמך, אנחנו לא מוצאים כתובת מסוימת לבוא ולשים את האצבע אבל אני אומרת לך שאני רוצה להביא מזור למשפחות הללו בצורה שיכול להיות שאולי נמצא אותם בין החיים.

נורית קורן: יכול להיות שהם לא נפטרו, האימהות האלה.

יהודית יחזקאלי: הן כבר מאוד מבוגרות.

נורית קורן: אנחנו מטפלים בדברים.

יהודית יחזקאלי: השורה התחתונה.

יהודית יחזקאלי: אני סבורה שהתקשורת היום היא תקשורת שמספרת על עצמה ועל הפרשה.

יהודית יחזקאלי: אבל אני הייתי שמחה לראות תקשורת בנוסח של פעם שתדווח, שתביא סיפורים מהשטח בלי לעשות גלורי לתקשורת אלא לעזור למשפחות האומללות האלה.

יהודית יחזקאלי: ברגע שנכריז על זה כפשע, לא בהכרזה מילולית, הממשלה הזאת תעזור לנו.

יהודית יחזקאלי: אין לה ברירה.

נורית קורן: היא תעזור בעזרת השם.

נורית קורן: את יודעת שיש לי גיבוי מלא של ראש הממשלה ואנחנו פועלים וזה נמצא על שולחן ראש הממשלה.

נורית קורן: אני לא מניחה לדברים.

יהודית יחזקאלי: וטוב שכך.

יהודית יחזקאלי: יישר כוח.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: סיימת?

יהודית יחזקאלי: כן.

נורית קורן: תודה רבה יהודית.

נורית קורן: אני רוצה לומר שאת באמת מאוד מאוד אמיצה.

נורית קורן: הבנתי שקיבלת פרס בעקבות הכתבה הזה.

נורית קורן: באיזה פרס זכית?

יהודית יחזקאלי: לא חשוב.

יהודית יחזקאלי: המשפחות קיבלו פרס על כך שהן כל כך סובלות בשקט ובהדרת פנים כזאת מושלמת.

יהודית יחזקאלי: אין כזה דבר.

יהודית יחזקאלי: אין לזה אח ורע בעולם.

משה נחום: את קיבלת את הפרס.

משה נחום: אני קיבלתי את הקללות.

נורית קורן: מזל סבתי, אני רוצה בכל זאת כמה מלים שלך.

נורית קורן: אני יודעת שמאוד מאוד קשה לך.

מזל אברהם סבתי: קשה לי אבל אני אדבר.

מזל אברהם סבתי: את אימא שלי כבר אי אפשר למצוא אבל אולי אפשר עוד למצוא את אחי.

מזל אברהם סבתי: שייתנו עדות מה עלה בגורלם, היכן הם קבורים, שאני אלך לשם.

מזל אברהם סבתי: זה ינחם אותי.

מזל אברהם סבתי: אני אלך לאבא שלי להגיד לו שהכול בסדר ומצאנו אותם בסוף וקיבלנו את העדות.

מזל אברהם סבתי: זה ינחם אותנו.

נורית קורן: בעזרת השם אנחנו נעה כל מה שרק אפשר.

מזל אברהם סבתי: אמן.

מזל אברהם סבתי: אמן שאני אוכל להתנחם ולהגיד לאבא שלי שינוח.

נורית קורן: סיפור באמת קשה.

נורית קורן: לבי אתך.

נורית קורן: אולי באמת נמצא את האח.

נורית קורן: העברנו את כל הפרטים.

נורית קורן: מאיר, אתה רוצה לתת את התשובות, אם יש לך, לגבי הסיפור שלהם?

מאיר אמסלם: כרגע אנחנו בשלב ראשוני מאוד של הבדיקה.

מאיר אמסלם: אנחנו בשלבי איתור מספרים, מחפשים תיקים.

מאיר אמסלם: יותר מדי אין לי מה לתת.

מאיר אמסלם: אני דיברתי אתה לפני כן והבטחתי לה שבשבוע הבא אני אצור אתה קשר וננסה לקדם את זה יותר.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: מאיר עושה עבודה נפלאה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: רחמים קרוה, ספר לנו את הסיפור של אימא שלך.

רחמים קרוה: אני עליתי מתימן עם הוריי.

נורית קורן: רחמים, לאט.

נורית קורן: אנחנו אתך.

רחמים קרוה: זה כאב של שבעים שנים.

נורית קורן: אני יודעת.

נורית קורן: כל פעם אני מלווה אותו.

רחמים קרוה: כתבתי את הדברים ואני מקווה שאני אצליח לומר את מה שכתבתי.

נורית קורן: לאט.

נורית קורן: תירגע.

נורית קורן: אנחנו אתך.

נורית קורן: כולנו אתך.

רחמים קרוה: עליתי עם הוריי מתימן בשנת 1949 כשהייתי בגיל בערך חודש.

רחמים קרוה: לאחר שלושה חודשים שהיינו בארץ, אמי אושפזה בבית חולים אסף הרופא בעקבות כאבי בטן.

רחמים קרוה: כך הממצאים שראינו על הניירות.

רחמים קרוה: בתקופה שהיא הייתה מאושפזת, הייתה כמה ימים מאושפזת, אבי ביקר אותה באותם ימים והיה מדבר אליה כמו שאני מדבר אליכם.

רחמים קרוה: אני חושב שאני די ברור.

רחמים קרוה: היא הייתה צלולה והכול היה בסדר.

רחמים קרוה: ביום האחרון, שבעה או עשרה ימים, זה לא כל כך חשוב, הוא מגיע והוא רואה מיטה ריקה.

רחמים קרוה: מסתכל, לא, אין.

רחמים קרוה: הוא שואל שם את המאושפזים מסביב איפה הגברת שהייתה כאן, איפה אשתי?

רחמים קרוה: אנחנו לא יודעים.

רחמים קרוה: מה לא יודעים?

רחמים קרוה: לא יודעים.

רחמים קרוה: הלך לאחיות, הלך לרופאים, אף אחד לא יודע איפה היא.

רחמים קרוה: לא היה שום שיתוף פעולה.

רחמים קרוה: אבי מהתמימות, אמרו לו, לך חפש אותה.

רחמים קרוה: איפה?

רחמים קרוה: לך תחפש אותה.

רחמים קרוה: התחיל להסתובב בכל הארץ.

רחמים קרוה: איפה לא היה?

רחמים קרוה: היה בטבריה, היה בבאר שבע, אין מקום שהוא לא היה.

נורית קורן: איפה גרתם?

נורית קורן: איפה היא הייתה?

רחמים קרוה: היא הייתה מאושפזת באסף הרופא.

רחמים קרוה: גרנו ליד בית ליד.

רחמים קרוה: עין שמר.

נורית קורן: זה מעניין אך אנשים הגיעו מבית ליד, במקום להיות ברמב"ם.

נורית קורן: בית החולים היה צריך להיות קרוב למחנה.

נורית קורן: מעניין איך העבירו לאסף הרופא.

נורית קורן: מאוד מעניין.

רחמים קרוה: בכל מקרה, הוא חזר כמו שהלך.

רחמים קרוה: הסתובב, הסתובב ולא מצא כלום.

רחמים קרוה: חזר.

רחמים קרוה: הציגו לנו איזה קבר כלשהו בסגולה פתח תקווה.

רחמים קרוה: אני הגעתי לשם מספר פעמים ברגע שנודע לי שיש את הקבר הזה.

רחמים קרוה: ידעתי לא כשהייתי ילד.

רחמים קרוה: הגעתי ולא הרגשתי כלום כלפי הקבר הזה כי הנתונים שמופיעים על הקבר אינם נכונים, הגיל שם כפול מהגיל בו הייתה אימא שלי, שם המשפחה הוא עומסי והמשפחה שלה, נניח אם הייתה טעות, לפחות היה את שם המשפחה הקודם, משפחת יטים ואחרי כן משפחת קרוה.

רחמים קרוה: לא זה ולא זה.

רחמים קרוה: אמי הייתה בת 17.

רחמים קרוה: סבתא שלי ואבי זיכרונם לברכה מתו מצער.

רחמים קרוה: קודם הסבתא ואחר כך אבי.

רחמים קרוה: היא הייתה מאוד יפה, ברמות באמת גבוהות.

רחמים קרוה: אני הצלחתי לראות אותה בשנים האחרונות ותיארו לי את אימא שלי שהיא אותו הדבר.

רחמים קרוה: אגב, אין לי תמונה.

רחמים קרוה: לא הצלחתי להשיג תמונה.

רחמים קרוה: מה שהצלחתי להשיג זה את הכתובה הזאת המקורית.

רחמים קרוה: גם דיברתי עם הרב קורח והוא חתום כאן בתימן.

רחמים קרוה: מאז ועד היום, הכוונה היא בשנתיים האחרונות, מרגע שקיבלתי את הכתובה הזאת, כמעט אפשר לומר שהיא צמודה אלי.

רחמים קרוה: אני לא יודע אם יש בזה נחמה, אבל הכתובה הזאת צמודה אלי.

רחמים קרוה: אני מקווה שאני אחזיק מעמד עד שתתגלה הפרשה ושלא אמות מצער.

נורית קורן: בעזרת השם.

נורית קורן: תהיה בריא ואריכות ימים.

רחמים קרוה: בעזרת השם.

נורית קורן: אנחנו צריכים אותך כאן.

רחמים קרוה: אמן ואמן.

רחמים קרוה: אני מרגיש חולשות כאלה, בעיקר כשהנושא הזה עלה לכותרות.

רחמים קרוה: אני רוצה להצדיע לגברת הזאת, יושבת ראש הוועדה שלקחה את הנושא הזה.

נורית קורן: רחמים, אנחנו נעשה הכול על מנת למצוא ולראות מה עלה בגורלה.

נורית קורן: אנחנו גם ביקרנו בבית העלמין בסגולה, שם בעצם אמרו שהיא קבורה וראינו שעל המצבה רשומה אישה אחרת וראינו גם את רישיון הקבורה בו רשומה אישה אחרת, אישה שהיא בת 34.

נורית קורן: אנחנו מתעדים.

נורית קורן: בעזרת השם אחרי שאני אסיים את חוק פתיחת הקברים, אחד הקברים הראשונים שייפתחו יהיה הקבר הזה.

נורית קורן: אנחנו סוף סוף נוכל לדעת האם באמת העצמות הן שרידי הגופה של אימא שלך או של מישהי אחרת.

נורית קורן: אנחנו נעשה ככל שנוכל למצוא.

רחמים קרוה: אבי לא קבר את אמי.

רחמים קרוה: הוא לא קבר אותה.

רחמים קרוה: אם היה קובר אותה, אבל אין כלום.

רחמים קרוה: לא הייתה הלוויה.

רחמים קרוה: בקיצור, לא יודעים כלום.

רחמים קרוה: כמו שאמרתי קודם, אני קיבלתי תעודת פטירה מבית חולים אסף הרופא.

רחמים קרוה: תעודת הפטירה ללא מספר זהות, בכתב יד, וכשהתחלתי להתעניין בנושא, כשבגרתי קצת, עליתי למשרד הפנים.

רחמים קרוה: בתעודת הפטירה שקיבלנו בכתב יד כתוב 1949.

רחמים קרוה: בתעודת הפטירה של משרד הפנים כתוב 1959.

רחמים קרוה: נניח שזה נכון, שהיא נפטרה אז, אז איפה הייתה עשר שנים?

רחמים קרוה: מה קרה כאן?

רחמים קרוה: מ-1949 עד 1959.

רחמים קרוה: משהו לא מסתדר.

מאיר אמסלם: מתי שהוציאו את התעודה או מתי שנפטר הבן אדם?

רחמים קרוה: אני לא זוכר להגיד לך.

רחמים קרוה: אני צריך לראות.

מאיר אמסלם: כשכותבים 1949, תבין, אם הוציאו תעודה באותו רגע, זה 1949.

מאיר אמסלם: אם תוציא את התעודה היום, יהיה כתוב 2017.

רחמים קרוה: אני חושב שתאריך הפטירה 1959.

רחמים קרוה: ב-1959 לא הלכתי למשרד הפנים להוציא תעודה.

מאיר אמסלם: אני אומר לך שאתה טועה.

קריאה: הוא בטח לא טועה.

רחמים קרוה: כשאבי התחתן פעם שנייה, העלימו לו ילד.

רחמים קרוה: בעצם העלימו לי גם אח.

רחמים קרוה: מה שקרה, הילד קיבל מכה.

רחמים קרוה: גרנו באשתאול כשאבי התחתן פעם שנייה והילד בן שנה וחצי קיבל מכה ברגל.

רחמים קרוה: אמרו לו שצריך לקחת אותו לבית חולים שערי צדק.

רחמים קרוה: אמרה האישה, בשביל מה, בשביל המכה הזאת צריך לקחת אותו לבית חולים?

רחמים קרוה: כן.

רחמים קרוה: לקחו אותו לבית חולים שערי צדק.

רחמים קרוה: היא רצתה להתלוות אליהם.

רחמים קרוה: לא נתנו לאימא להתלוות אליהם.

רחמים קרוה: אמרו לה, בשום פנים ואופן.

רחמים קרוה: לקחו אותו ונסעו.

רחמים קרוה: היא בכוחות עצמה יותר מאוחר עלתה לבית החולים.

רחמים קרוה: היא מגיעה לכניסה, לא נותנים לא להיכנס.

רחמים קרוה: היא אומרת, הבן שלי כאן.

רחמים קרוה: לא נתנו לה להיכנס.

רחמים קרוה: לא הייתה ברירה, שעתיים, שלוש, ארבע.

רחמים קרוה: למחרת באה שוב.

רחמים קרוה: אמרו לה, אין ילד כזה, הילד נפטר.

רחמים קרוה: אין מישהו מאושפז, הילד נפטר.

קריאה: בן כמה היה?

רחמים קרוה: בן שנה וחצי.

רחמים קרוה: זה היה בשערי צדק בירושלים.

רחמים קרוה: אגב, אמרו שיש לו, לאחי, קבר והוא קבור בירושלים, בגבעת שאול.

קריאה: בשייח' באדר.

נורית קורן: לא.

נורית קורן: בגבעת שאול בירושלים.

נורית קורן: הלכנו לראות.

נורית קורן: לא בשייח' באדר.

רחמים קרוה: הלכנו לשם.

רחמים קרוה: אנחנו לא יודעים אם באמת הוא קבור שם כי אין מצבה.

רחמים קרוה: למה אין מצבה?

רחמים קרוה: כי עשו קבר על הקבר שלו.

רחמים קרוה: במידה וזה שם, אנחנו לא יודעים.

רחמים קרוה: עשו קבר על הקבר ההוא.

רחמים קרוה: עכשיו תלך ותרים את הקבר שנמצא שם?

נורית קורן: זו טרגדיה בפני עצמה.

נורית קורן: בגבעת שאול כיסו קברים בשני מטרים אדמה וקברו מעל אנשים אחרים שלא קשורים לפרשה ואי אפשר לזהות ואי אפשר לעשות שום דבר.

רחמים קרוה: עוד מילה-שתיים ואני מסיים.

רחמים קרוה: כשהייתי במקרה של אחי בוועדה, השופט כהן אמר במלים האלה והם הקליטו את זה ואפשר לשמוע את הדברים: אני רואה שיש כאן מנגנון מאחורי כל הנושא הזה.

רחמים קרוה: לא יתכן שכל המקרים דומים אחד לשני ומי שנלחם על אותו ילד או ילדה או על אותו חטוף הצליח להציל אותו ומי שלא, הלך לאיבוד ונגמר הסיפור.

רחמים קרוה: אני שומע את הסיפורים מאז שהתוודעתי לנושא הזה.

רחמים קרוה: אני שומע כל יום סיפורים מסמרי שיער.

רחמים קרוה: יש עוד אלפי אנשים.

רחמים קרוה: אין משפחה שהיא לא נגועה בדבר הזה.

רחמים קרוה: מה הם אומרים?

רחמים קרוה: עכשיו נתחיל אחרי, אחרי, אחרי.

רחמים קרוה: אני תולה תקוות רבות ואני חושב ממה שהספקתי להיות כאן ושמעתי את כל מה שיושבת ראש הוועדה נורית קורן העלתה יחד כמובן עם כל הפורום, אני באמת באמת מצדיע להם.

רחמים קרוה: אני לא יודע איך לתאר את הדברים האלה.

רחמים קרוה: זה לא דבר מובן מאליו לקחת נושא כזה.

רחמים קרוה: זה נושא כאוב, נושא קשה ויש לי תקווה שבאמת יהיה כאן משהו.

רחמים קרוה: אני גם שמעתי שהיו ניסיונות – אני לא יודע, אמרו שאימא שלי הייתה מאוד יפה ואולי גם זה חלק מהעניין – אבל כולי תקווה ואני שוב מצדיע לכם.

רחמים קרוה: סבתא שלי הייתה באמת יפה.

רחמים קרוה: הלכתי לראות אותה בשנים האחרונות כשהכרתי את המשפחה, בהתחלה לא הכרתי אותם, הייתה כבר בגיל בוגר יחסית והייתה נראית כולה חלקה עם כל הצער.

רחמים קרוה: אני מתאר לעצמי מי הייתה אימא שלי.

רחמים קרוה: שוב תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: רחמים, אנחנו אתך.

נורית קורן: בעצם הטרגדיה פגשה אותך פעמיים, אם זה שאימא שלך נלקחה ועוד אח נוסף לאימא החורגת שבעצם היא זו שגידלה אותך ממש כמו הבן שלה ואתה אחד מהילדים שלה.

נורית קורן: אנחנו אירחנו אותה כאן באחד הדיונים.

נורית קורן: קשה.

נורית קורן: קשה מאוד.

רחמים קרוה: אם הזכרת את זה.

רחמים קרוה: אני באמת מצדיע לך.

רחמים קרוה: היא באמת טיפלה בי מהרגע הראשון ועד היום בצורה מכובדת.

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: אישה מדהימה.

נורית קורן: ראינו וראינו איך אתה חשוב לה כמו הבן שלה.

נורית קורן: לא כמו אלא אתה הבן שלה.

רחמים קרוה: אני מקווה שהיא תזכה לפחות לשמוע.

נורית קורן: בעזרת השם.

נורית קורן: אנחנו מאחלים גם לה אריכות ימים ובריאות איתנה.

רחמים קרוה: יישר כוח.

נורית קורן: רפ"ק שרון מזוז, אנחנו הפנינו אליך את המקרה של מזל סבתי.

נורית קורן: אנחנו רוצים לדעת האם אתם יודעים שמדובר בילדות צעירות שהיו כבר אימהות, הן לא ידעו את השפה ובעצם כמו שנאמר כאן בסרט, זאת האוכלוסייה החלשה של נשים וילדים שגם נחשבו לפי התרבות, מהיכן שהן באו, כאילו הן רכוש כך שהיה אפשר לקחת אותן.

נורית קורן: זאת באמת בעיה קשה.

נורית קורן: ביקשנו ממך לראות את התופעה הזאת ומה אתה יכול לספר לנו.

שרון מזוז: קודם כל, אנחנו התייחסנו לפנייה של הגברת עם הפרטים המעטים שנתתם לנו.

שרון מזוז: עשינו את הבדיקות הנדרשות, בדיקות מסוף ובדיקות במערכות שונות על מנת לנסות להגיע לממצא כלשהו.

שרון מזוז: לא הגענו לשום תיעוד שמצביע על תלונה במשטרה, לא בנתניה ולא בשום מקום אחר.

שרון מזוז: כמובן שאם יהיו תעודות זהות שידרשו בדיקה עתידית, אנחנו נשמח לעשות זאת אבל במקרה הספציפי הזה לא נמצא כלום, לא תלונה ולא חקירה.

נורית קורן: בעצם מה שהיה חסר לך כאן זאת תעודת זהות נוספת.

שרון מזוז: יש עוד תעודת זהות של הגברת סעדה סבתי.

שרון מזוז: זו תעודת הזהות היחידה שיש.

שרון מזוז: עשינו בדיקה במערכת כדי לראות את קשרי המשפחה של האבא ושל האימא.

שרון מזוז: אין תיעוד לזה.

שרון מזוז: לדבריה האבא הגיש את התלונה.

נורית קורן: אתם חושבים שיש להם תיעוד לכל התלונות בתקופה הזאת?

נורית קורן: אני יודעת שאתה חדש, שעוד לא נכנסת לתפקיד, אתה חדש בתפקיד ואני מברכת אותך.

נורית קורן: אני מקווה שתסייע לנו רבות ותמצא עבורנו את החומרים.

נורית קורן: האם נראה לך שיש מספיק חומרים שאנחנו נוכל בכל זאת להביא את התלונות ולהתחיל למצוא איזשהו קצה חוט בחקירות האלה?

נורית קורן: אלה בעצם נעדרים.

שרון מזוז: כאשר מוגשת תלונה על נעדר, נפתחת חקירה על נעדר.

שרון מזוז: כל עוד אנחנו לא יודעים אם הוגשה כזאת, אני לא יכול להשיב על שאלה כזאת.

שרון מזוז: אם תהיה ודאות שהוגשה תלונה רשמית על נעדר, מן הסתם אמורה להיות חקירה.

שרון מזוז: כרגע אין לו שום אפשרות לבדוק את זה.

נורית קורן: בוא נדבר בכללי.

נורית קורן: יש לנו את אפרת יהושע.

נורית קורן: הוגשה תלונה ואנחנו ראינו את התלונה המקורית שנשמרה אצל המשפחה וגם מהמשטרה קיבלנו את התלונה.

נורית קורן: בזמנו ליאור הביא לנו את התלונה.

נורית קורן: מה קורה עכשיו כשהוא הוכרז כנעדר?

נורית קורן: האם המסמכים עדיין נמצאים בשמירה או שהם בוערו או משהו כזה?

נורית קורן: אני מדברת כרגע באופן כללי.

שרון מזוז: באופן כללי, אנשים שמוכרזים כנעדרים ולא נמצאים, התיקים נמצאים אצלנו בארכיון שלנו המשטרתי.

שרון מזוז: יש תיק שמגיע אלינו ואנחנו שומרים עליו.

שרון מזוז: כרגע אנחנו במגמה של סריקת כל התיקים לשמירה לנצח.

שרון מזוז: אם הייתה תלונה כזאת על נעדר, היא אמורה להימצא אבל אם אין, אז אין.

שרון מזוז: אני לא בטוח שפתחו תיק על נעדר כי לא בטוח שבתקופה ההיא התייחסו לזה כאל תיקי נעדרים.

שרון מזוז: אני לא בטוח בעניין הזה.

נורית קורן: כלומר, אז באותה תקופה יכול להיות שגם לא פתחו תיקים ולכן גם לא שמרו את המסמכים.

שרון מזוז: יכול להיות.

שרון מזוז: אי אפשר לדעת מה היה באותה תקופה עד שזה צץ בעקבות הכתבה ומה שאת עושה כרגע.

נורית קורן: אנחנו באמת מנסים לדעת איך עבדו אז ומנסים להגיע לכל מיני דברים.

נורית קורן: הדברים האלה הם מאוד מאוד חשובים.

נורית קורן: היום, כשיש לך תיק של נעדר מלפני שלושים שנים, שלושים שנים זה לא הרבה זמן.

שרון מזוז: יש לי גם יותר.

נורית קורן: אז חמישים שנים.

נורית קורן: האם מדי פעם אתם פותחים את התיק ועושים חקירה?

נורית קורן: יש מצבים כאלה?

שרון מזוז: אם מתבקשות פעולות בכל התיקים אנחנו עושים בדיקות, גם בדיקות DNA.

שרון מזוז: כל מה שניתן לקדם את התיקים האלה, אנחנו מבצעים,.

נורית קורן: אתם מבצעים אפילו שאין איזו תלונה.

נורית קורן: אחת לכמה שנים אתם פותחים.

שרון מזוז: התיקים האלה בעבודה כמעט על בסיס יומי.

נרי אריאלי: אני מענף לאיתור נעדרים בצה"ל.

נרי אריאלי: אני מציע לזמן את אחד מהקודמים לו, רב פקד ארנון נבות שהיה בשנות ה-90.

נרי אריאלי: אז זה היה מדור ואחר כך זה עלה לסגן ניצב ושוב ירד לרב פקד.

נרי אריאלי: הוא עסק בזמנו בנושא הזה.

נרי אריאלי: אני מציע לזמן אותו לעדות.

נורית קורן: בסדר.

נורית קורן: אנחנו נקרא לו.

יעל סבתי: אני הבת של מזל סבתי.

יעל סבתי: תודה על העבודה הברוכה.

יעל סבתי: את צריכה גם לזכור שאת בעצם ממשיכה את האנשים שהם מאוד מבוגרים.

יעל סבתי: זאת פרשה של שבעים שנים של כאב שאין לזה מחילה.

יעל סבתי: לכן אני חושבת שצריך גם לרכז את המאמצים לא רק בגבולות המדינה אלא בגבולות קנדה וארצות הברית ולהסתייע שם בשלטונות, באזורים שהייתה בהם קהילה יהודית.

יעל סבתי: לא להצטמצם לגבולות הארץ.

נורית קורן: אנחנו עושים את זה.

נורית קורן: אנחנו עושים כל מה שרק אפשר.

יעל סבתי: צריך לסגור מעגל עם מי שנעלם.

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: לכן אני ממהרת ואני מנסה לעשות הכול כדי לתת לאנשים שעדיין חיים תשובות.

נורית קורן: אנחנו שולחים זרועות לכל מקום ולכל דבר שאנחנו רק יכולים להעלות בדעתנו כדי לעשות משהו.

נורית קורן: אכן אנחנו פועלים אבל צריך גם קצת להתאזר בסבלנות כי זה לחפש ניירות שאין לנו וזה יותר קשה.

נורית קורן: אנחנו באמת עושים הכול.

נורית קורן: אני מאוד מקווה שאנחנו נצליח להגיע לאיזשהו קצה חוט בנושא הזה שלכם, של המשפחה שלכם, ובאמת להרגיע אתכם ולתת לכם איזושהי תשובה.

נורית קורן: בעזרת השם.

נורית קורן: אני מאוד מקווה.

רחמים קרוה: אפשר היום להגיש תלונות על נעדרים?

שרון מזוז: אפשר להגיש תלונה על כל דבר.

שרון מזוז: תבחנו את זה לגופו של עניין.

נורית קורן: השאלה היא אם היום יגישו תלונה, איך המשטרה תתייחס לזה.

שרון מזוז: יבחנו את זה כמובן.

נורית קורן: אנחנו נדבר אחרי הדיון וננסה לראות את הדברים האלה.

נורית קורן: אם מישהו יגיש תלונה, מה יעשו אתה.

נורית קורן: אני רוצה לומר שגם אני הגשתי תלונה ועד עכשיו אני רואה שלא דנו בה אבל אני גם לא רוצה לפרט אותה כאן על השולחן.

נורית קורן: זה קשור לפרשה.

נורית קורן: אנחנו באמת צריכים לראות ואני צריכה לדבר עם היועץ המשפטי של המשטרה איך אנחנו יכולים לקדם את העניינים בצורה קצת יותר מהירה.

רחמים קרוה: אני רואה את הנושא הזה כשואה והייתי אומר אפילו יותר גרוע משואה וסליחה שאני אומר את זה.

רחמים קרוה: בשואה יודעים מה קרה וכאן לא יודעים.

נורית קורן: אנחנו יודעים שזה כואב מאוד.

נורית קורן: אנחנו יודעים שהדבר הזה נעשה בידי יהודים וזה מה שמחריד אותנו.

נורית קורן: לכן אנחנו לא עוברים לסדר היום ואני לא עוברת לסדר היום ואנחנו ננסה לגלות כל מה שנוכל.

נורית קורן: דוקטור משה נחום, ממש קצר כי אני רוצה לאפשר לעוד כמה אנשים.

משה נחום: אימם הייתה בבית חולים אסף הרופא.

משה נחום: אביהם בא אליה במשך 13 ימים ואת זה אני אומר מפיו.

משה נחום: הוא קילף לה בוטנים ואגוזים.

משה נחום: 13 ימים.

משה נחום: ביום ה-14 אמרו שבכלל לא הייתה כאן אישה, למה אתה סתם צועק?

משה נחום: הוא שואל איפה אשתי, אין אישה, לא הייתה כאן אף אישה.

משה נחום: זאת אומרת, בבית חולים מרמים אותו בפנים.

משה נחום: הוא אומר, אבל ישבתי כאן אתכם.

משה נחום: לא ראינו אותך.

משה נחום: זאת אומרת, זה שקר ממוחזר, מתואם, מודרך.

משה נחום: יושב כאן משה נגר שאת אחותו לקחו, הכניסו אותה לבאר יעקב ומשם היא נעלמה.

משה נחום: איך יכול להיות דבר כזה במדינה?

משה נחום: ריבונו של עולם.

משה נחום: זה בשנת 1953 ולא בשנת 1949.

משה נחום: כבר המדינה מסודרת, יש תיקייה, יש אחים, יש רופאים.

נורית קורן: הוועדה מקבלת מהמשפחות פניות ואנחנו מנסים לעשות כל דבר.

משה נחום: אני ניסיתי להגיש בשם אנשים בקשות למצוא, לשאול, מה נשמע, מה קרה – שום תשובה לא תקבלו.

משה נחום: אני כבר אומר לכם למפרע.

נורית קורן: אנחנו בודקים.

נורית קורן: יש דברים שקיבלנו עליהם תשובות ויש משפחות שקיבלו תשובות.

משה נחום: הלוואי.

קריאה: אל תהיה פסימי.

נורית קורן: לצערי הרב אלה שפנו אלינו קיבלו תעודות פטירה מקוריות.

נורית קורן: יושב כאן אדם שבוחן את כל הדברים והוא יודע.

נורית קורן: אנחנו גם פנינו, אני צריכה להגיד תודה לדבורה שהיא מהשירות למען הילד שגם הם משתפים אתנו פעולה, וכשאנחנו שואלים, מגיעות משפחות, בודקים אם יש תיקי אימוץ וזה נעשה.

נורית קורן: אני לא מתרכזת רק בחקיקת חוק פתיחת קברים.

נורית קורן: אנחנו עושים את כל הדברים האלה.

נורית קורן: דוקטור הלל שמריהו.

הלל שמריהו: שמעתי את נציג המשטרה.

הלל שמריהו: מ-1965, בדוח מינקובסקי את בהלול, היו שם 22 ילדים נעדרים.

הלל שמריהו: התאדו.

הלל שמריהו: נעשה משהו?

הלל שמריהו: שום דבר.

הלל שמריהו: באה הוועדה אחר כך וקבעה שבעים ילדים נעדרים.

הלל שמריהו: אני כבר לא יודע לספור.

הלל שמריהו: אתה אומר לי שלא הוגשו תלונות.

הלל שמריהו: תגישו תלונה.

הלל שמריהו: ריבונו של עולם, ועדה שמונתה בכנסת, שמונתה על ידי הממשלה, קבעה ש-22 ילדים נעדרים.

הלל שמריהו: אני באתי מקיבוץ ולא ידעתי על השואה הזאת אלא מאותו זמן.

הלל שמריהו: שאלתי את השאלה שהיא מה עושים.

הלל שמריהו: אתה רוצה להגיד לי שעכשיו כשאתה נמצא אין לך תיקים?

הלל שמריהו: שבעים שנים?

נורית קורן: הוא חדש בתפקיד.

שרון מזוז: לא בדקתי את כל התיקים.

נורית קורן: הוא לא בדק את כל התיקים.

הלל שמריהו: בסדר, אני לא בא אליך בטענות.

שרון מזוז: אני הנציג אבל שיהיה ברור.

הלל שמריהו: אני לא מתייחס לאנשים שעובדים כאן ועושים מלאכתם נאמנה.

הלל שמריהו: אני מתייחס לקונספט.

הלל שמריהו: ריבונו של עולם, מדינה שלמה, 22 נעדרים, הם מקבלים בכנסת ושבעים שנים יושבים בשקט.

נורית קורן: דוקטור הלל שמריהו, אני אגיד יותר.

נורית קורן: ועדת כהן-קדמי בדקה 1,053 מקרים.

נורית קורן: חמישה תיקי אימוץ היא מצאה ולגבי השאר היא אמרה שרוב הילדים נפטרו.

נורית קורן: 69 ילדים, בפירוש היא אמרה שהיא לא יודעת מה עלה בגורלם ועליהם לא נפתחה חקירה, לא נפתחו תלונות במשטרה על נעדרים והדברים שהיו צריכים להיעשות.

נורית קורן: אני שמתי לי את הדברים האלה למטרה ואנחנו ממשיכים.

נורית קורן: אני מקווה שנמשיך הלאה ונוכל למצוא איזשהו דבר.

הלל שמריהו: ברשותך, שאלה אליך.

הלל שמריהו: ויצ"ו סירבו להגיע לכאן.

הלל שמריהו: אני תלוש, לא יודע, אני רוצה להבין.

הלל שמריהו: התקדם משהו עם הקבוצה הזאת?

נורית קורן: כן.

הלל שמריהו: כי היא מתחמקת.

נורית קורן: אנחנו פועלים.

נורית קורן: בעוד בערך שבועיים-שלושה נקיים דיון כי אני לא רוצה לקיים דיון עם שולחן ריק כי הרי בעבר קראנו להם והם לא הסכימו להגיע.

הלל שמריהו: למה?

נורית קורן: כי הם טענו שהם לא היו חלק מהטיפול בילדים והם לא אחראים.

הלל שמריהו: סיפורים.

קריאה: הם גנבו את הילדים.

נורית קורן: הם טענו שוועדת כהן-קדמי קבעה שלא היה להם חלק בפרשה.

הלל שמריהו: הנביא ישעיהו שאומר ידיהם מלאים דמים מלא, הוא כנראה היה הוזה.

נורית קורן: כן.

נורית קורן: אנחנו נקיים דיון תוך שבועיים-שלושה.

נורית קורן: אנחנו פשוט מאלצים אותם כן לבוא לכאן ולתת לנו חומרים ותשובות.

נורית קורן: יש לנו חומרים שאנחנו יודעים שהילדים היו בחזקתם ואנחנו פשוט נקיים כאן דיון.

משה נחום: גברתי היושבת ראש, 277 ילדים של קדמי, לא 59 ילדים.

נורית קורן: 69.

נורית קורן: זאת המסקנה.

משה נחום: זה לא נכון.

נורית קורן: בדוח שלהם רשום 69.

נורית קורן: דבורה, את רוצה להתייחס לנושא הזה?

דבורה שבתאי: אין לי כרגע למה להתייחס.

דבורה שבתאי: מה שאמרנו, הסברתי בעבר.

נורית קורן: אני רוצה שאנשים ידעו שהדברים שאת אומרת, הם מאוד חשובים.

נורית קורן: יש לנו תלונות שהמשפחות נותנות ואנחנו מגישים אליך.

נורית קורן: תאמרי מה נעשה כשאת מקבלת פנייה של הוועדה שלנו.

דבורה שבתאי: קודם כל, אנשים מגישים בקשות.

דבורה שבתאי: הם לא מתלוננים.

דבורה שבתאי: לא מגישים תלונות אלינו.

נורית קורן: כן.

נורית קורן: התלונה היא אלינו.

דבורה שבתאי: אני נציגת משרד הרווחה ואני אחראית על תיקי האימוץ, על ארכיון תיקי האימוץ.

דבורה שבתאי: אלי מגיעות פניות של משפחות שמבקשות לאתר בני משפחה שיש אולי סברה שנמסרו לאימוץ והם נעדרים.

דבורה שבתאי: אנחנו עושים בדיקה לפי שם האם היולדת ואני יכולה לעשות את הבדיקה גם לפי תאריך לידה.

דבורה שבתאי: עד כה טיפלנו לדעתי לפחות בחמישים פניות ואני לא מצאתי תיקי אימוץ שנוגעים לפניות.

דבורה שבתאי: קיבלנו גם רשימה די ארוכה ממירב מהוועדה.

דבורה שבתאי: עד כה לא נמצאו תיקי אימוץ.

דבורה שבתאי: אנחנו ממשיכים.

דבורה שבתאי: מגיעות כל הזמן פניות וכל פנייה נבדקת ואנחנו שולחים תשובות מסודרות למבקשים.

דבורה שבתאי: אנחנו נמשיך לפעול בכל הנושא.

נורית קורן: אני מאוד מודה לכם על שיתוף הפעולה.

נורית קורן: באמת אנחנו יודעים שאתם שולחים גם אלינו תשובות וגם לאנשים.

נורית קורן: אני מאוד מודה לכם.

דבורה שבתאי: דרך אגב, כשאנשים פונים באופן פרטי, אתם רוצים שגם נשלח העתק אליכם?

נורית קורן: אם הם קשורים לפרשה ונוכל לקבל, כן.

דבורה שבתאי: אומר לי כאן מאיר שהם אנשים פונים באופן פרטי, אסור לי להעביר העתק.

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: יש כאן עניין של חופש המידע שרק הם צריכים לקבל.

נורית קורן: לכן אנשים ששולחים לנו, שיש להם בקשות, אנחנו מחתימים אותם על טופס ויתור על סודיות לוועדה וזה מאוד חשוב שאנשים ידעו.

נורית קורן: אם אנשים רוצים לפנות דרכנו ולנצל את העניין של הצוות הבין-משרדי, אנחנו עובדים.

נורית קורן: טוב שאנשים פונים גם אליכם באופן אישי ואתם עונים.

נורית קורן: זה מאוד מאוד חשוב.

נורית קורן: את יכולה להגיד מה טווח הזמנים שבדרך כלל עובר מקבלת בקשה עד התשובה?

דבורה שבתאי: היום זה ממש תוך שבוע-שבועיים.

נורית קורן: יפה מאוד.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: לפעמים אנשים אומרים לי שלא מקבלים תשובות, אז הנה, תוך שבוע.

נורית קורן: ממש תודה.

אליהו יצחק: אני רוצה לצטט את דוד בן גוריון, ראש הממשלה לשעבר.

אליהו יצחק: אני פעיל חברתי ועוסק בהרבה דברים וחלק מהדברים הם הנושא הזה בו אנחנו דנים.

אליהו יצחק: לצערי הרב ואני אומר את המלים האלו בכאב, מה שראש ממשלת ישראל בן גוריון שהיו תחת ידיו כל האנשים שהיו שותפים לפשע במדינת ישראל – לא רוצה לנקוב בשמות, כבר הרב עוזי משולם הזכיר אותם – כך הוא מצטט ביום העצמאות בשנת 1955:

אליהו יצחק: עתידנו אינו תלוי במה יאמרו הגויים אלא במה יעשו היהודים.

אליהו יצחק: וראינו מה מדינת ישראל עשתה לעם היהודי.

אליהו יצחק: הרב עוזי משולם רצה לשלוח את זה להאג.

אליהו יצחק: שלחו את דוקטור נחום שיחזירו אותו כדי שלא יהיה שם יהודי רצח יהודי.

אליהו יצחק: אני רוצה לברך את יושבת ראש הוועדה.

אליהו יצחק: אל תראי ואל תחתי, השם אתך בכל אשר תפני.

אליהו יצחק: אמן ואמן.

נורית קורן: אמן.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: נמצאת כאן נציגת משרד הבריאות.

נורית קורן: נוכל להעביר אליך את השמות של המשפחות שנמצאות כאן כדי לנסות למצוא תיקים רפואיים שלהם כדי לדעת מה עלה בגורלם ומה הסיבה לאשפוזם?

נורית קורן: אולי זה ייתן לנו פתרון.

טליה אגמון: אני שמחה לעזור כשאני יכולה אבל למערכת הבריאות אין מערכת מרכזית שיודעת בדיוק איפה כל אחד היה.

טליה אגמון: הפרטים המינימליים שצריך זה כמובן שם ואם יש מספר תעודת זהות או לא.

טליה אגמון: אבל השאלה היא היכן טופלו, אם זה היה ברמב"ם או היה במרכז הארץ או בהלל יפה.

טליה אגמון: אני צריכה לדעת כי אחרת אין לי קצה חוט.

נורית קורן: אנחנו ננסה לתת את הפרטים הראשוניים.

מאיר אמסלם: התיקים בארכיון המדינה.

נורית קורן: יש בעיה שאנחנו צריכים לקבל אישור של משרד הבריאות כדי שייתנו לנו.

נורית קורן: בסדר גמור.

נורית קורן: אנחנו נעביר גם אליך כדי שאולי בכל זאת נוכל לשפוך אור על הפרשה הזאת.

נורית קורן: יש עוד מישהו שרוצה לומר משהו?

נורית קורן: נאי פשוט רוצה לסכם את הדיון.

משה נחום: יישר כוח גם לכתבת רינה מצליח שבאמת ברגש עושה את הדברים וגם אתם עושים זאת ברגש.

משה נחום: יישר כוח.

משה נחום: תודה.

מאיר קורח: אני רוצה לומר שאנחנו נמצאים עכשיו בעת רצון משום שהייתה תקופה שהייתה הכחשה טוטלית של כל הסיפור הזה.

מאיר קורח: היום דעת הקהל, אפשר להגיד שהיא נוטה יותר להבין ולהעריך.

מאיר קורח: אני עוד זוכר, ואני תמיד מזכיר את זה, לפני שלושים שנים, אז אמרו שזה דבר מטורף ולא הגיוני.

מאיר קורח: מאמר של נתן דונביץ' - פסיכוזה בהמשכים.

מאיר קורח: הפרעה נפשית.

מאיר קורח: זה לפני 28 שנים.

מאיר קורח: בשנים האחרונות יש עוד כמה עיתונאים קיצוניים, ביניהם ירון לונדון ואחרים שמטילים ספק בכל העניין הזה, אבל בדרך כלל אפשר לומר שרוב הציבור תומך בבדיקת הנושא הזה ומתייחסים אליו באובייקטיביות ואפילו באהדה.

משה נחום: עבורם זאת הזדמנות לברוח מהאמת ומהמציאות.

משה נחום: לא מעזים לראיין אותי.

משה נחום: שים אותי עם איזה מראיין שאתה רוצה.

משה נחום: הם מפחדים.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: ברשותכם, אני רוצה לסכם את הדיון.

נורית קורן: אנחנו מסיימים היום את הדיון.

נורית קורן: אני מודה לכולם.

נורית קורן: אני מודה לך מזל ששיתפת אותנו ברגשות ואנחנו באמת נשתדל לעשות ככל יכולתנו למצוא איזשהו שביב של קצה חוט.

נורית קורן: גם לך רחמים תודה על שאתה משתף אותנו בכל מה שקרה במשפחתך.

נורית קורן: אנחנו נקווה שגם כאן נמצא משהו.

נורית קורן: אני רוצה להודות לך רפ"ק שרון מזוז וגם למאיר שעוזב את שולחן העבודה ובא אלינו כל פעם רק על מנת לסייע לאנשים.

נורית קורן: אני רוצה לשבח אותך, מאיר, שאתה עושה אפילו יותר ממה שאתה יכול לעשות.

נורית קורן: אתה עושה ותמשיך לעשות כך יחד אתנו.

נורית קורן: אתה עושה לילות כימים ואני מאוד מודה לך.

נורית קורן: הנושא הזה לא יורד מסדר היום של הוועדה.

נורית קורן: אנחנו ממשיכים לחקור.

נורית קורן: מחר אני מזמינה את כולכם לבוא לדיון.

נורית קורן: מחר אנחנו עוסקים בהצעת החוק.

נורית קורן: הדיון יתקיים בשעה 9:30 והציבור מוזמן.

נורית קורן: אני מודה לכולכם.

נורית קורן: הישיבה נעולה.

נורית קורן: תודה.