הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 179, 2017-11-21 09:30

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם פותחת את דיון הוועדה בנושא הצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב למשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: בעיקר אנחנו נתמקד בהפעלת תכנית ניצנים.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר כמה דברים כדברי פתיחה, כדי שנבין כולנו מה האוריינטציה של הדיון.

יפעת שאשא ביטון: קיימנו לא מעט דיונים על הצהרונים, רגע לפני שיצאה תכנית ניצנים וגם לאחריה וגם במהלך החקיקה.

יפעת שאשא ביטון: הדיון הזה, אני אומר בצורה הכי פשוטה, הוא לא דיון ונטילציה.

יפעת שאשא ביטון: שמענו כל החודשים את מה שהיה לכולם להגיד.

יפעת שאשא ביטון: הרבה מאד דיס אינפורמציה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים כאן היום לשני דברים.

יפעת שאשא ביטון: אחד לעשות קצת סדר בכל מה שנזרק לחלל האוויר ואני רואה את זה גם במסמכים שקיבלתי לצורך העניין מהשלטון המקומי.

יפעת שאשא ביטון: התייחסות לכל מיני נקודות שאין להן קשר בכלל לסוגית הצהרונים, אבל הן יוצרות הרבה מאד תסכול בשטח כשמעלים אותן, כי חושבים שהדברים קשורים אחד בשני.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נעשה קצת סדר.

יפעת שאשא ביטון: הדבר השני הוא ללמוד איפה אנחנו כן צריכים לעשות אדפטציות, כדי להגיע לשנה הבאה בצורה קצת יותר טובה, שאנחנו נהיה קצת יותר מוכנים בעיקר במקומות שלא הפעילו לפני כן צהרונים, כי אני מוכרחה לומר שמקומות שפעלו בהם צהרונים לאורך השנים יודעים לעשות את זה והם גם יידעו לעשות את ההתאמות הנדרשות לתכנית ניצנים.

יפעת שאשא ביטון: ונכון, פגענו לחלקם בהכנסות, הם גם כותבים את זה.

יפעת שאשא ביטון: כותבים את זה בצורה מפורשת בדו"ח.

יפעת שאשא ביטון: ההכנסות נפגעו, הכנסות ששימשו בעצם לניהול בתי ספר שהם בניהול עצמי.

יפעת שאשא ביטון: נפגעו ההכנסות ששימשו להפעלה של חוגים בלתי פורמאליים למגזרים מסוימים.

יפעת שאשא ביטון: זה בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה.

יפעת שאשא ביטון: גם הפעילויות האחרות הן חשובות, אבל אני מזכירה לכולם שאנחנו עשינו את המהלך הזה כדי להבטיח שההורים ישלמו עבור הצהרונים את מה שצריך עבור הצהרון ולא מעבר לזה.

יפעת שאשא ביטון: הרשויות באמת צריכות להיערך עכשיו להפעלה של פעילויות נוספות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה בתור התחלה רק לציין כמה נקודות במסגרת עשיית הסדר ואחר כך אנחנו נשמע את משרד החינוך, כדי שאתם תבינו כמה תסכול אנחנו שמענו בשטח על דברים שלא קשורים למהלך ואנחנו צריכים רגע להוריד אותם מסדר היום.

יפעת שאשא ביטון: אגב, הם נושאים חשובים שצריך לטפל בהם, בלי קשר ולתת להם את הדעת בלי קשר, אבל הם לא קשורים למהלך.

יפעת שאשא ביטון: ועוד אמירה אחת שאנחנו נוריד אותה, כי אני יודעת שזה יעלה במהלך השיח ואין על זה ויכוח.

יפעת שאשא ביטון: יום לימודים ארוך זאת האופציה האופטימאלית.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: הלוואי שהיינו יכולים ללכת למהלך של יום לימודים ארוך.

יפעת שאשא ביטון: לא ששם לא היינו שומעים צעקות ורוצים החרגות של חלק מהרשויות וכו', אבל מבחינה אופטימאלית לשם אנחנו רוצים לכוון.

יפעת שאשא ביטון: אבל בהעדר מענה של יום לימודים ארוך, אנחנו לא רוצים להשאיר את השטח פרוץ ולכן בעצם אנחנו יוצאים להסדרה שהיא, בואו נקרא לזה זמנית או שהיא נותנת מענה עד שאנחנו נגיע ליעד שאני בטוחה שכולנו רוצים בו.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אתחיל בסוגיות שעלו כאן.

יפעת שאשא ביטון: יש מספר ערים ורשויות מקומיות ורשויות אזוריות שהתייחסו בעצם למצוקות שכביכול עלו.

יפעת שאשא ביטון: אז אחד הדברים שעלה זה קושי בגיוס כוח אדם לצהרון.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אבל האם זה קשור לתכנית או שזה משהו שלא היה בשנה שעברה או לפני שנתיים או לפני שלוש שנים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מכירים את השיח של גיוס כוח אדם לצהרון כבר מספר שנים, בגלל המגבלות של המסגרת.

<חיים דב הלפרין: יפעת, הקושי נוצר כתוצאה מהעובדה שבחלק מהמקומות הדרישה עלתה.

יפעת שאשא ביטון: כן, בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייחס.

יפעת שאשא ביטון: בנקודות להתייחסות כתוב כוח האדם בהקשר של השכר, בהקשר של האם אנחנו יוצרים מדרגים.

יפעת שאשא ביטון: יש מה לעשות בהקשר של כוח אדם ואנחנו כן צריכים לעשות שם התאמות, אבל גיוס כוח אדם לצהרון זו סוגיה שהיא הייתה בשיח לא בעקבות תכנית ניצנים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת ישבו כאן

יפעת שאשא ביטון: לפני שנתיים, כאן אצלי בוועדה ודיברו על הכוח לגייס כוח אדם, כי אנשים בעצם לא מקבלים שכר מעבר לשכר מינימום או כל מיני דברים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אז זו סוגיה שאינה קשורה לתכנית, דורשת התייחסות ופתרון בהקשר של התכנית, אבל זה משהו ש - - -

<קריאה: בעיקר בגנים יש בעיה.

יפעת שאשא ביטון: כן, בסדר.

יפעת שאשא ביטון: שנייה, אני מעלה את הנקודות כי חשוב לי שהדברים יאמרו.

<סמי עטר: יפעת, היא גם הפוכה.

<סמי עטר: יש מקומות שזה הוריד את השכר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייחס להכל.

יפעת שאשא ביטון: חברה, אני מעלה נקודות, בסדר, אני אומר בשביל הסדר הטוב למה אנחנו נתייחס אחר כך בהקשר של התכנית, אבל אני רוצה להראות לכם שיש פה דברים שעם ניצנים או בלי ניצנים אלה סוגיות שהיו בשטח גם בשנים קודמות.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: ואם מישהו רוצה להגיד לי שבשנים הקודמות לא הייתה לו בעיה לגייס כוח אדם, בבקשה, תגידו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יותר מנשמח לשמוע.

יפעת שאשא ביטון: תכנית ניצנים באה לתת מענה לימודים רחב, אבל לצד זה אין אישור העסקה למורים מתמחים.

יפעת שאשא ביטון: חברה, אנחנו לא באנו לתת מענה לימודים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא יום לימודים ארוך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו באנו ליצור הסדרה בתוך מערך שקיים בשטח, ללא שום פיקוח וללא שום בקרה ולראות איך אנחנו הופכים את המערכת הזו למערכת שהיא באמת סבירה ושפויה עבור הילדים.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאנחנו עשינו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא באנו לתת שום מענה לימודי.

יפעת שאשא ביטון: הלוואי שכן, אבל זה לא הסיפור.

<חיים דב הלפרין: אני רוצה לתרגם את מה שכתוב לך לשפה רלבנטית, והיא שרצו הרבה מאד רשויות להעסיק סטאז'רים כחלק מהשירות שלהם.

<חיים דב הלפרין: זאת הטענה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת.

יפעת שאשא ביטון: גם דיברו על זה.

<חיים דב הלפרין: לא, והמשרד לא מכיר בזה לסטאז' ולכן יש כאילו פחת שלא מגיע כוח אדם - - -

<קריאה: כתוצאה מחוסר מקום - - -

יפעת שאשא ביטון: חיים, אני רוצה לומר לך משהו.

<חיים דב הלפרין: לא, אני אומר, המשרד עומד על דעתו בעניין הזה.

<חיים דב הלפרין: זה לא - - -

יפעת שאשא ביטון: הסוגיה של הסטאז'רים עלתה גם בדיוני החוק.

יפעת שאשא ביטון: זו לא מסגרת לימודית ואני לא יוצרת זילות של ההוראה ומי שרוצה להיות מורה צריך לעבור הכשרה כמורה במסגרת שהיא לימודית, נקודה.

<קריאה: נכון, נכון.

יפעת שאשא ביטון: אבל אין לזה קשר לתכנית ניצנים, כי לפני תכנית ניצנים, ואני יודעת, אני בכוונה מחדדת את זה.

יפעת שאשא ביטון: גם לפני תכנית ניצנים מי שהגיע בעצם לעבוד בצהרון לא היה מוכר לצורך העניין כמתמחה, אבל עצם ההגדרה וזה של מנהלי מחלקת חינוך, אנחנו לא אספנו את זה מאנשים ברחוב, אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: כשמנהלת חינוך כותבת שניצנים באה לתת מענה לימודי אז היא לא מבינה את מה שניצנים באה לתת וזה מה שאני מנסה רגע להסביר.

יפעת שאשא ביטון: שיש פה חוסר הבנה אמיתי וזה בסדר, אני לא מאשימה אף אחד, כי לוקח זמן אולי להבין את הדברים, אבל צריך רגע לפרק את כל מה שהוא בדיס אינפורמציה ולראות איך אנחנו מטפלים באמת בדברים שאנחנו צריכים לתת עליהם את מענה.

יפעת שאשא ביטון: אז זה לא מסגרת לימודים.

יפעת שאשא ביטון: טוב, פה כתבו שהמודל פוגע בבתי ספר בניהול עצמי, שעד כה נהנו מהכנסות הספקים.

יפעת שאשא ביטון: מה שאומר שאפשר לקיים צהרונים בפחות כסף ממה שהם קיימו.

יפעת שאשא ביטון: הם אומרים את זה בצורה מאד מאד ברורה.

יפעת שאשא ביטון: מועצה אזורית שכותבת אין התייחסות לסייעות, מה הם עשו לפני כן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו אחר כך נשמע אם יש פה נציגים של המועצות האזוריות - - -

<קריאה: לא של המועצות האזורית, של הסייעות.

יפעת שאשא ביטון: של הסייעות?

יפעת שאשא ביטון: לא, אני מדברת על הסעות.

יפעת שאשא ביטון: אין התייחסות להסעות.

<קריאה: יש פה נציג של האיגוד.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אנחנו נשמע אותו.

<תמי ברנע: תציגו את השם שלכם ואת התפקיד בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: כרגע לא צריך להציג כלום.

יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה רוצה לדבר.

<תמי ברנע: מי שמדבר, כי לא כולם מכירים והפרוטוקול צריך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע אחר כך את ההתייחסות של המועצות האזוריות.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת איך הן פעלו לפני כן, לפחות חלקן הגדול.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמח לשמוע התייחסות קונקרטית.

יפעת שאשא ביטון: לא הייתה התייחסות בצהרונים הקודמים גם לסוגית ההסעות, אז ככה שזה גם לא רלבנטי לסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: יש ערים שכותבות – מספר החוגים נפגע וירד, ההשערה נפגעה ובאותה נשימה אנחנו מקבלים מרשויות אחרות שאנחנו קצת הגזמנו שאנחנו דורשים בחובה שני חוגים וזה בנוסף לשני חוגי קרב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יוצרים מעמסה על הילדים וילדים בגילאים צעירים לא צריכים כל כך הרבה חוגים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו שומעים את זה משני הכיוונים.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר לכם שבהחלט הייתה התייחסות בנושא למינונים ואין חובה בניצנים לקיים שני חוגים.

יפעת שאשא ביטון: אפשר לקיים גם רק חוג אחד.

יפעת שאשא ביטון: כתוב את זה בצורה מפורשת.

יפעת שאשא ביטון: פשוט צריך לגבות פחות כסף.

<קריאה: לא, אבל יש פה עניין של להמיר בהעשרת תרבות, אם אפשר להמיר חוגים בהעשרה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בסדר, אבל חברה, אני רק רוצה לומר שאין חובה לקיים את החוגים, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: זה לא מופיע.

יפעת שאשא ביטון: מי שרוצה לגבות 935 שקלים, את המחיר המרבי, אז הוא צריך לתת במסגרת הזו יותר העשרה.

יפעת שאשא ביטון: אתם רוצים לקיים פחות, אתם יכולים גם לגבות פחות ואז גם ההורים ישלמו פחות.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הדברים הם מאד מאד ברורים, אבל לא חלה חובה כזו.

יפעת שאשא ביטון: התאמת האוכל לכל תרבות.

יפעת שאשא ביטון: מה הקשר לתכנית ניצנים?

יפעת שאשא ביטון: ירקות ופירות שמגיעים רקובים.

יפעת שאשא ביטון: מה הקשר לתכנית ניצנים?

יפעת שאשא ביטון: חברה, ספק שמביא אוכל שהוא לא ראוי לאכילה הוא פושע.

יפעת שאשא ביטון: הוא פושע.

יפעת שאשא ביטון: זה בכלל לא קשור עכשיו אם זה בתוך התכנית או לא במסגרת התכנית.

יפעת שאשא ביטון: והסוגיה של אוכל בצהרונים לא עולה זו השאלה הראשונה.

יפעת שאשא ביטון: תעשו גוגל, אני מרשה לכם.

יפעת שאשא ביטון: אני אעצור רגע לשתי דקות, לא צריך יותר מזה, אפילו פחות ואתם תראו את ההיסטוריה לאורך שנים על הדיון של האוכל בצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: אז איך זה קשור לתכנית ניצנים?

יפעת שאשא ביטון: כל הניסיון לרכוב על הגב של התכנית הזאת כדי להצדיק למה אנחנו נותנים לילדים שלנו לאכול גרבז', תסלחו לי, זה לא רק פתטי.

יפעת שאשא ביטון: בעיני זה באמת פשע.

יפעת שאשא ביטון: פשוט פשע.

יפעת שאשא ביטון: טוב, את זה אמרנו.

יפעת שאשא ביטון: סייעות רפואיות וסייעות לילדים אלרגיים.

יפעת שאשא ביטון: לא תכנית ניצנים פגעה בהם.

יפעת שאשא ביטון: לא היו סייעות בצהרונים גם לפני כן.

יפעת שאשא ביטון: לא שזה בסדר ולא שלא היינו רוצים וניסינו גם במסגרת תכנית ניצנים להכניס את הנושא של הסייעות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כן מנסים לתת מענה במיוחד לילדים אלרגיים, כדי שהם כן יוכלו להשתלב בצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: לפני שנה לא היה שיח כזה.

יפעת שאשא ביטון: ניסו לקיים שיח כה ויש לו לגיטימיות, אבל הוא לא היה רלבנטי כי בכלל לא הייתה כתובת.

יפעת שאשא ביטון: לא היה משרד החינוך שמפקח.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו אחר כך נפתח את הדיון, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: לא היה משרד חינוך שיפקח ולא הייתה מדינה שלוקחת אחריות וכל אחד יכול להפעיל צהרון על פי שיקול דעתו וזה צהרון פרטי והעניין של הסייעות בכלל לא היה רלבנטי.

יפעת שאשא ביטון: היום לפחות אנחנו יכולים לנהל שיח ואנחנו יודעים שאנחנו מוצאים כל מיני התאמות כאלה ואחרות בתוך המסגרת, כדי שכן נאפשר לפחות אלרגיים להשתלב בצורה מיטבית.

יפעת שאשא ביטון: אז הם יש סייעות רפואיות או אין, סייעות לאלרגיים או אין, לא קשור לתכנית.

יפעת שאשא ביטון: יש פה הרבה מאד מנהלי אגפים שחזרו על זה שהתכנית פגעה בזה שהיא הורידה את הסייעות.

יפעת שאשא ביטון: אין לי מושג איפה הם היו לפני כן.

יפעת שאשא ביטון: הנחיה כי התכנית מחייבת סמל מוסד ולכן היא לא יכולה להתקיים במתנ"ס.

יפעת שאשא ביטון: היו ויכוחים בלתי פוסקים בדיוני הוועדה על הסיפור של המתנ"סים וההפעלה שלהם ושהם ביקשו שנחריג אותם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו התעקשנו לא להחריג אותם.

יפעת שאשא ביטון: התעקשנו.

יפעת שאשא ביטון: אני זוכרת שניסו לשכנע אותי מפה ואני עמדתי על הרגליים האחוריות, המתנ"סים לא מוחרגים, הם חלק מהמהלך.

יפעת שאשא ביטון: אז מי שכותב לי ברשות מקומית שחייבנו סמל מוסד ואי אפשר לקיים את זה במתנ"ס פשוט לא מבין.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא מבין את העבודה שלו.

יפעת שאשא ביטון: אז גם זה לא קשור.

יפעת שאשא ביטון: תשימו לב כמה ואתם יודעים מה, אני לא אלאה אתכם, אבל יש לי פה הרבה מאד דוגמאות של התייחסויות לדברים שהם באמת לא רלבנטיים.

יפעת שאשא ביטון: אז בואו נראה מה כן רלבנטי ובמה אנחנו כן הולכים לעסוק וכמובן אם יעלו סוגיות נוספות, אז בשמחה.

יפעת שאשא ביטון: כמו שאמרתי, מקומות שלא היו בהם צהרונים אז זה בסדר, אנחנו נלווה את השנה הזו ונעשה הכל כדי שהם יוכלו לפחות לקראת השנה הבאה להיערך בהתאם, אם זה מבחינת כוח אדם, מבחינת ההבנה בכלל של הקונסטלציה.

יפעת שאשא ביטון: מקומות שקיימו בהם צהרונים נדרשים בעצם לעשות את ההתאמות בהתאם לסטנדרטים, כששוב, אחד הדברים שבהם אנחנו נתקלים בהכי הרבה קושי זה באמת הסוגיה של המחיר, כי יש רשויות וגופים שאנחנו פוגעים בהכנסות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אבל כמו שאמרנו ואנחנו לא מתנצלים, אנחנו כאן בשביל הציבור הרחב.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן דוגמא את אחת הערים שהייתה הרבה מאד בכותרות וזה גבעתיים, שאני מוכרחה לומר כאן בצורה מאד ברורה, הדברים ניתנים לבדיקה.

יפעת שאשא ביטון: אגב, כל מה שאני אומר ניתן לבדיקה.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שגם כל מה שייטען פה בהמשך יהיה ראוי לבדיקה.

יפעת שאשא ביטון: גבעתיים עוד לפני תכנית ניצנים בכלל התכוונה לצאת במכרז של 950 שקלים, כשבתוכה מגולם הרווח לטובת הפעלה של בתי ספר בניהול עצמי.

יפעת שאשא ביטון: לגיטימי לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: אגב, אני לא אומרת שום דבר ממקום של ביקורת, אני נותנת את זה רק ממקום של שיקוף.

יפעת שאשא ביטון: תוכלו לדבר עם ועד ההורים בגבעתיים.

יפעת שאשא ביטון: יש בידי גם את המסמכים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הכל מגובה בראיות אמפיריות.

יפעת שאשא ביטון: באה תכנית ניצנים וביקשה להוריד ל-935 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: אגב, זה שומר על הסטנדרטים שלהם גם מבחינת השכר שהם שילמו ומבחינת כל הפרמטרים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: והייתי מול ראש העיר לא מעט פעמים והוא אמר כן, במקום שהמדינה תכניס יד לכיס ותממן לי את בתי הספר ואת החינוך בעיר, אז אני נאלץ לממן את זה מתשלומי הצהרונים ועכשיו אתם באים וגוזרים את הרווח בתשלומי הצהרונים ואני אדרש להכניס יד לכיס.

יפעת שאשא ביטון: אז הוא הכניס יד לכיס, אבל לא בשביל הצהרונים אלא בשביל הדברים האחרים שהוא מימן עד כה מהתשלומים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אני ניסית להגיד לו רק דבר פשוט, שעבור הצהרון ההורים ישלמו את מה שצריך עבור הצהרון ואם ההורים רוצים לשלם עבור הדברים הנוספים כסף נוסף, זה בסדר גמור.

יפעת שאשא ביטון: שישלמו עבור הדברים האחרים, אבל שכל אזרח יידע עבור מה הוא משלם כשהוא נותן את הכסף הזה.

יפעת שאשא ביטון: ולמה אני נותנת את הדוגמא הזו?

יפעת שאשא ביטון: כי אני חושבת שגבעתיים, כרשות חזקה ורשות איכותית עם תושבים שהם לא פרירים ושהם יודעים לעמוד על מה שהם רוצים ושהם דורשים את האיכויות והסטנדרטים הגבוהים, כן יודעים לקיים צהרונים ב-950 שקלים, כשזה כולל בתוכו את הרווח.

יפעת שאשא ביטון: אז סימן שגם במקומות אחרים שאנחנו מכירים את הדוגמאות בעיקר מיישובים בצהרון ובדרום, שמקיימים את הצהרונים בהרבה פחות כסף ושומרים על האיכות ואנחנו לא שומעים משם קולות שהסכומים שבעצם הוגדרו בתכנית הם סכומים לא ריאליים.

יפעת שאשא ביטון: סוגיות שצריך להתייחס אליהן זה סוגית כוח האדם מבחינת חלוקת השכר.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה רשויות שמקיימות את ניצנים בלי להיות חלק מהתכנית.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הם ויתרו על הסבסוד, הם יודעים להפעיל את הצהרון לצורך העניין לדוגמא באחת הרשויות ב-875 שקלים, הם נותנים אפילו יותר כוח אדם ממה שאנחנו ביקשנו.

יפעת שאשא ביטון: הם לא מוכנים להיררכיה בהגדרה של הצוות.

יפעת שאשא ביטון: הם לא מוכנים שתהיה למשל אשת צוות אחת שמקבלת 60 שקלים לשנה ואשת צוות אחרת שמקבלת 40 שקלים לשעה.

יפעת שאשא ביטון: הם אומרים שזה יוצר איזה שהוא מתח בתוך הגן.

יפעת שאשא ביטון: מודה, לא עד הסוף מבינה אבל יכולה לקבל אם כך הם מרגישים.

יפעת שאשא ביטון: הם אמרו תנו לנו את השכר של הסייעות, שתי סייעות,X כסף, אנחנו נחלק את זה ביניהן בצורה שווה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש פה איזו שהיא דרישה להגמשה מבחינת היכולת של הרשות לשלם, ואגב הם משלמים פחות, לא יותר והם רשות חזקה, למ"ס 8.

יפעת שאשא ביטון: למשל גם בכיתות א'-ב' הם מחזיקים שני אנשי צוות בכל אחת מה אחת מהקבוצות.

יפעת שאשא ביטון: מצליחים לקיים את זה ב-875 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: עם איש צוות אחד אגב הם דרשו 725 שקלים, אבל הציבור רצה יותר.

יפעת שאשא ביטון: שני חוגים, כולל ימי החופשה במהלך השנה.

יפעת שאשא ביטון: הרשות לא משלמת שקל.

יפעת שאשא ביטון: שקל.

יפעת שאשא ביטון: והם במרכז הארץ.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: מי שירצה, אני מוכנה, זה קיים, זה חי.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו כשאנחנו מדברים, היום בצהריים יגיעו הילדים לצהרון הזה.

יפעת שאשא ביטון: זה עובד כבר במשך הרבה מאד שנים, מסתבר.

יפעת שאשא ביטון: עדי, אני מוכנה לשלוח אותך לשם ותראי איך זה עובד.

יפעת שאשא ביטון: תשמעו את זה ממקור ראשון.

יפעת שאשא ביטון: לא התאים להם לעשות את הפרוצדורה של הטפסים לטענותיהם, למרות שאנחנו לא מדברים פה על טפסים.

יפעת שאשא ביטון: יש פה מערכת ממוחשבת מאד מסודרת.

יפעת שאשא ביטון: אמרו תנו לנו שנה, בעוד שנה אנחנו נערך עם מישהו שיקליד את כל הנתונים שצריך, נצטרף בשנה הבאה.

יפעת שאשא ביטון: ויתרו על הסבסוד.

יפעת שאשא ביטון: התושבים לא מרוצים מזה, אבל הרשות אומרת מתאים לנו ככה וזה נשאר.

יפעת שאשא ביטון: הנושא של דרישות סף מבחינת האם באמת אנחנו דורשים תעודות הוראה במקום שאנחנו יודעים שהאוריינטציה היא קצת אחרת.

יפעת שאשא ביטון: כולם לקחו את זה לגננות מוסמכות, אני כבר באיזה שהוא שלב הרגשתי שאולי אני לא באמת הבנתי עד הסוף את מה שהמשרד הכניס שם, אז שווה שאנחנו נתייחס ושהדברים יהיו מאד מאד גמישים.

יפעת שאשא ביטון: הבעיות העיקריות שבאמת ניסינו לטפל בהן בחודשים הראשונים, בספטמבר אוקטובר, זה הנושא של אשכולות 3-4, שהפסיקו להם בעצם את הסבסוד של הרווחה ואז יוצא שהם אמנם משלמים מעט מאד ביחס לאחרים, אבל ביחס לעצמם הם משלמים הרבה יותר ממה שהם נדרשו לפני כן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו די לקראת פתרון בסוגיה הזו ולי יש שאלה למשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אשכולות 6-7 נכנסו למבחני הכנסה ברווחה בכיתות ובגנים בגלל שהם לא מקבלים את הסבסוד.

יפעת שאשא ביטון: אשכול 8 משום מה יצא משם ואני לפחות הגשתי בקשה ואני הבנתי מרועי מהאוצר שגם לשם זה הולך לקראת פתרון, שגם באשכול 8 יהיו מבחני הכנסה, כי אנחנו יודעים שעיר כדוגמת תל אביב יש בה אזורים חזקים יותר, יש בה אזורים חלשים יותר, יש בה אוכלוסיות מוחלשות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים להפקיר אותן בנושא הזה וגם שם ניתן מענה.

יפעת שאשא ביטון: שאלה לפני שפותחים את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אשכולות 3-4, טבריה לדוגמא, שהם נמצאים במיל"ת.

יפעת שאשא ביטון: מיל"ת משלמים סכום של 1,300-1,400 שקלים, בחלק מהמקומות אולי טיפה יותר.

יפעת שאשא ביטון: אצלנו משלמים פחות.

יפעת שאשא ביטון: בקריית שמונה משלמים 1,300 שקלים, כולל הזנה, כולל הכל.

יפעת שאשא ביטון: המגזר החרדי שם יכול היה לבחור להיכנס למיל"ת והוא פשוט בחר שלא?

יפעת שאשא ביטון: הוא לא יכול כי הוא מוכר ואינו רשמי?

<חיים דב הלפרין: הוא לא יכול היה כי הוא מוכר שאינו רשמי.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאנחנו מדברים בתוך המקומות האלה רק על אותם ארגונים, גופים או מגזרים שבעצם מצד אחד לא יכוןלים להיות מיל"ת ומצד שני מוחל עליהם חוק שפוגע בהם מבחינת מבחני הכנסה.

יפעת שאשא ביטון: נכון?

<חיים דב הלפרין: למעט הפתרון של הרווחה, ש - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, שזה מה שכנראה הולך לקרות, אבל בגדול זה הסיפור, נכון?

יפעת שאשא ביטון: רציתי רק לדעת שאני מבינה את זה עד הסוף.

<חיים דב הלפרין: אגב זה לא רק 4-5, יש גם את אשכול 6 שנפגעים באותה מידה, אבל המאסה העיקרית - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל ב-6 אנחנו שמנו את מבחני ההכנסה.

יפעת שאשא ביטון: השארנו מבחני הכנסה בעצם של משרד הרווחה.

<חיים דב הלפרין: רק של הגנים ולא של בתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: כן, לא של בתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אז שם אנחנו עוד צריכים לתת פתרון.

יפעת שאשא ביטון: טוב, אני פחות או יותר נתתי את הפרישה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזה אולי יותר מדי מידע לפתיחה, אבל היה חשוב לי לשים את הדברים ולהבין שאנחנו נמצאים בתוך ים של אינפורמציה שצריך קצת לעשות בו סדר.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שאנחנו נצא היום קצת יותר מדויקים ודברים שאנחנו צריכים לקדם אותם או לטפל בהם לקראת השנה הבאה, משרד החינוך, אנחנו נקיים פה דיונים באופן שוטף כדי לדעת שאנחנו באמת מתקדמים נכון לעבר המטרה.

יפעת שאשא ביטון: אז הבמה היא שלכם להציג לנו כמה שעות יש בתכנית, כל הנתונים שקיימים, איפה אתם מזהים את הקשיים או את האתגרים ונפתח את הדיון.

<קריאה: יפעת, אפשר אולי להתחיל עם מה קורה עם התקנות?

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו מתחילים עם משרד החינוך ועם תכנית ניצנים.

<חיים דב הלפרין: טוב, שלום לכולם.

<חיים דב הלפרין: אני רוצה להתחיל ולומר שאנחנו כאילו כבר מניחים את זה כמובן מאליו, אבל זה היה מאמץ ענק, משותף של השלטון המקומי, שכרגע לא נמצא פה, מיכל, אמציה - - -

יפעת שאשא ביטון: השלטון המקומי עומד באיזה פקק.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי שסגרו את אחת הכניסות לירושלים.

<חיים דב הלפרין: בסדר.

<חיים דב הלפרין: לא תדלקו את ההליקופטר הבוקר.

<חיים דב הלפרין: אני אומר זה היה מאמץ גדול, משותף, שלטון מקומי, מיכל ונועה, אני גם אומר את זה בשמם כי אנשים עבדו 24/6.

<חיים דב הלפרין: אמציה והרבה ועדי הורים רשותיים.

<חיים דב הלפרין: אבי קמינסקי ומנהלי אגפי חינוך, כדי לרכך את השינוי שבעצם חלקו היה שינוי מנהלי, חלקו היה שינוי בתודעה.

<חיים דב הלפרין: צריך לדעת שבהרבה רשויות מקומיות, אגפי החינוך, זה לא היה בשדה הראייה שלהם בכלל.

<חיים דב הלפרין: זה נוהל על ידי מקום אחר והם לא ידעו מה קורה שם ופתאום אמרו להם תשמעו, אתם אחראים גם על זה.

<חיים דב הלפרין: חלקם עטו על זה בשמחה וחלקם ראו בזה סוג של מטלה שהיא עוד משהו של פתיחת שנה.

יפעת שאשא ביטון: של עומס, כן.

<חיים דב הלפרין: כי בפתיחת שנה יש להם מלא משימות וכאילו עוד אחת גדולה נופלת על הדרך, וכמובן המון דיס אינפורמציה כפי שכבר ציינת, ובאת כל המהלך הזה תוך כדי תנועה ופתרון בעיות נקודתיות והבהרות ו - - - שעשינו תוך כדי תנועה, אני חושב שאפשרו למהלך הזה לקרות.

<חיים דב הלפרין: כשלעצמי אני אומר שבעצם לכולנו לא היה שום נתון של כמה ילדים היו בגנים, במערכות ציבוריות של צהרונים שנה קודם.

<חיים דב הלפרין: כלומר אין לנו שום נתון, שאנחנו יכולים להגיד ביחס לשנה שעברה אנחנו נמצאים איפה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שזה רק ממחיש עד כמה זה היה מופקר ופרוץ לחלוטין.

<חיים דב הלפרין: עד כמה זה היה שדה שלא הכירו אותו ברמה הציבורית ויחד עם זה ידענו שאנחנו נכנסים למקום שהייתה בו פעילות.

<חיים דב הלפרין: כלומר יש מקומות שהיו שם דברים נפלאים שקרו ניסיון מעולה של גופים שצברו ויש מקומות שידענו שזה מתנהל לא לשביעות רצון אף אחד.

<חיים דב הלפרין: והכניסה למהלך הזה, של מצד אחד לא לדרוך ולא לדרוס ומצד שני - - - היה מאמץ מאד גדול.

<חיים דב הלפרין: אני חושב שהיום אנחנו נמצאים במקום שבו המערכת מיוצבת ואפשר גם לזקק וחלק מהדברים כבר אמרת, לזקק את הדברים שהם באמת טעונים פתרון לטווח ארוך וחלק לדעת שלא נוכל לפתור.

<חיים דב הלפרין: אז זה חלק מהיתרון של הדיון בזמן שבו אנחנו נמצאים כרגע.

<חיים דב הלפרין: אז דבר ראשון אנחנו יודעים שלא כל הרשויות נכנסו.

יפעת שאשא ביטון: שאגב, חשוב להזכיר שבנובמבר שנה שעברה התחיל השיח גם בשלטון המקומי.

<חיים דב הלפרין: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שתזכרו שכשנגיע לסוף השנה שהתחלנו את זה בנובמבר.

יפעת שאשא ביטון: כי שנה שעברה לא זכרו.

יפעת שאשא ביטון: אמרו שזה התחיל ביוני.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומרת.

<חיים דב הלפרין: לא, לא הגיוני.

<חיים דב הלפרין: התכלס היה להגיד תחתמו על קול קורא מחר בבוקר.

יפעת שאשא ביטון: נכון, התכלס.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל זה היה אחרי עבודה סיזיפית של הרבה מאד זמן, עם הרבה מאד גופים וזה מה שאנחנו עושים.

<חיים דב הלפרין: נכון.

יפעת שאשא ביטון: נגיע לתכלס בסוף התהליך.

<חיים דב הלפרין: אז אני אומר, חוץ מהעובדה שהיה פה מאמץ משותף אנחנו מדברים על שדה שלא היה בו מידע שאפשר להשוות.

<חיים דב הלפרין: למשל נשאלתי במשרד תגיד, יש לנו 200,000 ילדים, זה יותר משנה שעברה או פחות משנה שעברה?

<חיים דב הלפרין: זה כאילו שאלה שאתה מאד רוצה לענות עליה ואתה יודע שאתה לא יכול לענות עליה, כי אין לנו שום מידע מוצק שאפשר להתבסס עליו כהשוואה.

<חיים דב הלפרין: הלכנו למהלך הזה יחד עם הידיעה על קשיים מובנים בתוכו.

<חיים דב הלפרין: צריך להגיד את זה על השולחן, באופן גלוי.

<חיים דב הלפרין: ידענו שאין הסעות למועצות האזוריות, אין לזה תקציב.

<חיים דב הלפרין: זה עוד קושי.

<חיים דב הלפרין: ידענו שאין לנו פתרון לסייעות צמודות בחינוך המיוחד ולילדים שצפויים או לא צפויים להישאר בוועדה.

<חיים דב הלפרין: היו להם פתרונות, חלקם אגב לא חוקיים, אבל היו סוגים של פתרונות.

<חיים דב הלפרין: ידענו גם - - -

יפעת שאשא ביטון: שאגב, הם לא ממוסדים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה לא שהתכנית נכנסה והוציאה את הפתרונות האלה.

<חיים דב הלפרין: לא, לא, לא.

<חיים דב הלפרין: היו כל מיני פתרונות שלמשל אמרו להורים של הילד הפגוע, תשלמו את הסייעת הצמודה ואנחנו נסכים לקבל אותו.

<חיים דב הלפרין: כל מיני פתרונות שהם בעיתים בהגדרה.

<חיים דב הלפרין: וידענו שאין לנו פתרון בשלב הזה לילדים האלרגניים, עד שבאמת הסדרנו את זה במהלך מוסדר, כולל היערכות לעניין הזה.

<חיים דב הלפרין: וידענו, כאילו ברמה המובנית, שיש דברים שאין להם פתרון ובכל זאת חשבנו שהמהלך הזה חשוב לצאת לדרך, ואני חושב שבסך הכל אנחנו נמצאים במצב טוב.

<חיים דב הלפרין: אז אמרתי, יש רשויות שלא נכנסו.

<חיים דב הלפרין: מתוך 254 רשויות 195 רשויות שנכנסו ויש כאלה שלא, כל אחד מסיבותיה.

<חיים דב הלפרין: אגב, ניסיתי לנתח את הנתונים, להבין אם יש איזה שהוא מאפיין שבגללו רשות, או סוג מסוים של רשויות היו - - -

יפעת שאשא ביטון: זהו, בתוך ה-60 האלה, כמה מהן זה מועצות אזוריות, קיבוצים?

<חיים דב הלפרין: מה?

יפעת שאשא ביטון: בתוך ה-60 שלא נכנסו.

<חיים דב הלפרין: חלק כן, חלק לא.

<חיים דב הלפרין: את יכולה להגיד באותה מידה שיש חלק מועצות אזוריות שבפנים, מועצות אזוריות שבחוץ.

<חיים דב הלפרין: אין איזה כלל.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז זאת אומרת יש כן מועצות אזוריות שהצליחו להיכנס ולהחיל את זה?

<חיים דב הלפרין: בוודאי.

<קריאה: חלק.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, אני רק שואלת כי צריך להגיד לפרוטוקול.

<קריאה: בחלק.

<חיים דב הלפרין: לכן אני ניסיתי לנתח את הנתונים ולהגיד אם יש איזה שהוא נתון שמשקף משהו.

<חיים דב הלפרין: חוץ מנתון שהוא קוריוז, להגיד שאשכול 10 כולם נכנסו, זה מצחיק, נכון?

<חיים דב הלפרין: כי זה שתי רשויות, זה נכנסו בהיקף קטן, אבל זה כאילו להגיד וואו, גם אשכול 10 צריך - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל הן שם.

יפעת שאשא ביטון: סימן שזה אפשרי.

<חיים דב הלפרין: סימן שזה אפשרי.

<חיים דב הלפרין: אני אומר שזה קוריוז להגיד.

<חיים דב הלפרין: בחלק מהאשכולות אתה יכול להגיד לא כל הרשויות נכנסות, באשכול 10 כולן נכנסות.

<חיים דב הלפרין: אבל זה כאילו נחמד, אבל ברמה המהותית אין שום נתון שהוא נתון שאפשר להגיד שהוא נתון רוחב שאפשר להגיד עליו משהו.

<חיים דב הלפרין: כלומר אי אפשר להגיד שאשכול 6 לא נכנסו כי, או באשכול 7 נכנסו כי.

<חיים דב הלפרין: אין שום נתון שאפשר להצביע עליו כנתון שניתן להסיק ממנו מסקנות.

<חיים דב הלפרין: אני רוצה להגיד את הדבר שבעיני הוא מרכזי.

<חיים דב הלפרין: אני חושב שהמבחן שלנו לא יהיה בהסדרה, כי באמת בשוליים אפשר להסדיר גם את נושא השכר, גם את נושא העסקת גננות, לא גננות.

<חיים דב הלפרין: הדבר המרכזי הוא היכולת שלנו לתת מענה חינוכי, ליווי מקצועי לצוותים שעושים את העבודה, גם בתהליכי - - - של הכשרה וליווי שלהם לאורך זמן.

<חיים דב הלפרין: כי אני אומר את זה בגלוי על השולחן הזה, אני לא רואה הרבה מורים וגננות שנכנסים לעבוד במסגרות האלה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, והם גם לא היו לפני כן.

<חיים דב הלפרין: נכון.

<חיים דב הלפרין: פה אני אומר, המהלך הזה אני לא רואה שהוא יוביל לזה שיהיו מורים וגננות בהיקפים גדולים.

<חיים דב הלפרין: זה יהיה בשוליים ולכן צריך לראות בקבוצה הזאת קבוצת עובדים ייחודית עם סממנים ייחודיים של הגדרת תנאי סף, איזה שהוא בנייה של מנגנון צמחיה פנימי ולמצב אותו.

<חיים דב הלפרין: לדעתי זה גם יפתור חלק מהקושי הגדול בהעסקת כוח אדם בהיבט של תחלופה מאד גדולה וסיפורים כאלה על זה שלעובדות נוח להגיד למערכת תשמעו, אני לא בא היום כי לא בא לי ואתה צריך עכשיו להתרוצץ ולמצוא אנשים.

<חיים דב הלפרין: אני חושב שמצבנו ברשות המקומית תפקיד בעל ערך של רכז ניצנים או צהרונים רשותי, שהוא באגף החינוך, וגם אם הוא לא שם פיזית הוא חלק מהאגף החינוך.

<חיים דב הלפרין: יש לו תמונת ראייה רחבה, אחריות ואני חושב שהמהלך הזה, אם נעשה אותו לא בהסתערות עכשיו כמו שעשינו בתחילת שנה, אלא באופן מיוצב, אנחנו נגיע למקום הרבה יותר טוב לקראת השנה הבאה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס לנושא של הרכז, שזה גם דוגמא מרשות.

יפעת שאשא ביטון: אגב, אני אתן הרבה דוגמאות כי מן הסתם חלקכם יודעים, עם חלקכם הייתי, סליחה, לא 24/6, גם 24/7.

יפעת שאשא ביטון: ניצלו את הפריבילגיה שאני לא חושבת כיפה.

יפעת שאשא ביטון: ולכן הגיעה אליה הרבה מאד אינפורמציה כמעט מכל מקום בארץ.

יפעת שאשא ביטון: באמת מאילת ועד מטולה.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור של רכז, שפעם אחת מדובר ברכז רשותי, אבל ביישובים יותר קטנים או במקומות שבהם יש בתי ספר בניהול עצמי, שבתי ספר רצו לקחת את האחריות, שמבחינתי זה הכי מבורך.

יפעת שאשא ביטון: שמנהלת בית ספר אומרת אני רוצה לדאוג לזה בתוך השטח שלי.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על כך שיהיה אפשר לפצל בעצם את המשרה של הרכז ולאפשר שכל אחת ממנהלות בתי הספר תהיה לצורך העניין שליש רכז או רבע רכז, או שאנחנו עדיין מחייבים את הפונקציה הזאת, למרות שיש מי שמרכז את זה בפועל.

<חיים דב הלפרין: אנחנו דורשים את הפונקציה הזאת, כי זו הדרך הכי פשוטה והכי יעילה לגרום לרשות לקחת אחריות.

<חיים דב הלפרין: כי אחרת היא פשוט פיזרה את זה, אמרה למנהלים זה שלכם, תעשו מה בראש שלכם, אני לא במשחק.

<חיים דב הלפרין: סמי יכול לחזק את זה.

<סמי עטר: אבל יש פה מינימום.

יפעת שאשא ביטון: סמי, רק תגיד את השם לפרוטוקול עם התפקיד, כי הם צריכים לרשום את זה.

<סמי עטר: סמי עטר, מנהל אגף חינוך במועצה האזורית מרחבים וחבר הנהלת האיגוד.

<סמי עטר: אז בהחלט קודם כל מה שאמר חיים וגם מה שציינת זה נכון.

<סמי עטר: אנחנו ריכזנו פה קרוב ל-70 רשויות, סקר שהחברים ביקשו לערוך אותו כדי ללמוד.

<סמי עטר: וכמו שאמר חיים, אנחנו בשנה ראשונה, שרק בתקופת התארגנו עם זה וזאת שנה שמאד חשוב ללמוד אותה.

<סמי עטר: החברים רצו ללמוד גם מחברים אחרים ואני לא אחזור על מה שאמרת, כי חלק מהדברים שציינת באמת זה בא מהסקר.

<סמי עטר: נכון, רכז מסגרות הצהרון שחיים ציין, יש מינימום.

<סמי עטר: ביישובים, במועצות אזוריות שאין מינימום – זה 80 מסגרות – אין רכז.

<סמי עטר: זאת אומרת בואו נחשוב מה קורה - - -

<חיים דב הלפרין: רק מינימום.

<חיים דב הלפרין: המשרה מיוצרת מ-80 מסגרות.

<חיים דב הלפרין: אם יש 40, זו חצי משרה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<סמי עטר: אז היחס הוא בהתאם למספר המסגרות.

<חיים דב הלפרין: נכון, ודאי.

<סמי עטר: אז ביישובים קטנים - - -

<חיים דב הלפרין: ברגע שאתה עובר - - - מראש, אז אתה גוזר הכל משם.

<סמי עטר: יחד עם זאת, עוד סוגיה, יש גם נושא של מספר הילדים ואני חוזר עוד פעם למועצות האזוריות.

<סמי עטר: נכון, ציינת את הנושא של ההסעות, שלא נלקח בחשבון, כי אצלי למשל יש יישובים שלא היו להם צהרונים לפני כן וחשבו שבאמת האפשרות הזאת תבוא לידי ביטוי.

יפעת שאשא ביטון: מה עשו אצלכם במסגרות שלא היו צהרונים לפני כן?

<סמי עטר: לא הייתה להם את האפשרות הזאת.

יפעת שאשא ביטון: הם הגיעו הביתה בשעה אחת?

יפעת שאשא ביטון: לא היו בתוך בית הילדים?

<סמי עטר: הגיעו בצורה - - -

יפעת שאשא ביטון: אני גרתי במועצה אזורית, בעוונותיי 10 שנים.

יפעת שאשא ביטון: נהנתי מאד.

<סמי עטר: לא הייתה להם אפשרות.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שבימים שהילדים היו מגיעים הביתה מוקדם, היה בתוך היישוב – קראו לזה בהתחלה בית ילדים, אחר כך קראו לזה מרכזון.

יפעת שאשא ביטון: ב-10 שנים זה התחלף כל פעם בשם, לא משנה, אבל זה היה עם אותם אנשים, באותו מקום.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הייתה מסגרת שאליה הגיעו הילדים.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתנו לצורך העניין זה הצהרון.

יפעת שאשא ביטון: אין ביישובים שלכם, כי ברוב היישובים ככה זה עובד.

<סמי עטר: יש.

<סמי עטר: היו קיבוצים שהיו עושים את הפעילות הזאת וההורים היו משלמים במסגרת הפעילות.

<סמי עטר: הם קראו לזה חינוך חברתי והיו משלמים עבור הפעילות הזאת כיום לימודים ארוך, וזה היה דרך למלא את הדרך ליום חינוך ארוך וזה נכון.

<סמי עטר: למשל אצלנו לא הייתה להם את האפשרות הזאת, מאחר שהמסגרות כבר היו פחות מובנות בתוך בית הספר.

<סמי עטר: לעומת זאת, ואני כבר אמרתי לחיים, יש מושבים שהסוציו אקונומי שלהם נמוך מהסוציו אקונומי של הרשות.

<סמי עטר: אני רשות 5 ויש לי מושב חרדים שהוא סוציו 1 והוא לא נכנס.

<סמי עטר: הוא גם לא היה במיל"ת לפני כן ועל אחת כמה וכמה הוא לא יכול להנות מניצנים.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<סמי עטר: אוכלוסייה גדולה של קרוב ל-1,000 משפחות.

יפעת שאשא ביטון: והיו להם צהרונים לפני כן?

<סמי עטר: לא.

<סמי עטר: כי גם מיל"ת לא הגדיר אותם.

<סמי עטר: מיל"ת מגדיר נדמה לי בסוציו אקונומי 3?

<חיים דב הלפרין: הם מוכר שאינו רשמי, זה לא רלבנטי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר משהו רגע, אליה וקוץ בה ואני אומרת את האמת, גם במקום שהוא פחות נוח.

יפעת שאשא ביטון: תכנית ניצנים לא באה לחייב את כל הרשויות לעשות צהרון.

יפעת שאשא ביטון: בתכלס אנחנו יצאנו לתוך המהלך הזה כדי להסדיר את מה שקיים בשטח.

יפעת שאשא ביטון: אמרנו יש פה מציאות שיש בה הרבה מסגרות שאליהן מגיעים ילדים אחרי יום הלימודים, ואנחנו רוצים לעשות הסדרה בתוך המסגרות האלה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת לא באנו וכפינו או חייבנו רשויות מסוימות או את כל הרשויות במדינת ישראל, להיכנס לתוך המהלך הזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כן מברכים על זה שבעקבות המהלך הזה יותר ילדים במדינת ישראל יהנו מצהרון, ראה ערך נהרייה.

יפעת שאשא ביטון: כשלא הפעילו צהרונים זה לא עניין אותם בכלל.

יפעת שאשא ביטון: גם אחרי התכנית הם לא רצו להיכנס ובעקבות לחץ שהפעילו התושבים בתוך היישוב, אגב פועלים שם היום צהרונים לעילה ולעילה.

יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת כל פעם פידבקים מאנשים שלפני כן נלחמו כדי שיהיה צהרון והנה הם נמצאים במסגרות.

יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה שלא ייווצר הרושם שהמדינה כאילו חייבה לעשות משהו שהוא לא מסוגל לעמוד בו.

<חיים דב הלפרין: לא, ברור.

<סמי עטר: אבל לעומת זאת הורים שאת ציינת אותם, ששילמו פעם מחיר נמוך - - -

יפעת שאשא ביטון: זה דורש טיפול.

<סמי עטר: זה דורש טיפול.

<סמי עטר: דבר שני זה הסוציו אקונומי, שאם הרשות השתנתה וראיתי את זה בסקר, מ-3 ל-4, אז הורה נאלץ לשלם מ-180 שקלים ל-300 שקלים בחודש.

<סמי עטר: כלומר יש פה פערים שלכאורה אנחנו באים פה לטובת אוכלוסיות מסוימות, אבל במקרים האלה זה לא בא לידי ביטוי.

<סמי עטר: נכון, גם כוח האדם.

<סמי עטר: כוח האדם שציינת - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל שינוי בלמ"ס בכל מקרה יש לו השלכות רוחב.

יפעת שאשא ביטון: יש לו השלכות בהטבות המס שאנחנו רואים את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני פוגשת את זה פשוט בהטבות המס כל הזמן.

יפעת שאשא ביטון: רשות עולה סוציו, אז היא נפגעת.

יפעת שאשא ביטון: יותר קרובה לגבול, פחות קרובה לגבול, זאת אומרת - - -

<סמי עטר: נכון, אבל אם זה ב-3-4, אז שם זה מתבטא באמת בפער.

<סמי עטר: כוח אדם, בהחלט ביום חינוך ארוך, שאם בעבר היינו צריכים למצוא ואנחנו מצאנו פתרון שאותה סייעת תמשיך עד 4.

<סמי עטר: עניין של תגמול.

<סמי עטר: לא לכל רשות יש את האפשרות הזאת למצוא את אותן סייעות שתבאנה לעבוד בתפר.

<סמי עטר: אם זה ברשויות מקומיות קטנות או לפחות אזוריות, למצוא את האנשים שיכניסו את עצמם לתוך הגנים.

<סמי עטר: בתי הספר, בעיקר בכיתות א'-ב' שכבר שם מדובר, שוב פעם, אצלנו הקושי זה למצוא את ההרכב.

<סמי עטר: איסוף הילדים ולהביא אותם חזרה למושבים, בעלות מאד מטורפת.

<סמי עטר: כשביקשנו להעלות את המחיר, אני חושב שגם התקנות אוסרות עלינו לקחת את המחיר ביחס להסעות.

<סמי עטר: וזה דבר שמדובר על מיליוני שקלים שמועצות אזוריות הציפו את זה ואנחנו רואים את זה בא לידי ביטוי גם עכשיו.

<סמי עטר: כל אחד מוצא את הפתרונות ואצלי שלוש קבוצות זה בפוטנציאל, הם הרבה יותר, אבל אני לא מוצא את הדרך לממן את האוטובוסים, שאני צריך להחזיר בשעה 13:30 ובשעה 15:40 ובתפר יש לי עוד תגבורים.

<סמי עטר: כלומר מערך ההסעות הוא מאד מאד משמעותי.

יפעת שאשא ביטון: אני גם לא חושבת שבמקרה שלכם זה צריך להיות בתוך המסגרת.

יפעת שאשא ביטון: שוב, אני ראיתי לנגד עיני את הפתרונות שקיימים ברוב הארץ.

יפעת שאשא ביטון: הרי לא קמתי עם איזה שהוא חלום בבוקר.

<סמי עטר: כן, שלחנו לך את זה, שתראי.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל ממה שאני בדקתי במקומות שזה כן עובד, בדרך כלל זה מתקיים בתוך היישובים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הסוגיה של ההסעות היא בכלל לא רלבנטית, כי הילדים ממילא מגיעים חזרה ליישוב והכל מתרחש בתוך היישוב.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו, בחלק מהמקומות זה באמת פר גיל, זאת אומרת שכבת גיל של א', ב', ג', או לפני כן.

<סמי עטר: בהנחה ואין - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע.

יפעת שאשא ביטון: או בחלק מהמקומות, שקראו לזה מרכזונים וכאלה, אז לצורך העניין זה א'-ג' ו-ד'-ו'.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש כל מיני ורסיות בהתאם ליישובים.

יפעת שאשא ביטון: ומתוך כך אנחנו גזרנו את ההתייחסות כאן.

יפעת שאשא ביטון: כי אם אתה מפעיל את זה בתוך היישוב שלך, אז בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אלא מה?

יפעת שאשא ביטון: ופה אני חייבת לומר במאמר מוסגר לא רק לגבי הצהרונים, שלקיבוצים יש איזו שהיא נטייה להתנהל כמו מדינה בתוך מדינה, יש להם חוקים משלהם.

יפעת שאשא ביטון: יש להם גם חוקים משלהם בגנים, אגב.

יפעת שאשא ביטון: הם גובים כמה שבא להם.

יפעת שאשא ביטון: הם גן פרטי.

יפעת שאשא ביטון: המדינה מממנת אותם, אבל הם גן פרטי.

יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו מדברים על המבנים בצהרונים, לא, זה מבנה של הקיבוץ, זה פרטי.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, זה מסגרת חינוכית.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש פה איזה שהוא פער.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נטפל בו במסגרות אחרות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לנגד עינינו בהפעלת הצהרונים, במועצות האזוריות, לקחנו את המודל שאני ציינתי.

יפעת שאשא ביטון: אני מודה, בכלל לא התייחסנו לעניין שהילדים יישארו באותה מסגרת.

<סמי עטר: נכון, את צודקת.

<סמי עטר: כשאותן מסגרות שציינת אין לי יוח"א.

<סמי עטר: ואם יש יוח"א, אז הם לא יכולים לחזור למושבים, מאחר שהם נשארים בבית הספר עד 15:40.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אבל זה כבר סיפור אחר.

יפעת שאשא ביטון: אם יש יוח"א אז לא צריך אותנו בכלל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא רלבנטיים.

יפעת שאשא ביטון: עוד משהו?

<סמי עטר: אני חושב שהסקר בהחלט מציג.

<סמי עטר: אנחנו נמשיך להפעיל את זה.

<סמי עטר: אין ספק ששיתוף הפעולה עם השלטון המקומי ועם משרד החינוך בהדדיות כל הזמן למצוא פתרונות.

<סמי עטר: היה גם כנס שחיים ארגן לפני כמה זמן, כדי לחדד את השטח יותר ולראות לקראת התקנות מה באמת המרכיב המשמעותי, כדי שנוכל להמשיך ולהפעיל אותם.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, שם ותפקיד לפרוטוקול.

<ענבל אביב - דגן: תודה.

<ענבל אביב - דגן: ענבל אביב מהאגף לקידום מעמד האישה בויצ"ו.

<ענבל אביב - דגן: קודם כל אני רוצה להודות לך ולכל השותפים, על זה שהעליתם ואתם שומרים את נושא הצהרונים על סדר היום ואת הצורך בהסדרה; והלוואי שבסוף השנה הזאת נהיה מאורגנים לקראת - - - יול"א, כמו שכולנו רוצים.

<ענבל אביב - דגן: אני רוצה להעלות שתי נקודות - - -

יפעת שאשא ביטון: לא יקרה.

<ענבל אביב - דגן: מה?

<ענבל אביב - דגן: אז עוד שנתיים.

יפעת שאשא ביטון: בצער ובכאב, כנראה שזה לא יקרה.

יפעת שאשא ביטון: הלוואי שיפתיעו אותנו ושאני אהיה מספיק חופרת כדי שיגידו אתם יודעים מה, תנו ושניפטר ממנה קצת.

יפעת שאשא ביטון: אבל כרגע אני רואה שהם עוד מצליחים לספוג אותי, אז.

<ענבל אביב - דגן: אז אני רוצה להעלות שתי נקודות שלא היו בדברים שאמרת.

<ענבל אביב - דגן: אחת זו שעת הסיום של הצהרונים.

<ענבל אביב - דגן: בתל אביב בשנה שעברה חלק מהצהרונים הסתיימו בחמש והשנה כל הצהרונים מסתיימים בשעה ארבע וחצי, שזה מקשה על הורים עובדים.

יפעת שאשא ביטון: כי?

יפעת שאשא ביטון: למה?

<ענבל אביב - דגן: אני מניחה שבגלל העלות.

יפעת שאשא ביטון: לא, אל תניחי.

יפעת שאשא ביטון: אתם ויצ"ו.

יפעת שאשא ביטון: בואי נדבר פתוח, ויצ"ו.

יפעת שאשא ביטון: השולחן הזה הוא בשביל ללמוד, נכון?

<ענבל אביב - דגן: כן.

יפעת שאשא ביטון: אתם ויצ"ו, שגם יצאתם באיזה שהן הצהרות לא נהיה, כן נהיה.

<ענבל אביב - דגן: נכון.

יפעת שאשא ביטון: דיברתם על שכר הסייעות.

יפעת שאשא ביטון: שכחתם שלפני שנה וקצת, אני יכולה להוציא מהרישומים פה תאריך מדויק, ישבתם בצד הזה יחד עם נעמ"ת ובכו הסייעות על זה שהן מקבלות שכר מינימום.

יפעת שאשא ביטון: אז לא הבנתי איך פתאום נהיה שיח כאילו כל הסייעות בצהרונים מקבלות שכר בכירים ואנחנו הולכים ופוגעים בהן.

יפעת שאשא ביטון: אתם הפעלתם צהרונים ב-X כסף.

יפעת שאשא ביטון: אגב, בתפיסה שלי ארגונים חברתיים למען נשים, לצאת לעבודה, בלי טובות שלנו בכלל, היו צריכים לנהל מערך שמאפשר באמת מחיר שפוי ויציאה לעבודה של ההורים.

יפעת שאשא ביטון: איזו סיבה יש לכם להוריד מ-17:00 ל-16:30?

יפעת שאשא ביטון: איפה הפגיעה?

<ענבל אביב - דגן: זה לא - - -

יפעת שאשא ביטון: אז מי הוריד?

<ענבל אביב - דגן: עיריית תל אביב.

יפעת שאשא ביטון: אבל אתם מפעילים את הצהרונים.

<ענבל אביב - דגן: נכון, אבל אני אומרת שזה משהו שצריך לבדוק, את הנושא של השעה.

יפעת שאשא ביטון: אתם יכולים לקיים את זה עד 17:00 באותו סכום?

יפעת שאשא ביטון: התשובה היא כן?

<סמי עטר: התשובה היא לא.

יפעת שאשא ביטון: יש לכם מסמכים?

יפעת שאשא ביטון: אתם רוצים לפתוח?

יפעת שאשא ביטון: בואו נדבר כמה שולם לסייעות לפני ניצנים, וכמה משולם עכשיו בניצנים אנחנו יודעים, כי כולנו מכירים את הנתונים.

<ענבל אביב - דגן: אז קודם כל אני אתנצל - - -

יפעת שאשא ביטון: כמה עלו החוגים וכמה חוגים בכלל היו אל מול כמה עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: בואו נפתח את הנתונים ונראה.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת מה, יכול להיות שאתם צודקים.

יפעת שאשא ביטון: באמת אני אומרת לך עכשיו, לא בציניות.

יפעת שאשא ביטון: יכול להיות ויש מקומות בתל אביב שאני יודעת של מפעילים שכן שילמו יותר.

יפעת שאשא ביטון: פתחו את זה, ראינו כן, יש שם ארבעה שקלים יותר לכל סייעת בתמחור של חלק מהמפעילים, לא של כולם.

יפעת שאשא ביטון: אבל הם פתחו וראינו.

יפעת שאשא ביטון: ואז את גם יכולה להתגמש ולהגיד אוקיי, אז בואו אולי נצמצם את זה ממשהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אפשר לנהל שיח.

יפעת שאשא ביטון: אבל כשבא מישהו ואומר לי, או כמו שכתוב פה, לא משנה שלפי זה גם אפשר לראות את רמת הרצינות של אותה רשות, אבל אנחנו לא נפגע באף אחד.

יפעת שאשא ביטון: ככה: ניצנים, פגיעה קשה באיכות הצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: אין הסבר.

יפעת שאשא ביטון: מכאן ירידה דרסטית במספר הנרשמים.

יפעת שאשא ביטון: מספר החוגים נפגע.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: כמה חוגים נתתם לפני כן, כמה יש עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: נשמח לשמוע.

<ענבל אביב - דגן: זה לא אנחנו כתבנו.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזה לא אתם, אני יודעת מי כתב את זה.

יפעת שאשא ביטון: העירייה נאלצת לסבסד מיליונים.

יפעת שאשא ביטון: בואו תראו.

יפעת שאשא ביטון: באמת, בוא תראו, בואו נלמד.

יפעת שאשא ביטון: איפה שילמתם יותר, איפה זה לא עומד במחיר.

יפעת שאשא ביטון: אולי אנחנו באמת צריכים להוסיף בחלק מהרשויות.

יפעת שאשא ביטון: כמה אנחנו צריכים להוסיף?

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא נדע את הנתונים, איך באמת אנחנו נוכל להתייחס אליהם בצורה רצינית?

יפעת שאשא ביטון: את מבינה?

יפעת שאשא ביטון: אז השאלה עכשיו של החצי שעה בתל אביב, שאגב הבנתי שבתל אביב יצא מכרז שגם יצר שם איזה שהוא בלגן בחלק מהמקומות.

יפעת שאשא ביטון: יש דברים שזה הרשות החליטה.

<ענבל אביב - דגן: נכון, אני מסכימה.

<ענבל אביב - דגן: אני מעלה את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא תכנית.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לי שתבינו.

יפעת שאשא ביטון: כשמדברים אתנו על רשות מסוימת שהחליטה שתהיה מתכונת מסוימת בתוך המתווה שאנחנו הקצנו, כי המתווה שלנו אומר שיש לך אפשרות 4 או 5.

יפעת שאשא ביטון: באה רשות ואומרת אני קבעתי בשיח עם ההורים או בשיח עם עצמי, כי ככה נכון לנו, שזה יהיה עד 16:30 – צריך לנהל את השיח הזה עם הרשות כדי להבין איך אנחנו מתקנים את זה.

יפעת שאשא ביטון: אם החליטו שיהיה רק חוג אחד ושלא יהיו חופשים, צריך לנהל את השיח הזה עם הרשות.

יפעת שאשא ביטון: כי מבחינתנו הדברים מאד מאד ברורים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתנו מנעד שאפשר לשחק בו, אגב.

יפעת שאשא ביטון: חיים, שזה חלק ממה שאנחנו למדנו תוך כדי תהליך.

יפעת שאשא ביטון: כי בהתחלה אנחנו באנו, אני מודה – אם היינו מנהלים את השיח בסביבות דצמבר-ינואר, אנחנו היינו מקובעים לתבנית מאד מאד ברורה, שצריכה להיות א', ב', ג', ד'.

יפעת שאשא ביטון: באו רשויות חזקות ואמרו סליחה, מה, 650?

יפעת שאשא ביטון: למה אנחנו צריכים להתאים את עצמנו עכשיו לדבר מאד מאד מסוים.

יפעת שאשא ביטון: תנו לנו טווח משחק.

יפעת שאשא ביטון: ואז נוצר המדרג של בין 650 שקלים ל-935 שקלים ואז בהתחלה גם בנינו.

יפעת שאשא ביטון: או שאתם פה ב-650 שקלים או שאתם פה ב-935 שקלים ואז זה אומר או א' או ב'.

יפעת שאשא ביטון: ואז הם אמרו לא.

יפעת שאשא ביטון: תנו לנו לשחק בתוך ה-935 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: כי יכול להיות שאנחנו נרצה להשקיע יותר בחוגים, יכול להיות שאנחנו נרצה להשקיע יותר בסייעות.

יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שאנחנו נרצה להשקיע יותר במשהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: תנו לנו את האפשרות לשחק עם זה בתוך המנעד של ה-650 שקלים ל-935 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: שמענו.

יפעת שאשא ביטון: דברי טעם.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: הלכנו עם הרשויות בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הייתה פה הרבה מאד גמישות לאורך הדרך ביכולת לשחק.

יפעת שאשא ביטון: אז אם רשות מסוימת קובעת נתון מסוים, צריך לפנות לרשות, כי זו לא התכנית.

<ענבל אביב - דגן: בסדר גמור.

<ענבל אביב - דגן: אני רק אומרת שצריך לראות אם זה תופעה ולא רק בתל אביב.

<קריאה: אני יכול להתייחס לנקודה - - -

<ענבל אביב - דגן: רק שנייה.

יפעת שאשא ביטון: תדבר אחריה.

<ענבל אביב - דגן: נקודה נוספת בנושא של ההנחות לחד הוריות.

<ענבל אביב - דגן: נכון שבפועל כולם משלמים פחות, אבל עדיין ההנחות לחד הוריות ניתנו מתוך תפיסה שמשפחות שעומד בראשן רק הורה אחד מרוויחות פחות ממשפחות שיש בהן שני הורים.

<ענבל אביב - דגן: ככה נכון שבפועל הן משלמות פחות, אבל הן לא זוכות להנחה שהמטרה שלה היא ליצור שוויון.

<ענבל אביב - דגן: אני חושבת שצריך וכדאי לבדוק גם את זה.

יפעת שאשא ביטון: את מדברת על חד הוריות שאחרי הסבסוד משלמות יותר ממה שהן שילמו בעבר?

<ענבל אביב - דגן: לא, אני אומרת ש - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, זה חשוב.

יפעת שאשא ביטון: לא "לא".

<ענבל אביב - דגן: אז אני מסבירה עוד פעם.

<ענבל אביב - דגן: אני מסכימה עם מה שאת אומרת, שבסוף כולם משלמים פחות.

<ענבל אביב - דגן: כולם נהנו מההנחה, אבל בשנה שעברה או בשנים קודמות ההנחה לחד הוריות ניתנה מתוך תפיסה שההכנסות של משפחות חד הוריות נמוכות מההכנסות של - - -

יפעת שאשא ביטון: מתוך התפיסה של בואו נמשיך להגיד שיש מי שחלש בחברה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע להגיד לך משהו.

<ענבל אביב - דגן: לא, אבל - - - מתוך איזו שהיא מטרה לקדם שוויון.

יפעת שאשא ביטון: רגע, רגע.

יפעת שאשא ביטון: אם אישה או גבר, לא משנה, משפחה קשת יום שילמה בשנה שעברה 600 שקלים והשנה משלמת 500 שקלים, את יודעת מה, משלמת 600 שקלים.

<ענבל אביב - דגן: אני מסכימה איתך.

יפעת שאשא ביטון: 600 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: מה ההבדל בין שנה שעברה להשנה.

יפעת שאשא ביטון: מה זה משנה עכשיו מאיפה המקור של ההוזלה?

יפעת שאשא ביטון: זה פעם אחת.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת איפה יש בעיה ואני מסכימה לגמרי ועל זה אנחנו נלחמו בתחילת השנה?

יפעת שאשא ביטון: במקומות שבהם אימהות חד הוריות לפני הסבסוד, או בכלל משפחות במצוקה, לפני הסבסוד שילמו פחות ממה שהן משלמות היום, אחרי הסבסוד.

<ענבל אביב - דגן: זה ברור.

<ענבל אביב - דגן: זה חד משמעית, ברור.

יפעת שאשא ביטון: שם אין שאלה שאנחנו צריכים לעשות הכל כדי לפתור את הסוגיה הזו ונעמדנו עם הרגליים האחוריות.

יפעת שאשא ביטון: אבל לקבל הנחה לשם זה שאת בהגדרה יותר חלשה ממישהו אחר אז את צריכה לשלם פחות ממנו?

יפעת שאשא ביטון: מה זה ההנצחה החברתית הזאת?

<ענבל אביב - דגן: אבל זה היה הרציונל להנחות שניתנו ל - - -

יפעת שאשא ביטון: לא הרציונל הוא לא פרס תנחומים על זה שאתה חד הורי או שאתה חלש.

<ענבל אביב - דגן: זה לא פרס תנחומים.

יפעת שאשא ביטון: הרציונל הוא שאתה תשלם פחות, שאתה תשלם את המחיר הסביר או מחיר שפוי ואתה תשלם פחות ממה שנקבע לפני כן.

יפעת שאשא ביטון: הרי הסבסוד בא בסופו של דבר להקל על כולם ולא מתוך שיקול של חולשה או משהו, אלא מתוך הכרה בזה שהנטל על ההורים הוא גדול.

יפעת שאשא ביטון: גם על זוג הורים שעובד מהבוקר עד הלילה ומשתכר יפה, לכאורה, הנטל הוא גדול ואנחנו מנסים לראות איך אנחנו בעצם באים ומקלים.

<ענבל אביב - דגן: אני מסכימה עם כל מה שאת אומרת.

<ענבל אביב - דגן: אני רק אומרת שכשיש הנחה של 700 שקלים למשפחה שיש בה שתי משכורות, זה נטל יותר קל ממשפחה שמקבלת משכורת אחת, וזה היה הרציונל מלכתחילה, לתת הנחה לחד הוריות.

יפעת שאשא ביטון: בכל מקום שהם לא משלמים יותר משנה קודמת, אני חושבת שזה בסדר.

<ענבל אביב - דגן: עוד נקודה שלא עלתה זה האם היה צמצום במקומות שהיו צהרונים לחינוך המיוחד ובגלל הגודל זה הצטמצם.

<ענבל אביב - דגן: אני לא יודעת, אני מעלה את השאלה למשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: נכון, זו גם סוגיה שעלתה.

יפעת שאשא ביטון: מה הקשר, חיים, באמת עכשיו, יכול להיות שיש, כי את זה אני לא מבינה.

יפעת שאשא ביטון: מה הקשר לצהרונים של החינוך המיוחד?

יפעת שאשא ביטון: היו צהרונים של משרד החינוך שבוטלו בגלל ניצנים לחינוך המיוחד?

יפעת שאשא ביטון: לא היה דבר כזה בכלל.

<ענבל אביב - דגן: לא - - -

יפעת שאשא ביטון: אז מה הקשר.

<ענבל אביב - דגן: אנחנו למשל כן מפעילים צהרונים של החינוך המיוחד בתל אביב.

<ענבל אביב - דגן: אני רק אומרת ששווה לשקול אם היום - - -

<חיים דב הלפרין: מתוקצבים באופן שונה, בפערים דרמטיים ביחס לצהרון רגיל מתוך מגמה שההורים ישלמו את אותו סכום?

<ענבל אביב - דגן: לא, מה שאני שואלת זה דבר אחר.

<ענבל אביב - דגן: אני שואלת אם שנה שעברה היו מפעילים פרטיים שהפעילו צהרונים לחינוך המיוחד, שהמשמעות זה יותר צוות ופחות ילדים, והאם הם לא מפעילים את הצהרונים האלה בגלל ההוזלה.

<ענבל אביב - דגן: אנחנו ממשיכים להפעיל את זה.

<ענבל אביב - דגן: אני אומרת שצריך לבדוק את זה ברמה - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל אני לא מבינה מה הקשר לתכנית.

יפעת שאשא ביטון: באמת אני שואלת.

<ענבל אביב - דגן: הכסף.

יפעת שאשא ביטון: הכסף מה?

יפעת שאשא ביטון: כי ההורים שילמו יותר?

<ענבל אביב - דגן: לא, בלי קשר להורים.

<ענבל אביב - דגן: אם פעל למפעיל היה יותר כסף כי ההורים שילמו - - -

יפעת שאשא ביטון: מאיפה יותר כסף, כי ההורים שילמו יותר?

<ענבל אביב - דגן: מההורים ששילמו יותר, כן.

<ענבל אביב - דגן: כי פעם שילמו 1,200 שקלים והיום משלמים 900 שקלים, היו לגופים המפעילים עוד 300 שקלים פר ילד שהיום אין להם.

<ענבל אביב - דגן: הכסף הזה במקרים מסוימים אפשר להפעיל צהרונים לחינוך המיוחד.

<ענבל אביב - דגן: אני שואלת - - -

<סמי עטר: ישנם ילדים בחינוך המיוחד שהשתלבו בצהרון בית ספר כשהמפעיל היה למעשה מחויב.

<סמי עטר: היום מחויבים להכניס את הילדים לצהרון גם אם אתה חינוך מיוחד, לא המסגרות לחינוך מיוחד והמפעיל היום מחויב לשלב אותו.

<סמי עטר: נכון, אין סייעת ממשיכה איתו בצהרון - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל גם לא הייתה לפני כן.

<ענבל אביב - דגן: אני לא מדברת על - - - של ילדים, אני מדברת על מסגרות קטנות - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אני מנסה להבין את הקשר.

יפעת שאשא ביטון: אם אני רוצה לסגור את זה במסגרת התכנית - - -

<ענבל אביב - דגן: אולי - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אני צריכה להבין את הקשר בין התכנית.

יפעת שאשא ביטון: זו מסגרת פרטית, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: זו מסגרת בוא נגיד וולונטרית, זה לא חוק חינוך חובה.

<ענבל אביב - דגן: נכון.

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה גם לא כל הרשויות מפעילות.

יפעת שאשא ביטון: אגב, השבוע הייתי ברשות מקומית שמימיה לא הפעילה צהרונים.

יפעת שאשא ביטון: בתפיסה, היו שם אולי שניים שלושה צהרונים פרטיים והם רצו לנצל את ההזדמנות של התכנית ולהכניס את ניצנים ואז הם אמרו ניצנים נכשל.

יפעת שאשא ביטון: ואז הגעתי עד אליהם להבין איפה ניצנים נכשל, מתוך רצון לאמיתי לעזור.

יפעת שאשא ביטון: לשבת איתם, לראות איך אנחנו בונים את זה.

יפעת שאשא ביטון: ואז הם לבד אמרו לא, אין תרבות בתוך היישוב של צהרון.

יפעת שאשא ביטון: הורים לא רוצים לשלוח לצהרון.

יפעת שאשא ביטון: אז מה הקשר לתכנית עכשיו?

<ענבל אביב - דגן: לא, אני מסכימה איתך.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת עם ניצנים או בלי ניצנים, מה הקשר לתכנית?

יפעת שאשא ביטון: על אותו בסיס הנושא של החינוך המיוחד.

<ענבל אביב - דגן: נכון.

<ענבל אביב - דגן: אני אומרת שיש מפעילים ששנה שעברה הפעילו צהרונים לחינוך המיוחד, שהמשמעות שלהם היא צהרונים קטנים יותר של 12 או 15 ילדים, עם צוות של שני אנשי צוות.

<ענבל אביב - דגן: יכול להיות שבשנה שעברה, בגלל שהם קיבלו יותר כסף מכלל ההורים, הייתה להם את היכולת הכלכלית להפעיל צהרונים כאלה.

<ענבל אביב - דגן: אני שואלת האם משרד החינוך או אחרים יודעים אם היה שינוי בהיבט הזה או לא.

<סמי עטר: חברת הכנסת יפעת שאשא, כן, היו רשויות שמממנו את הפער של השעתיים, מאחר שלא רצו את האפשרות שילד ילך הביתה.

<סמי עטר: זה באחריות הכלכלית של הרשות.

יפעת שאשא ביטון: כן, בטח, כי הם קיבלו הרבה כסף מהצהרונים עצמם.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<ענבל אביב - דגן: עוד נקודה אחרונה.

יפעת שאשא ביטון: שווה בדיקה רק לגבי אם יש לזה השלכות של התכנית.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מוצאת כרגע קשר, לפחות מהנתונים שאתם מביאים, בין התכנית לבין זה, אבל אם יש איזה שהוא קשר סיבתי, שווה לבדוק את זה.

יפעת שאשא ביטון: יש תלונות - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, יש תלונות על זה שלא פותחים צהרונים לחינוך מיוחד, אבל גם שנה שעברה, אתם רוצים לראות כמה פניות ציבור יש לי משנה שעברה על זה שמשרד החינוך לא פותח צהרונים לחינוך מיוחד?

יפעת שאשא ביטון: אבל זה בכלל לא היה במשרד החינוך, זה גם לא היה בכלל.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הסיפור של החינוך המיוחד, צריך גם רגע לחדד את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור של החינוך המיוחד של ילדים שמשולבים במסגרות של חינוך רגיל.

<ענבל אביב - דגן: לא.

יפעת שאשא ביטון: אל תגידי לי "לא", כי ילד בחינוך המיוחד שנמצא בתוך מסגרת של חינוך מיוחד פר-אקסלנס, בין אם זה גן או בין אם זה בית ספר, הוא נמצא ביום לימודים ארוך.

<ענבל אביב - דגן: לא נכון, זה לא נכון.

<ענבל אביב - דגן: בגנים הפרטיים - - -

יפעת שאשא ביטון: חלק.

יפעת שאשא ביטון: זה תלוי באפיון שלהם.

יפעת שאשא ביטון: זה בהתאם לאפיונים שלהם.

<קריאה: ו - - - להכניס את זה.

<ענבל אביב - דגן: אני שואלת על הילדים שמסיימים בשתיים.

<חיים דב הלפרין: בואו נגמור את הדיון הזה.

יפעת שאשא ביטון: צריך לבדוק את זה.

<חיים דב הלפרין: שני דברים.

<חיים דב הלפרין: אחד, אנחנו לא יודעים על שום בעיה מהותית של צהרון שלא נפתח בגלל הדבר הזה, כי הצהרונים של החינוך המיוחד מתוקצבים באופן שונה, אמרתי את זה קודם, דרמטית הרבה יותר גבוה מאשר צהרון רגיל.

<חיים דב הלפרין: אחד.

<ענבל אביב - דגן: יופי.

<חיים דב הלפרין: שניים, גם כמות הילדים שם היא בהגדרה יותר קטנה, זה לא אותה מסגרת.

<ענבל אביב - דגן: נכון.

<אחז אגם: אבל היא העלתה בדיוק את הבעיה.

<אחז אגם: הבעיה היא שבעבר היה קצת יותר בשר למפעילים להגיד וואלה, לא איכפת לי - - -

<תמי ברנע: תציג את השם שלך בבקשה.

<אחז אגם: אחז אגם, יושב ראש פורום הגנים בוועד הורי תל אביב.

<אחז אגם: בעבר היה להם יותר בשר לשחק ולתת יותר ולתת כאלה שצריכים באמת.

<אחז אגם: היא דיברה על שלוש סוגיות שלגבי כולן יכול להיות שאנחנו נגיד עכשיו למה אחרים סבסדו אותם, אבל בפועל היו הורים ששילמו והמחירים שהיו קצת יותר גבוהים אפשרו לעשות דברים יותר לטובת האחרים.

<אחז אגם: הנחות לחד הוריות, פתיחת יותר גנים לחינוך המיוחד, תנאים יותר טובים.

<אחז אגם: יותר אנשי צוות.

<אחז אגם: עוד שנייה אני גם אדבר על העניין שהאוכל הוא לא סוגיה חדשה, אבל הוא הוחמר מאד בגלל התכנית.

יפעת שאשא ביטון: למה, כי בתכנית כתוב להם להביא בלי תולעת, זה לא נכנס לצהרון?

<אחז אגם: לא, לא.

<אחז אגם: לא.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני מנסה להבין פשוט איפה הקשר?

<אחז אגם: אז אני אסביר.

יפעת שאשא ביטון: חוץ מזה שזה הפך להיות תירוץ.

<אחז אגם: לא, לא.

יפעת שאשא ביטון: ובסדר.

יפעת שאשא ביטון: או זה שהרשות לא הזמינה מספיק מנות.

יפעת שאשא ביטון: בתחילת השנה בכלל התמודדתי עם הסוגיה – לא הזמינו מספיק מנות.

יפעת שאשא ביטון: מי לא הזמין?

יפעת שאשא ביטון: חיים הלפרין לא הזמין?

יפעת שאשא ביטון: מי אמור להזמין את זה?

יפעת שאשא ביטון: כשל ניהולי.

יפעת שאשא ביטון: אתם ערבבתם בין כשל ניהולי מקצועי לבין מה שמוגדר בתכנית.

<אחז אגם: מה שאת אומרת זה נכון, אבל.

<קריאה: בחלקו.

<אחז אגם: אבל כאשר למפעיל או אם זה הרשות וכדומה, יש יכולת לתמרן כי יש לו קצת יותר כסף ואז הוא יכול להביא 10 - - -

יפעת שאשא ביטון: ואז הוא מזמין בדיוק מנות?

<אחז אגם: לא, ואז הוא מביא עשר מנות אקסטרה, כי לא אכפת לו, כי זה לא פוגע.

יפעת שאשא ביטון: אקסטרה למי?

<אחז אגם: למה שצריך.

<קריאה: לא יודעת.

<קריאה: נשארים רעבים.

יפעת שאשא ביטון: מה זה "למה שצריך"?

יפעת שאשא ביטון: אם יש לי 30 ילדים אני צריכה 30 מנות ואז יש מנה לכל ילד.

<אחז אגם: לא בהכרח.

יפעת שאשא ביטון: למה?

<אחז אגם: כי יש ילדים לפעמים שנשארים רעבים אז מביאים להם קצת יותר ודואגים שיהיה להם.

יפעת שאשא ביטון: לא, רגע, רגע, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אלה שתי סוגיות שונות.

יפעת שאשא ביטון: להגיד אנחנו מביאים אקסטרה כי יש ילדים שנשארים רעבים ואנחנו נותנים להם מנה שנייה, זה סיפור אחד, שאפשר להתווכח עליו כרגע.

יפעת שאשא ביטון: אבל לא להזמין מראש את מספר המנות שתהיה מנה לכל ילד, זה כבר סיפור אחר.

<אחז אגם: יפעת, אני רציתי להגיד - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אז אל תגיד לי "לא", כי אני רוצה להבין איפה הבעיה.

יפעת שאשא ביטון: בזה שאין מנות אקסטרה לתת שתי מנות לכל ילד או בזה שלא הספיקו מספיק מנות כדי שתהיה מנה אחת לכל ילד?

<אחז אגם: אני לא נכנסתי לסוגיה - - -

<ענת הוכנר: אם לא הזמינו מנות זה לא בסדר.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<אחז אגם: רגע, זה לא רלבנטי.

<ענת הוכנר: אבל יש גם בעיה.

יפעת שאשא ביטון: אז תיכף אנחנו נדבר.

<ענת הוכנר: זה כמו שאת אומרת, יש שלושה חוגים, על הנייר חוגים.

<ענת הוכנר: בפועל לא טובים.

<ענת הוכנר: אז מה עושים?

יפעת שאשא ביטון: תיכף נבדוק, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: תיכף אנחנו נטפל.

<אחז אגם: אבל אני פחות - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם לא הייתם בפתיחה, חבל.

<ענת הוכנר: אני יודעת, סליחה.

<ענת הוכנר: אנחנו שעתיים וחצי בדרך מתל אביב.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת.

<אחז אגם: אני פחות נכנסתי לעניין של כמות המנות, כי אני מסכים איתך שכמות המנות זה כשל תכנוני.

<ענת הוכנר: כשל ניהולי.

<אחז אגם: אבל אם את אומרת מה העניין של האוכל, אם בעבר המפעיל, בגלל שהיה לו קצת יותר כסף היה יכול להזמין מנות באיכות יותר טובה והיה יכול לשלם יותר על מנות, כרגע אין לו וזה - - -

יפעת שאשא ביטון: המפעילים שלכם יכולים להביא לנו את התמחור של כמה הם שילמו למנה בעבר אל מול כמה הם משלמים היום?

<אחז אגם: בטח.

<אחז אגם: אלף אני שמח שאמרת מקודם שמפעילים אצלנו הראו לך שהם שילמו יותר, אבל יותר מזה.

יפעת שאשא ביטון: לא כולם.

יפעת שאשא ביטון: חלק.

יפעת שאשא ביטון: ולסייעת אחת.

יפעת שאשא ביטון: מה זה, ארבעה שקלים או משהו כזה?

יפעת שאשא ביטון: זה לא כולם.

<אחז אגם: אבל אני מוכן - - -

יפעת שאשא ביטון: ברוב המקומות זה לא קורה.

יפעת שאשא ביטון: זה קרה הפוך לא בארבעה שקלים, בעשרות שקלים למטה וצריך להגיד את זה.

<אחז אגם: לא, אבל לא אצלנו.

יפעת שאשא ביטון: גם בתל אביב.

<אחז אגם: לא בתל אביב.

<אחז אגם: אבל אני אומר לך כזה דבר, את אמרת קודם וזה משהו אני מוכן לקבל ואפילו לקחת.

<אחז אגם: אם הרשות תראה איך היא הכניסה יד לכיס, כי היא אומרת שהיא הכניסה יד לכיס ואני מניח שהרשות שלי, כך לפחות היא טוענת, לא תרצה להמשיך להכניס יד לכיס וזה יפגעו בנו כהורים.

<אחז אגם: אנחנו נבקש מהם שיציגו לכם בדיוק למה היא הכניסה לזה ואם אפשר יהיה לשנות את הדברים האלה תהיה בעיה.

<אחז אגם: אני אומר שוב, היכולת לגבות קצת יותר כסף אפשרה לקחת אנשים יותר טובים, באיכות יותר טובה.

<אחז אגם: אתם אמרתם בעצמכם שיש קושי להביא כוח אדם ולכן אם בעבר היה אפשר לקחת גננת טובה מראשון לציון כדי שתבוא, היום בגלל התמחור היא לא תבוא.

<אחז אגם: אלף היא תשאר בראשון לציון, ו-ב', בשביל שעתיים ב-50 או ב-60 שקלים היא תבוא?

<אחז אגם: לא יקרה.

יפעת שאשא ביטון: אבל לפני כן היא באה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא בשביל 60, זה בשביל 62 שקלים.

<אחז אגם: כי לפני כן שילמו לה 90 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: חברה, באף מקום, באף מקום, גם לא אצלכם לא שילמו 90 שקלים בצהרון.

<אחז אגם: אני אראה לך גם מקומות ששילמו 90 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: אז תביא לי לראות מקומות ששילמו 90 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להחליט שאני משלמת עכשיו לאיזו שהיא סייעת או גננת 100 שקלים.

<חיים דב הלפרין: לא, לשעה או לשלוש, רק שנבין.

<אחז אגם: לא, אני לא אומר לכם שזה בכל מקום, אבל זה קרה.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו חברים, אני לא מדברת על המקומות המאד מאד מאד מאד מאד ואם בפרוטוקול אפשר פשוט להכפיל את זה ולכתוב עוד הרבה מאד נקודתיים.

יפעת שאשא ביטון: ברוב המקומות זה לא קורה.

יפעת שאשא ביטון: אם שומעות אותן הסייעות עכשיו ברחבי הארץ שאתה מדבר על 90 שקלים וגם על ה-64 שקלים שהן קיבלו, או שהן יחשבו שאנחנו מנותקים כאן.

יפעת שאשא ביטון: גם ככה חושבים שהמקום הזה מנותק.

יפעת שאשא ביטון: או שהן תחשבנה שהן פשוט לא שומעות טוב.

<אחז אגם: אבל זה חוזר לנקודה הראשונה שגם אנחנו התרענו לפני כניסת התכנית.

<אחז אגם: התכנית הזאת היא מצוינת, אבל היא לא מתאימה באופן שווה לכל המקומות בכל הארץ.

<אחז אגם: ואם את מוכנה להגיד היום תשמע, יכול להיות שהמקום שלכם הוא מאד ספציפי ומאד קיצוני והדברים שם מתנהלים קצת אחרת, אז היה מקום גם לתמחר את זה בצורה אחרת, שהיא מתאימה למצב הסוציו אקונומי.

<ענת הוכנר: היא מבוקרת על ידיכם.

<אחז אגם: כי בהרבה מקומות אחרים כמעט בכל דבר עושים את זה, אפילו ברמת הסבסוד לגנים.

<אחז אגם: אני שמח שאמרת בתחילה שאשכול 8 הולך להיכנס ואני מאד מקווה שהגנים של - - -

יפעת שאשא ביטון: למבחן ההכנסה.

<אחז אגם: כן, שהגנים בתל אביב יוכלו להיכנס, אבל כמו שהיה אפשר להחריג את זה, היה אפשר גם להחריג הפוך.

<חיים דב הלפרין: לא, היא לא אמרה את זה.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני אמרתי שאנחנו - - -

<חיים דב הלפרין: אמרת שמבחן ההכנסה.

<חיים דב הלפרין: הוא חושב שניצנים יכנסו לאשכול 8.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני אמרתי, הדגשתי, מבחן הכנסה.

<חיים דב הלפרין: אבל הוא חשב - - -

<אחז אגם: לא, לא, חיים, אני מבין את הסיטואציה.

יפעת שאשא ביטון: רגע, הוא מקליט.

יפעת שאשא ביטון: מה שהוא לא הבין טוב הוא יוכל אחר כך לחזור ולשמוע.

<אחז אגם: הבנתי מצוין.

<אחז אגם: אבל מה שאני אומר זה שגם היה מקום להתחשב במקומות שבהם העלויות יותר גבוהות, האיכות הרבה יותר גבוהה.

<אחז אגם: בתל אביב האיכות נפגעה.

<אחז אגם: לא משנה מה תגידו או תעשו אלף זה, בתל אביב - - -

יפעת שאשא ביטון: אגב, זה לא מה שראש העיר שלכם אומר.

יפעת שאשא ביטון: אתם בקשר איתו?

<ענת הוכנר: אנחנו בקשר איתו וזה לא מה שהוא אומר.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לומר משהו לגבי תל אביב.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני אומרת מה שאמרתי בתחילת הדיון - כל מה שיש לכם נתונים אחרים, תביאו.

יפעת שאשא ביטון: תביאו.

יפעת שאשא ביטון: לא – היינו, סבסדנו, עשינו ועכשיו בואי תנחשי כמה ולפי תחושת הבטן שלנו אנחנו נשנה את המחיר כי הם שילמו יותר או הכניסו יד לכיס.

<אחז אגם: יפעת, מרימים את הכפפה.

יפעת שאשא ביטון: רגע, ואני אמרתי לכם את זה גם כשאני באתי – את היית בדיון שבאתי אליכם לתל אביב, נכון?

יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי את זה גם אז.

<קריאה: כשבאת אלינו לתל אביב אני הייתי.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבי, הזיכרון שלי.

יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי את זה גם אז - תביאו.

יפעת שאשא ביטון: ואמרתי את זה גם כאן לויצ"ו.

יפעת שאשא ביטון: יש קושי – תביאו.

יפעת שאשא ביטון: שנבין מה הקושי, שנבין איפה הפער, שנדע מה צריך לשנות ואיך צריך לשנות, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: תביאו.

יפעת שאשא ביטון: נעבוד.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת לעבוד עם מספרים.

יפעת שאשא ביטון: אני אשת אקדמיה, מה לעשות, לא אדבר בכללי, אני יודעת לדבר פר נתונים.

<ענת הוכנר: את המספרים הבאנו.

יפעת שאשא ביטון: לגבי תל אביב, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: ואתם יכולים לשאול שם את החברה ואתם גם יודעים את זה.

יפעת שאשא ביטון: ישבו אצלי.

יפעת שאשא ביטון: לא ביוני.

יפעת שאשא ביטון: הרבה הרבה קודם.

יפעת שאשא ביטון: ישבו איתי.

יפעת שאשא ביטון: אמרו תקשיבי, יהיה לנו קשה כי אנחנו היום מסבסדים בכמה מיליונים שאנחנו מכניסים מהצהרונים, פעילויות בדרום העיר, שהיא עיר קשה והם צריכים לסבסד וזה בסדר.

יפעת שאשא ביטון: שחלילה לא יישמע ממני שלא צריך לדאוג למקומות האלה, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: מממנים את הפעילויות שם ויום לימודים ארוך שהם מפעילים בעצמם או מתוך מדיניות שלהם והם מממנים את זה ופעילויות בחינוך הבלתי פורמאלי בכלל בעיר ועוד נתנו לי שורה שלמה של דברים.

יפעת שאשא ביטון: אגב, כמו שבמתנ"סים, האמירה שלהם הייתה שאני פוגעת בקשישים.

יפעת שאשא ביטון: איך פגעתי בקשישים אם אני מדברת על הצהרונים?

יפעת שאשא ביטון: אה, כי הצהרונים מממנים את כל הפעילויות של הגיל השלישי, שזה בסדר וחשוב.

יפעת שאשא ביטון: חס וחלילה אין לי, להיפך, אני רוצה שאנחנו נתמוך בקשישים, אבל השאלה שעולה מכאן היא האם ההורים צריכים לממן בתשלום הצהרון גם את כל הפעילויות האחרות שהעירייה מממנת, במקום שבאמת אם היא רוצה תכניס את היד לכיס.

יפעת שאשא ביטון: אז נכון, הם מכניסים היום את היד לכיס לא כדי לממן את הצהרון של הבן או הבת שלך, אלא כדי לממן את כל הדברים האחרים שבעבר היה להם כסף מתשלומי הצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: אז צריך גם לדייק את הדברים האלה.

<ענת הוכנר: אבל צריך לדייק אותם.

<ענת הוכנר: זה לא - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך גם לדבר אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: ואני רק רוצה להזכיר לכולם שהמחאה, ואמרתי את זה גם אז, המחאה על סיפור הצהרונים לא צמחה בקריית שמונה, שם יש יום לימודים ארוך.

יפעת שאשא ביטון: גם לא במקומות אחרים בדרום.

<אחז אגם: גם לא בתל אביב.

יפעת שאשא ביטון: רגע, היא צמחה בתל אביב.

<אחז אגם: היא לא צמחה בתל אביב.

יפעת שאשא ביטון: היא צמחה בתל אביב.

<אחז אגם: היא לא צמחה בתל אביב.

יפעת שאשא ביטון: היא צמחה בתל אביב, חברים, אתם - - -

<ירון לוי: את האמת אני חלק ממובילי המחאה וזה בבת ים, לא תל אביב.

<אחז אגם: ירון הוא לא תל אביבי.

יפעת שאשא ביטון: תל אביב רבתי.

<אחז אגם: אה, אוקיי.

<קריאה: הולך להיות איחוד, אז איפה שהוא - - -

יפעת שאשא ביטון: זה צמח במרכז.

יפעת שאשא ביטון: זה צמח בתל אביב, כן, גם בתל אביב.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה?

<ענת הוכנר: זה צמח בתל אביב ויש לו סיבה והוא היה צריך לצמוח משם, כי זה חלק מהתפקיד של עיר גדולה ומובילה שעמדה בבעיה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, הכל בסדר.

<קריאה: מה התפקיד שלך?

<ענת הוכנר: אני יושבת ראש ועד ההורים של תל אביב-יפו.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, רגע, אני אתן לכם לדבר, אני רק רק רוצה לסגור את הסוגיות - - -

<ענת הוכנר: אבל יש פה נתונים לא נכונים על העיר.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו ניתן לך דבר אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: אגב, אני חושבת שגם את היית אצלי במשרד, כשהייתה מנהלת מחלקת חינוך - - -

<ענת הוכנר: ברור.

<ענת הוכנר: יחד עם המנהלת.

יפעת שאשא ביטון: ודיברנו.

יפעת שאשא ביטון: אתם נתתם לי.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מכירה את תל אביב בנתונים שלה, מעבר למה שאני קיבלתי מכם.

<ענת הוכנר: נכון.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו מה שאני מנסה להגיד בסופו של דבר - - -

<ענת הוכנר: ואת אמרת לנו שבסוף המחיר לא יזוז.

יפעת שאשא ביטון: ממש לא.

<ענת הוכנר: זו הייתה האמירה לאורך כל התהליך, גם בדיונים ובכל מקום.

יפעת שאשא ביטון: ממש לא.

יפעת שאשא ביטון: ממש לא.

יפעת שאשא ביטון: בשום מקום לא אמרתי המחיר לא יזוז.

יפעת שאשא ביטון: אני כן אמרתי ואגב, אתם כן הייתם שותפים לשינוי שאני הצגתי כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת אם אתם נכנסתם לפני או אחרי שאני דיברתי על זה.

יפעת שאשא ביטון: לשינוי שאנחנו אמרנו בתוך ה-935 שקלים, אנחנו ניתן לכם את האפשרות לשחק איך אתם משלמים, או מה קורה עם החוגים.

<ענת הוכנר: אבל לא יותר מ-935 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: אבל את ה-935 שקלים אנחנו לא נפרוץ.

<ענת הוכנר: אז זה כן נכון מה שאני אומרת.

<רות לוי: אני יכולה להביא משהו נוסף לשולחן?

יפעת שאשא ביטון: בוודאי, עוד הרבה דברים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: בקיצור, הסיפור הזה, המחאה הזו וכל הנושא של הסבסודים שהיו, נכון, פגענו.

יפעת שאשא ביטון: אני לרגע לא מסתירה את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני גם לא מתכוונת להתנצל על זה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהורים ואני אמשיך להגיד את זה כל עוד אני כאן, הורים צריכים לשלם עבור מה שהם מקבלים, נקודה.

יפעת שאשא ביטון: נקודה.

יפעת שאשא ביטון: לשלם על הצהרון - - -

<ענת הוכנר: אתם לא מרשים.

<רות לוי: סליחה, מה עם לשלם עבור מה שהם רוצים?

יפעת שאשא ביטון: שנייה, שנייה.

<רות לוי: אני רוצה לדעת מה קורה אם - - -

<ענת הוכנר: לא, אבל אתם לא מרשים לשלם.

יפעת שאשא ביטון: את רוצה את רשות הדיבור?

<רות לוי: מאד.

יפעת שאשא ביטון: אז את תחכי.

יפעת שאשא ביטון: כי אם את תדברי עכשיו את פשוט תפסידי את רשות הדיבור, חבל.

יפעת שאשא ביטון: לא יכול להיות שהם ישלמו על צהרון - וזה מוכח, כי אם בתשלום של הצהרון אני משלמת עוד כמה דברים בדרך, אז זה מוכח שאני משלמת יותר ממה שאני צריכה עבור מה שאני צריכה.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: זה הקו שהנחה אותנו ובעובדה בשטח.

יפעת שאשא ביטון: מי שטוען אחרת שיציג את הנתונים.

יפעת שאשא ביטון: אגב, יושבת כאן מריה ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: אתם יודעים שהדיון הזה היה צריך להיות בתחילת שנה?

יפעת שאשא ביטון: אני אמרת הדיון הראשון שאני עושה כשאני באה לכנסת כבר בתחילת המושב, זה הצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: כדי שאנחנו נתחיל כבר לעבוד, לא נחכה.

יפעת שאשא ביטון: אתם יודעים איזה קושי היה לנו לאסוף?

יפעת שאשא ביטון: עד היום אגב, גם לא קיבלנו את כל הנתונים.

יפעת שאשא ביטון: איזה קושי היה לנו לאסוף חוץ מסיסמאות, לאסוף נתונים מהרשויות.

יפעת שאשא ביטון: הם לא מוכנים לחשוף.

יפעת שאשא ביטון: אז שתבינו שכל מי שעכשיו מנסה לשכנע אותנו במשהו, תביאו.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה ואני אומרת לכם, הנה, תכתבו בפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: אם אני אגלה שיש מקומות מסוימים שבאמת באופן סביר היו שם דברים שמציגים את השינוי שלנו גם מבחינת פריצת המחיר, וואלה, הנה, אני מתחייבת, אני נלחמת בשבילכם.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: תביאו.

יפעת שאשא ביטון: תביאו, אני רוצה לראות בעיניים.

<אחז אגם: יפעת, רציתי רק לסיים ולומר, ממש משפט אחרון, שגם הסוגיה ואני יודע שישבנו על הנושא הזה מנובמבר שנה שעברה, אבל בסופו של דבר החוק - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה יכול להגיד את זה עוד פעם, שאם בפרוטוקול לא כתבו?

<אחז אגם: אבל החוק בסופו של דבר כן נכנס רק ביולי והסיטואציה שבה החוק נכנס ובצורה מהירה ובצורה חפוזה, יצא מצב שהיא שאלה פה ובצדק למה 16:30, כי לא הייתה ברירה.

<אחז אגם: כי לא היינו מתחילים שנה אם זה לא היה 16:30.

<אחז אגם: ולכן היה פה מקום לחשוב - - -

יפעת שאשא ביטון: יעשו עליכם שרירים ואתם פשוט - - -

<אחז אגם: יכול להיות.

יפעת שאשא ביטון: עשו עליכם שרירים והתקפלתם.

יפעת שאשא ביטון: אם מתנ"ס אומר אין לי הרשמה לילדים ויש הרשמת המתנה של 60 ילדים, אצלי ביד, במייל, והוא לא רושם ופתאום ב-31 באוגוסט הם אומרים טוב, אנחנו כן נפתח, אחרי שכל ההורים כבר נתנו להם להתבשל, כדי שיפעילו לחץ על כל העולם שאולי אנחנו נחריג אותם.

יפעת שאשא ביטון: אז חברה, עשו עליכם שרירים.

יפעת שאשא ביטון: ניצלו את ההורים ואתה יודע מה?

יפעת שאשא ביטון: בזכות ההתעקשות שלנו אנחנו לא הובלנו לשבירה של המהלך הזה, כי אנחנו ידענו שמשחקים בכם.

<אחז אגם: אבל התחלנו את השנה - - -

<ענת הוכנר: זה לא ממש פייר.

<ענת הוכנר: אתם מעמידים אותנו שם.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מעמידים אתכם.

יפעת שאשא ביטון: אין מה לעשות, כמו כל רפורמה גדולה צריך להבין - - -

<אחז אגם: יפעת, אבל התחלנו את השנה עם 20 גנים תלת גילאים שזה מבחינתי אחד מהדברים הכי חמורים שיש, בגלל שלא הייתה כמות.

<אחז אגם: היום יש הרבה מאד הורים שלא יכולים כבר להיכנס.

<אחז אגם: בתל אביב יש גם סיטואציה שבה יש גנים קטנים, קטנים שהם פחות מ-20, שבהם המפעיל אומר – ובצדק – אם ב-22 עשיתם לי את הברייקניג, אני לא לוקח גן של 17.

<אחז אגם: אני לא לוקח גן של 16.

<אחז אגם: ומה קורה?

<אחז אגם: ההורים נדפקים.

<אחז אגם: שאז זה בסדר שלצורך המובן הכללי עשינו שירות.

<אחז אגם: אבל בפועל התעלמנו ממקומות שבהם, ושוב אני חוזר לאותה סיטואציה שבה היה אפשר לסבסד דברים כאלה על ידי התשלום היותר והאפשרי.

יפעת שאשא ביטון: ואתה חושב שכל ההורים בתל אביב היו מוכנים לשלם יותר כדי לסבסד את הגחמה של המפעיל?

יפעת שאשא ביטון: אני שואלת אותך עכשיו באמת: אתה חושב שכל ההורים איתך בעניין הזה?

<ענת הוכנר: לא, אבל הם היו מוכנים בשביל האיכות של הצהרון.

יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע, האיכות של הצהרון לא נפגעת ב-935 שקלים.

<קריאה: אצלנו כן.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז תיכף אנחנו ניתן לכם את האפשרות לדבר.

יפעת שאשא ביטון: אחז, בוא נסגור את הסיפור של תל אביב.

יפעת שאשא ביטון: שאלתי אותך שאלה.

יפעת שאשא ביטון: קח אותה הביתה, תשאל גם את האנשים שצופים בך, אם כל ההורים בתל אביב מוכנים לשלם על איזו שהיא גחמה של מפעיל כי הוא החליט לעשות שריר ולהגיד אוקיי, רגע, זאת המציאות.

<אחז אגם: כל ההורים בתל אביב היו שמחים לחזור ל-17 ילדים בגן.

<רות לוי: אני רוצה להציג סוגיה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<קריאה: יש פה רשימה שנרשמו.

יפעת שאשא ביטון: חברה, אתם תדברו.

יפעת שאשא ביטון: אתם רוצים לנהל את הדיון?

יפעת שאשא ביטון: בואו.

<קריאה: לא.

יפעת שאשא ביטון: אז רגע.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<רות לוי: שלום, קוראים לי רותי לוי.

<רות לוי: אני ראש חטיבת החינוך בהסתדרות ואני מייצגת את הסייעות.

<רות לוי: תכנית ניצנים נעשתה איך שהוא בלי שידענו ומאחורינו ואז מרכז השלטון המקומי בא והציג בפנינו תכנית.

<רות לוי: ומה שקורה הוא שהסייעות מאד נפגעות.

<רות לוי: הן נאלצות - וגם הייתה לנו שיחה מאד ארוכה עם מרכז השלטון המקומי - נאלצות במקומות מסוימים לעבוד עד שעה חמש.

<רות לוי: ואני פונה כעת להורים.

<רות לוי: אם סייעת - - -

יפעת שאשא ביטון: בלי תוספת?

<רות לוי: תוספת של שעות נוספות, אבל אם הורה מרשה שסייעת תעבוד משבע וחצי בבוקר עד חמש אחרי הצהריים, ההורים קשה להם לעבוד עם הילד שלהם.

<רות לוי: הגננת הולכת בסביבות שתיים.

<רות לוי: אין לכם כוח אדם של גננות.

<רות לוי: הסייעות נאלצות לעשות את זה.

<רות לוי: הן מתרסקות, הן ממוטטות.

<רות לוי: העבודה היא מאד קשה, ולא משנה כמה תשלמו להן.

<רות לוי: זה לא הגיוני.

יפעת שאשא ביטון: מה קורה במקומות שיש יוח"א ומיל"ת?

יפעת שאשא ביטון: הן גם עובדות ככה.

<רות לוי: ביוח"א עד שלוש וחצי.

<חיים דב הלפרין: עד שלוש וחצי ארבע.

<חיים דב הלפרין: בגנים זה ארבע.

יפעת שאשא ביטון: אז זה עוד שעה.

<רות לוי: זה לא אנושי.

<רות לוי: אי אפשר.

<רות לוי: זה בלתי אפשרי.

<רות לוי: ויש ילדים קטנים בני שלוש וארבע, שכל היום צריכים להחליף להם טיטולים.

<רות לוי: זה אי אפשר פיזית.

<סמי עטר: זה מה שאמרתי, צריך למצוא סייעות מחליפות.

<רות לוי: אז צריך למצוא פתרון שיקל על הסייעות, שיוריד את השעות.

<רות לוי: אני הגשתי הצעת חוק לחבר הכנסת מרגי.

<רות לוי: זה עוד אצלו, אני לא יודעת למה זה לא זז.

<רות לוי: הן צריכות לעבוד פחות ואז יש שני סשנים של סייעות, כאלה שתעבודנה בבוקר וכאלה שתעבודנה - - -

יפעת שאשא ביטון: הסייעות בכלל הן של השלטון המקומי.

יפעת שאשא ביטון: אם את רוצה לפתוח את זה, זה לא הדיון פה, אבל בהחלט - - -

<רות לוי: זה גם הדיון פה.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: מה שאני הולכת להגיד הוא לא הדיון פה, אבל הוא כן לדיון במקום אחר ואני בקשר עם מרגי בסיפור הזה.

<רות לוי: אז תעזרי לנו.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור שאנחנו הולכים לטפל בו הוא בעצם הנושא של ההכשרה ושל הייעוד של הסייעות, שבאמת יהיה מכוון חינוך, כי היום אנחנו יודעים, הם מופעלים על ידי השלטון המקומי.

יפעת שאשא ביטון: היום את מזכירה בבית ספר, מחר את סייעת, מחרתיים את עושה בכלל משהו אחר ברשות.

יפעת שאשא ביטון: שום אוריינטציה של חינוך.

יפעת שאשא ביטון: לא זה מה שאנחנו רוצים בתוך גני הילדים.

יפעת שאשא ביטון: בואו נגיד את זה.

יפעת שאשא ביטון: הדבר השני, בכלל לפי חוקי התקשיר אתם מחויבים עד שעה מסוימת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שבגלל שמערכת החינוך עובדת עם חופשים וכאלה, אז אתם לא תמיד נכללים בתוך הפול הזה.

יפעת שאשא ביטון: זה משהו שנוצר בהיסטוריה, ועכשיו כשבאים לתקן אותו אז אומרים פוגעים לנו בזכויות העבודה.

<רות לוי: אבל פוגעים.

יפעת שאשא ביטון: כל הסיפור הזה – אנחנו נתווכח עליו – שייך לדיון אחר.

יפעת שאשא ביטון: לגבי הנושא של הצהרונים, מה שהעלית נרשם.

<חיים דב הלפרין: אני פותח סוגריים – בית ספר של הקיץ.

<חיים דב הלפרין: סוגר סוגריים.

יפעת שאשא ביטון: גם את בית הספר של הקיץ אתה רוצה להביא לפה?

<קריאה: לא, לא, מה זה קשור בית ספר של הקיץ?

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו נעשה עכשיו סדר.

יפעת שאשא ביטון: את, אחר כך את.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, שם לפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: מירי נחמיאס ואחר כך את.

<מירי נחמיאס: מירי נחמיאס מהתנועה הרפורמית.

<מירי נחמיאס: קודם כל גם אני מאד מברכת על הדיון כבר עכשיו, כי הורים נרשמים לקראת ינואר ואנחנו מייצגים שורה של 30 גנים מוכרים שאינם רשמיים.

<מירי נחמיאס: אנחנו רוצים לדעת מה קורה שנה הבאה, כיוון שבעצם מה שהחוק הזה עושה שנה הבאה, הוא משווה את המעמד של גנים רשמיים עם גנים מוכרים שאינם רשמיים.

<מירי נחמיאס: הרי בבוקר אנחנו כבר לא יכולים לגבות את מה שגבינו ועד עכשיו זה הושת על הצהרון ואני לא מדברת על סכומי עתק.

<מירי נחמיאס: אני מדברת על סכומים שמאפשרים מזון יותר טוב, על צוות יותר גדול.

יפעת שאשא ביטון: מה זה מזון יותר טוב?

יפעת שאשא ביטון: כמה שילמתם למנה?

<מירי נחמיאס: שנייה.

<מירי נחמיאס: אוכל, אני מדברת - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, לא רגע, לא רגע.

יפעת שאשא ביטון: תפסיקו לדבר איתי בסיסמאות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לראות את הדברים.

<מירי נחמיאס: אני לא רוצה לדבר על המזון.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: את העלית את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שתגידי לי כמה שילמתם אז וכמה אתם משלמים היום.

<מירי נחמיאס: שנייה, שנייה.

<מירי נחמיאס: רגע, אני אשמח להשלים את המשפט.

<מירי נחמיאס: אותי כאמא, אני אומרת לך, פחות מעניין המזון.

<מירי נחמיאס: מעניין אותי צוות - - -

יפעת שאשא ביטון: אותי מאד מעניין.

<מירי נחמיאס: לא, שנייה.

<מירי נחמיאס: צוות על מספר ילדים.

<מירי נחמיאס: וההורים שלנו, שבוחרים לשלוח למוכר שאינו רשמי ומכיוון שמוכנים להכניס את היד לכיס ולשלם עוד 500 שקלים בחודש כדי שיהיו עוד שתי סייעות עד ארבע וחצי ושיהיה צוות יותר גדול.

<מירי נחמיאס: ועכשיו אני רוצה להבין, זאת אומרת צריך להבין שהחוק הזה בעצם השווה את המעמד של המוכר שאינו רשמי לרשמי, שאנחנו לא מקבלים מבנים, אנחנו לא מקבלים שיפוצי קיץ ואנחנו מממנים סייעת וגננת.

<מירי נחמיאס: אנחנו לא מקבלים את זה לא מהרשות המקומית ולא ממשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לענות לה, או שאני אענה לה?

יפעת שאשא ביטון: תענה לה, שזה יהיה - - -

<חיים דב הלפרין: קודם כל כיוון שהיית מעורבת בהחרגה שלהם גם השנה - - -

<מירי נחמיאס: לא, אבל אני באמת פונה בשאלה.

<מירי נחמיאס: אני לא באה לתקוף.

<מירי נחמיאס: אנחנו רוצים - - -

יפעת שאשא ביטון: ההחרגה היא לשנה בלבד וכי היה לחץ פוליטי.

יפעת שאשא ביטון: אני מודה.

יפעת שאשא ביטון: נכנסנו לפוליטיקות כי לא הייתה לנו ברירה, שהיו שם.

<מירי נחמיאס: אבל מה אנחנו אמורים לעשות בשנה הבאה?

יפעת שאשא ביטון: אתם מקבלים סבסוד מהמדינה?

<מירי נחמיאס: לא.

יפעת שאשא ביטון: לא, בכלל?

יפעת שאשא ביטון: את לא מקבלת סבסוד מהמדינה?

<מירי נחמיאס: הם מקבלים 600 שקלים - - -

יפעת שאשא ביטון: שאלתי אם אתם מקבלים סבסוד מהמדינה.

<מירי נחמיאס: אנחנו מקבלים 600 - - -

יפעת שאשא ביטון: התשובה היא כן.

יפעת שאשא ביטון: נכון שאתם ממנתם דרך הבוקר כביכול, או לקחתם איזו שהיא עסקת חבילה, כל אחד לפי מה שבא לו - - -

<מירי נחמיאס: נכון, נכון.

יפעת שאשא ביטון: כולכם שילמתם גם פחות או יותר אותו דבר, אבל כל אחד במוכר שאינו רשמי גבה כמה שהוא רוצה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אין איזה שהוא כלל אצבע.

יפעת שאשא ביטון: בקיצור, הגיע הזמן להסדיר גם את הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: יש לכם שנה.

יפעת שאשא ביטון: במקום לשבת פה להתווכח איתי - - -

<מירי נחמיאס: לא, בבקשה, אני לא מתווכחת.

יפעת שאשא ביטון: יש לכם שנה להתארגן לשנה הבאה.

<מירי נחמיאס: אז אנחנו שואלים מה אנחנו אמורים לעשות, כי בעצם המדינה - - -

יפעת שאשא ביטון: להתאים את עצמכם בבקשה.

<מירי נחמיאס: לא, סליחה רגע.

<מירי נחמיאס: אני רק אשלים את מה שרציתי לומר.

<מירי נחמיאס: אין מספיק גנים לכל הילדים, נכון?

<מירי נחמיאס: אז יש מוכר שאינו רשמי.

<מירי נחמיאס: עכשיו הוצאתם את השטיח מתחת לרגליים שלנו.

<מירי נחמיאס: איך?

<מירי נחמיאס: אתם לא מממנים לא סייעת, לא גננת, דבר שבכל גן עירייה מקבלים.

<מירי נחמיאס: התשלום של ההורים הוא על סייעת וגננת.

<מירי נחמיאס: אנחנו לא מקבלים את זה מהמדינה.

<קריאה: ומבנה.

<מירי נחמיאס: מבנה, שאנחנו לא מקבלים הקצאה מהעירייה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<חיים דב הלפרין: מיכל פה מהלשכה המשפטית - - -

<יעקב אמציה דויטש: בצהרון המדינה לא מממנת את הסייעת.

<יעקב אמציה דויטש: זה מתוך התשלום שההורים משלמים.

<יעקב אמציה דויטש: יש אולי סבסוד ואת זה אתם תקבלו לפי היישוב שלכם.

<יעקב אמציה דויטש: צריך להגיד משהו ש - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, כן, ברור.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שזה - - -

<חיים דב הלפרין: הצו שהשר יחתום עליו השנה ואם יהיה צורך - - - לשנה הבאה, לקראת הסגירה שלו אנחנו נשב לשימוע יחד עם המוכרים שאינם רשמיים ונראה איך אפשר להסדיר ומה אפשר להסדיר ומה נכון להסדיר ומה לא נכון להסדיר.

<מיכל חורין: יהיה שוני בתעריף בין הגנים המוכרים שאינם רשמיים לבין הגנים הרשמיים בעצם.

<קריאה: דיון משפטי - - -

<חיים דב הלפרין: אמרתי שהם יוזמו לשימוע.

<מיכל חורין: כן, הם יוזמנו.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני מבקשת ובאמת אני אומרת וטוב שאתם אומרים את זה כדי שעכשיו אני אדע להיות איתכם בקשר יותר צפוף.

יפעת שאשא ביטון: שלא תהיה פריצות של הסיפור הזה כמו שעשינו בגנים הפרטיים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מוכנה שיהיו עסקים כלכליים.

<מירי נחמיאס: מה זה הגנים הפרטיים?

יפעת שאשא ביטון: אני מדברת עם משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: את רוצה, תדברי - - -

<מירי נחמיאס: אני שואלת שאלה – מה זה הגנים הפרטיים?

<מירי נחמיאס: זה לא מובן לי.

יפעת שאשא ביטון: גן פרטי זה מי שפתח את זה על קרקע פרטית, בבית שלו ואינו מקבל שקל מהמדינה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

<מירי נחמיאס: אבל איזה גנים מעל גיל 3?

<מירי נחמיאס: איזה גנים יש כאלה?

<מירי נחמיאס: אנחנו גם, זאת אומרת - - -

<מיכל חורין: קודם כל התנאים בתקנות יחולו על כל הצהרונים באופן גורף, אז זה התנאים.

<מיכל חורין: מבחינת התעריפים יהיה ביטוי להבדל בין הצהרונים שפועלים בתוך המבנים של המוסדות המוכרים שאינם רשמיים.

<מיכל חורין: אבל שוב, זה יהיה פערים ש - - -

יפעת שאשא ביטון: כשהם קטנים.

יפעת שאשא ביטון: נכון, וזה מה שאני אומרת.

<מיכל חורין: לא תהיה שם - - - ופריצה של - - -

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה וזה בסדר.

יפעת שאשא ביטון: מותר להם להרוויח ואנחנו - - -

<מירי נחמיאס: סליחה, לא, זה לא נכון - - -

יפעת שאשא ביטון: את נכנסת לי בדברים.

<מירי נחמיאס: אבל אני רוצה רגע לחדד את הסוגיה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו הבנו אותה.

יפעת שאשא ביטון: תאמיני לי, אנחנו שם דיברנו עליה כמה חודשים.

<מירי נחמיאס: לא, לא.

<מירי נחמיאס: כי יש הבדל בין גן פרטי שהוא לא מפוקח והוא עושה הכל והוא עסק, לבין גן של עמותת הורים, מוכר שאינו רשמי שמפוקח.

יפעת שאשא ביטון: אתם מרוויחים.

יפעת שאשא ביטון: אתם גוף רווחי?

<מירי נחמיאס: אנחנו לא מרוויחים.

יפעת שאשא ביטון: אבל ישבה אצלי בתוך הדיון בחורה מהמוכר שאינו רשמי ואמרה כן, אנחנו גוף רווחי.

יפעת שאשא ביטון: ואת יודעת מה, הרי ברור ש - - -

<מירי נחמיאס: איך עמותה יכולה להיות גוף רווחי?

יפעת שאשא ביטון: ברור לי שאתם לא עושים את זה לשם שמיים.

<מירי נחמיאס: העמותה - - -

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, אתם לא עושים את זה לשם שמיים ואתם גם לא אמורים לעשות את זה לשם שמיים ואתם אמורים גם להתפרנס מזה והכל בסדר.

יפעת שאשא ביטון: התפקיד שלנו פה זה לפקח עבור ההורים שזה לא יהיה גוף כלכלי.

<קריאה: לא, ממש לא.

<מירי נחמיאס: - - - הורים מכירה היטב את המוכר שאינו רשמי.

יפעת שאשא ביטון: ננהל שיח?

יפעת שאשא ביטון: ננהל שיח.

יפעת שאשא ביטון: זהו.

<מירי נחמיאס: בסדר, אבל יש הבדל.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, ננהל שיח.

יפעת שאשא ביטון: בואי, לא כולם צריכים עכשיו להיות שותפים לוויכוח הזה.

<מיכל חורין: התעריף לא יהיה מהשמיים.

<מיכל חורין: לא נפיל אותו מהשמיים, זה מתבסס על מודלים כלכליים.

<מיכל חורין: אנחנו לא - - -

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אחר כך המשרד לביטחון הפנים.

יפעת שאשא ביטון: אני נצמדת לרשימה ואתם תהיו הבאים בתור.

<עדית בוקאי: עדית בוקאי, מנהלת רשת הצהרונים של החברה למתנ"סים.

<עדית בוקאי: קודם כל אני רוצה להגיד שאנחנו כן נמצאים היום בנקודה אחרת מפתיחת השנה, דרך שיתוף פעולה מאד מאד הדוק ומשמעותי עם חיים ממשרד החינוך, עם קשב לצרכים של השטח, עם ניסיון להיות קשובים לצרכים ולתקן תוך כדי תנועה.

<עדית בוקאי: כמו שהמהלך הזה התחיל בצורה מאד מאד מהירה, אז אני חושבת שהרבה מן הפתרון תלוי ביכולת להקשיב ולתקן תוך כדי.

<עדית בוקאי: זה דבר ראשון.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול אתכם.

יפעת שאשא ביטון: יש פה מיתוסים ואני אשבור אותם לאורך כל הדרך, גם אם תתייאשו לשמוע.

יפעת שאשא ביטון: זו שנה ראשונה שהמתנ"סים מפעילים צהרון.

<עדית בוקאי: רגע, לא.

יפעת שאשא ביטון: לא.

<עדית בוקאי: ברור שלא.

יפעת שאשא ביטון: אתם מפעילים את זה בכל הארץ, נכון?

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת גם על מקומות שאתם מפעילים את זה בפחות, אגב, ממה שאנחנו ביקשנו במחיר המינימום.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אתם יודעים להתארגן, נכון?

יפעת שאשא ביטון: מה שאנחנו עשינו בעצם זה - - -

<עדית בוקאי: אבל אנחנו לא מפעילים בכל הארץ.

יפעת שאשא ביטון: לא בכל הארץ.

יפעת שאשא ביטון: אתם מפעילים בהרבה מאד מקומות בארץ.

<עדית בוקאי: בהרבה מקומות.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת איפה אתם נמצאים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאתם יודעים להתארגן.

יפעת שאשא ביטון: זה פעם אחת.

יפעת שאשא ביטון: מה שאנחנו ביקשנו זה לעשות את ההתאמות.

יפעת שאשא ביטון: אצלכם בעיקר ההתאמות נעשו גם בהיקפי המחיר ואני יודעת שזה מחיר בתוך המערך הכללי של שיקולי הרשת, בתזוזות של הכספים.

יפעת שאשא ביטון: קוראים לזה גם סבסודים צולבים שנעשו שם.

יפעת שאשא ביטון: סיפרו לנו את זה הראשים שלכם במפגשים שהיו בינינו.

יפעת שאשא ביטון: אז הסיפור של המתנ"סים זה לא שהם באמת היו צריכים להתארגן לקראת שנה חדשה.

<עדית בוקאי: או-אה, כמה כן.

<עדית בוקאי: בואי אני אספר לך, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: קדימה.

<עדית בוקאי: קודם כל זה מתקשר למה שאמרת קודם, על הרווחים, עודפיףם, רשויות, תקציב.

<עדית בוקאי: צריך לדעת ואני הראשונה שאמרתי בוועדת חינוך, אפשר להוציא את זה מהפרוטוקולים, גם שודרתי בטלוויזיה בערב.

<עדית בוקאי: הייתה שיטה בארץ שהיא לא המצאה של מתנ"סים.

<עדית בוקאי: היא משהו שהיה מקובל פה ונהוג מזה הרבה מאד שנים במסגרת תקציבי הרשויות, שמשתמשים בעודפים שקיימים בכספים לטובת מימון של דברים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: בסדר גמור.

<עדית בוקאי: האם זה נכון?

<עדית בוקאי: האם זה צריך?

<עדית בוקאי: האם זה צודק?

<עדית בוקאי: לא.

<עדית בוקאי: מסכימה שלא, אבל ככה זה היה ולא ביום אחד ובזריקה של עט משנים את המציאות.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, אז רק חשוב לי שזה ייאמר, שפה היינו צריכים לעשות את השינוי.

<עדית בוקאי: רגע, אני אמרתי את זה גם אז ואני יודעת - - -

יפעת שאשא ביטון: כי כל השיח הלך ל – שינינו את האיכות, שינינו את הסטנדרטים.

<עדית בוקאי: אבל יפעת, זה לא המתנ"סים.

<עדית בוקאי: במחילה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אוקיי.

<עדית בוקאי: מי שמתקצב זה הרשות מתקצבת.

יפעת שאשא ביטון: אני מברכת אותך על הכנות ונכון, ואתם - - -

<עדית בוקאי: זה נאמר כבר בתחילת הדרך ואני ממשיכה, כי כמוכם גם אנחנו ארגון חברתי ואנחנו בהחלט - - - בזה, אבל אם ככה הזה עובד, אז ככה זה עובד.

<עדית בוקאי: אני מקווה שהמהלך הנוכחי יביא לשינוי באופן כזה שיגידו תקציב לאוכלוסיות, תקציב רווחה ולא אחרת.

<עדית בוקאי: זה קודם כל צריך להעמיד את הדברים על דיוקם.

<עדית בוקאי: האם צריך להיערך?

<עדית בוקאי: בוודאי שצריך להיערך.

<עדית בוקאי: זה שאתה יודע להפעיל צהרון ואתה יודע את המשנה ואתה יודע איך צריך להיראות תקציב ואתה יודע שיש לך תכנית פדגוגית ויש לך תפיסה ארגונית, זה לא אומר שאתה לא צריך לדעת עכשיו, כשנכנסה תכנית חדשה, איך תידרש לדווח - - -

יפעת שאשא ביטון: איך אני מממן את הדברים האחרים.

<עדית בוקאי: מה צריך להיות השינויים בשכר.

<עדית בוקאי: מעכשיו לעכשיו חלו שינויים מאז'וריים עד רמה אנומלית לגמרי, שיש סייעות שהיה צריך להוריד להן שכר ואחרות שהיה צריך להרים להן שכר.

<עדית בוקאי: בתוך המערכות הקיימות היה מנעד, מנעד שנתן משמעות בשכר לוותק, לאיכות, לכאלה שרצויות יותר ופחות.

<עדית בוקאי: המערכת החדשה לא נתנה מענה לזה.

יפעת שאשא ביטון: טוב, זה חלק מההמלצות שיהיו בדיון וגם עם זה פתחתי את הדיון, שאנחנו נעשה את האדפטציה לגבי המנעד.

יפעת שאשא ביטון: שאתם תוכלו לשחק, שאתם תקבלו את הסך הכל של תשלום השכר ויוכלו לשחק בזה בתוכו.

<עדית בוקאי: חיים יודע שאני מעמידה את המערכות שלי, כולל סקרים פנימיים אצלי וכל מידע שצריך.

<עדית בוקאי: הוא גם יודע, אנחנו בקשר הרבה מאד.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מפרגנים לכם על זה.

יפעת שאשא ביטון: באמת.

<עדית בוקאי: אנחנו באמת רוצים שזה יצליח ואנחנו רואים במערכת הזאת לא סתם כצהרון, אלא כהזדמנות חינוכית של ממש ובאמת אנחנו עובדים לקראת העניין הזה.

<עדית בוקאי: אני גם יכולה להגיד, ומצטערת שאני מעידה על המערכות שלי, המערכות של הרשת שאני אמונה עובדות טוב ומכוונות ומבקרות גם את עצמן.

<עדית בוקאי: הן גם צוינו לטובה בדו"ח המבקר בזמנו, כשזה עלה.

יפעת שאשא ביטון: והן עובדות טוב ואיכותי גם עכשיו בצהרונים.

<עדית בוקאי: כן, ובוודאי שיש מקומות ופה צריך להגיד.

<עדית בוקאי: כשמדברים על שופר בעקבות השינוי, ירד בעקבות השינוי, זה לא גוף אחד.

<עדית בוקאי: יש מנעד מאד רחב.

<עדית בוקאי: יש כאלה אולי בתל אביב, אולי גם בתל אביב לא, לא יודעת, כאלה שנהגו לתת יותר מתוך זה שמפעיל היה מאד אחראי ויש לו תפיסה חינוכית ושואף לעשות עבודה טובה ומיצה כל שקל לטובת עבודה חינוכית; ויש כאלה שפחות.

<עדית בוקאי: בכל מקום יש שונות.

<עדית בוקאי: אז יש כאלה שהאיכות שלהם ירדה, יש כאלה שהאיכות שלהן עלתה.

<עדית בוקאי: גם אני, בתוך המערכות שלי ואגב, עשיתי סקר שהעברתי אותו לחיים וליורם, לראות.

<עדית בוקאי: אחת השאלות הייתה האם כוח הגיוס שלכם השתפר, האם הצלחתם להביא כוח אדם אחר.

<עדית בוקאי: האם ההורים מעידים עלם שיפור באיכות?

<עדית בוקאי: גם אנחנו מנסים להתייחס למערכת הזאת בצורה-.

<עדית בוקאי: זה לא כאחד ולראייה שונות מאד מאד גדולה.

<עדית בוקאי: אני רוצה כן להגיד, אני חושבת שהמערכת מתקדמת.

<עדית בוקאי: אנחנו מתקדמים למקום טוב יותר, אבל יש כמה נקודות שבעיני הן מפתחות להצלחה בתוך השינוי הזה.

<עדית בוקאי: הדבר הראשון שאני רוצה להגיד זו איזו שהיא גמישות טיפולית.

<עדית בוקאי: אם אני כמערכת פותחת צהרון מחר בבוקר ואין לי מושג, כולל עד לרגע זה, באיזה אופן אני אצטרך לדווח על מה שעשיתי כמפעיל.

<עדית בוקאי: אני לא יודעת אם אני אצטרך – עד לרגע זה – האם אני אצטרך לדווח לדוגמא אם כל יום אני עושה רישום של כמה ילדים היו בצהרון, יום אחד היו 29, יום אחד היו 30, יום אחד יוסי לא בא, אז זה ירד ל-28 וכו'.

<עדית בוקאי: האם אני אצטרך לשלם את מנות המזון על היום שהוא לא היה, כן היה וזה.

<עדית בוקאי: לכן, אפרופו מה שאמר פה חברי, אותם מפעילים שמוצאים את עצמם, כן יצטרכו, לא - - -

יפעת שאשא ביטון: מה היה לפני כן?

יפעת שאשא ביטון: הרי אתם משלמים לספק, אתם לא משלמים למשרד החינוך.

<עדית בוקאי: אז נכון, אז השיח עם הספק, מאחר שאני שילמתי את השכר, לא אני, המפעיל שילם את השכר, עושה איזה שהוא שיח הדדיות של ספק לקוח- - -

יפעת שאשא ביטון: אבל גם היום את משלמת.

יפעת שאשא ביטון: אבל גם היום את עושה את זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא באנו ונכנסנו לכם בשיח עם הספקים.

<עדית בוקאי: אבל מה שאני מנסה להסביר - - -

<ענת הוכנר: לפחות גמישות.

<ענת הוכנר: למפעילים יש לפחות גמישות.

<עדית בוקאי: רגע, מה שאני מנסה להסביר זה שהמקום הזה חייב טיפונת להתגמש כדי לייצר איזה שהוא מרחב.

יפעת שאשא ביטון: קיבלנו.

יפעת שאשא ביטון: כתבתי את זה גם פה.

<עדית בוקאי: רגע.

יפעת שאשא ביטון: קיבלנו, לא רגע.

יפעת שאשא ביטון: שנייה, את אמרת משהו מאד מאד כולל ויש בו הרבה מאד סעיפים.

יפעת שאשא ביטון: על הגמישות אנחנו מסכימים.

<עדית בוקאי: אני רוצה ל - - -

יפעת שאשא ביטון: שנייה.

יפעת שאשא ביטון: על השיח שלך עם הספק, אם את כן משלמת על מנה שכן הגיעה או לא הגיעה, מה זה קשור לחיים?

<עדית בוקאי: לא, אני לא שם.

<עדית בוקאי: אני בשיח בדיווח.

<עדית בוקאי: אני חושבת שחשוב מאד, ואגב מה שיש בראש למפעילים היום, כשהם חושבים על רמת הדיווח שהם יידרשו אליה, זה דו"חות צילה, שמי שמכיר אותם יודע שהם הצריכו כמעט שתי משרות רק לטובת הדיווח.

<עדית בוקאי: אני לא ראיתי את זה בשום תקציב ניצנים, את דו"ח הדיווח.

<עדית בוקאי: זאת אומרת אני הייתי רוצה לראות אם אני הולכת לדיווחים סיזיפיים - - -

יפעת שאשא ביטון: זה מי שמרכז את זה, לא?

<עדית בוקאי: דיווחים סיזיפיים שיצריכו כוח אדם שרק יושב על הדיווח כל היום.

<עדית בוקאי: הנתון הזה - - -

<ענת הוכנר: אבל ההורה משלם מלא ואתם לא - - -

יפעת שאשא ביטון: טוב, הסיפור הוא לא ברמה של אם משה הגיע לצהרון ביום א', כן או לא, נכון?

יפעת שאשא ביטון: ממה שאני ראיתי לפחות.

<חיים דב הלפרין: הדיווח צריך להיות ברמה של דף נוכחות בגן, שבו רשומים כל הילדים וכל יום מסומן מי הגיע ומי לא הגיע.

<חיים דב הלפרין: זה א'-ב' של ניהול הכי פשוט ואחריות הכי בסיסית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשב ונדבר על צורת הדיווח ואנחנו נביא את הסוגיה הזו כשלעצמה לדיון הבא, גם כדי לפתוח ולפרוש את זה, וגם כדי לראות ביחד איך אנחנו מנהלים את זה נכון.

<חיים דב הלפרין: לא, אבל מה שעדי מעירה פה, שהם לא יודעים איך לדווח במובן הזה של מה רמת הרזולוציה שנדרשת ממפעיל.

יפעת שאשא ביטון: כן, כן, אני הבנתי.

<חיים דב הלפרין: אז אני אומר קודם כל הרשויות כבר יודעות את זה, אז כדאי שתתעדכנו מה פורמט הדיווח.

<חיים דב הלפרין: הרשויות יודעות וזה הרבה יותר ידידותי מאשר צילה, בגלל ששיטת המימון היא פר ראש, אז לכן הרבה יותר קל לקבל את הדיווח.

<ענת הוכנר: פר ראש, פר מספר הילדים?

<חיים דב הלפרין: ויחד עם זה צריך לדעת שמי שייפול במדגם של בקרת עומק, שנבדוק גם כמה הוא משלם ומתי הוא משלם וכו', אז יצטרך לדווח הרבה יותר.

<חיים דב הלפרין: מה לעשות?

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו נביא את הסוגיה הזו של הדיווח, שגם נפרק אותה, נלמד אותה, שגם מי שעדיין מרגיש שהוא לא שוחה בזה עד הסוף יוכל לבוא ולהיות שותף.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקדיש לזה את ה - - -

<ענת הוכנר: המפעיל מקבל פר ילדים פר יום?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים על זה דיון.

<ענת הוכנר: לא, אני שואלת היום.

<ענת הוכנר: אם ילד לא בא, אז המפעיל לא מקבל על היום הזה?

<עדית בוקאי: זה נורא תלוי בהסדרים.

<עדית בוקאי: באופן עקרוני - - -

<ענת הוכנר: מה זה תלוי?

<ענת הוכנר: אם זה חוק, זה אחד.

<עדית בוקאי: תראי, אני כן רוצה להגיב על הדבר הזה.

<עדית בוקאי: מי שמפעיל צהרון ונמצא בתובענות של השטח, שאגב לא נהיה לה היום חופש יותר גדול, בסדר?

<ענת הוכנר: בדיוק הפוך.

<עדית בוקאי: היא מערכת מאד תובענית.

<עדית בוקאי: אני יכולה להגיד לכם, שלא יישמע ציני, אבל בתחילתה של התכנית היו לי רכזות שהזמינו להן אמבולנס, שפונו לבית חולים.

<עדית בוקאי: המערכות הן מערכות מאד תובעניות, שאנחנו דוחפים אותן לצאת לשטח ולעשות עבודה של נוכחות במסגרות והלוגיסטיקה והטיפול משאירים אותם במשרדים.

<עדית בוקאי: צריך לראות איך מקלים על המערכת ולא מקשים עליה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני הבנתי.

יפעת שאשא ביטון: נקדיש לזה דיון שלם.

יפעת שאשא ביטון: יותר מזה?

יפעת שאשא ביטון: נדבר על זה לעומק.

<ענת הוכנר: בסדר, אבל אפשר לקבל עובדה?

יפעת שאשא ביטון: תיכף.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך את רשות הדיבור.

<ענת הוכנר: אם ילד היה 25 יום, הוא מקבל רק - - -

יפעת שאשא ביטון: תקשיבי, בסוף אנחנו נגיע לסיום הדיון ואני אפילו לא אוכל לתת לך לדבר.

יפעת שאשא ביטון: אז שנייה, אני מבטיחה לתת לך.

<ענת הוכנר: אבל זה משהו שבחוק הבטיחו, כשדיברו על - - -

יפעת שאשא ביטון: את תוכלי לשאול את הכל, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: למה אנחנו מנהלות את הויכוח?

<עדית בוקאי: לא סיימתי.

<עדית בוקאי: רק משפט אחרון.

יפעת שאשא ביטון: אז משפט אחרון.

<עדית בוקאי: משפט אחרון לסיום.

<עדית בוקאי: נושא השכר של הצוותים – לא שמעתי אם אתם מתכוונים לעשות עם זה משהו.

<עדית בוקאי: אני הייתי שמחה או שיהיה חופש למפעיל בתוך התקציב לשלם שכר - - -

יפעת שאשא ביטון: את לא שמעת אותי אומרת את זה שמונה פעמים?

יפעת שאשא ביטון: כבר לא היה לי נעים שהם יגידו היא לא זוכרת שהיא אמרה את זה.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי את זה.

<קריאה: היא אמרה.

<עדית בוקאי: שהולך להיות חוק.

<עדית בוקאי: בסדר.

<עדית בוקאי: שאפו.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אתה, אחר כך את ואחר כך אמציה.

יפעת שאשא ביטון: אמציה, אתה תסלח לה, כי אם היא לא תשחרר, לא נתקדם פה.

<ענת הוכנר: זה לא, זה גם אחרי שאני משחררת.

יפעת שאשא ביטון: אז נשאיר אותך לסוף.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<ירון לוי: קודם כל תודה רבה.

<ירון לוי: שמי ירון לוי מבת ים, אני חלק ממובילי מאבק כל נושא הצהרונים, אבל היום הגעתי בכובע של הורה.

<ירון לוי: ביחד עם אשתי אורטל, לקחנו חופש מהעבודה.

<ירון לוי: למעשה, כשנתקלתי בחוסר תשובות בעירייה, רציתי לבוא לכאן ולהבין מה קורה.

<ירון לוי: הנושא הראשון זה המזון, כמו שכולם דיברו.

<ירון לוי: הנתון הוא 220 שקלים לפני שתכנית ניצנים יצאה, שהעירייה תקצבה פר ילד, שזה יוצא 11 שקלים למנה.

יפעת שאשא ביטון: מאיזו רשות אתה?

<ירון לוי: בת ים.

<ירון לוי: זה הנתון שקיבלנו.

<ירון לוי: אני לא יודע מה קורה עכשיו, אחרי ההוזלה.

יפעת שאשא ביטון: והיום זה מתוקצב יותר.

<חיים דב הלפרין: לא, אבל בבת ים לדעתי אין ניצנים בגנים.

<ירון לוי: לא בגנים לא.

<ירון לוי: יש בבתי הספר.

<ירון לוי: אנחנו בעצם נתקלנו במקרה אחד, כשהבן שלי טייל בגינה בשעות הצהריים ושכחו לנעול את השער.

<קריאה: אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אתם לא.

יפעת שאשא ביטון: אני תיכף אדבר על זה.

יפעת שאשא ביטון: אל תתלהבו.

<ירון לוי: זה הנושא של ההנחיות שהם לא קיבלו, המובילה והסייעת, שצריך לנעול את השלושה שערים והילד הסתובב בגינה.

<ירון לוי: הלכתי למחלקה לגיל הרך ואמרו לי שאין צוות - - -

יפעת שאשא ביטון: שבגלל צהרונים הילד יכול להסתובב בגינה?

<ירון לוי: לא.

<ירון לוי: ביקשנו לדעת מה אנחנו עושים בנדון, אמרו שאין צוות להחליף.

<ירון לוי: כרגע הצוות ימשיך והם ידברו איתם.

יפעת שאשא ביטון: אבל מה זה קשור לצהרונים?

יפעת שאשא ביטון: זה כשל ניהולי מקצועי.

יפעת שאשא ביטון: מה זה קשור לניצנים?

<ירון לוי: אז תכנית ניצנים, לגבי הפיקוח על המזון.

<ירון לוי: המזון מגיע אלינו בתשע בבוקר במקרה הטוב.

<ירון לוי: אני גם אספתי קצת מחברת הקייטרינג שמביאה.

<ירון לוי: למה הבאתי את זה?

<ירון לוי: הילדים לא אוכלים את האוכל של הצהרון, וזה לא קשור כרגע למחיר.

<ירון לוי: התמחור, הכל אותו דבר, זה אותה חברה.

יפעת שאשא ביטון: זה גם לא קשור לתכנית.

יפעת שאשא ביטון: זה שיח שכבר קיימנו פה ויצא חוק בעקבותיו וצריך לטפל בו, בלי שום קשר.

<ירון לוי: אבל מי אוכף את החוק?

<ירון לוי: לאן אני פונה?

<ירון לוי: יש לי כשל כרגע שהמזון מגיע בשעה מאד מוקדמת והוא לא מגיע טרי לילדים, לאן אני הולך ברשות המקומית?

יפעת שאשא ביטון: אז אני אומר לך משהו לגבי זה.

<ירון לוי: אני יודע שכתוב בחוק, אבל אני לא יודע למי לפנות.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר לך משהו לגבי זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים פה דיון במיוחד גם לאחר שנכנס חוק מזון בריא בצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: הוא נכנס לתוקף.

יפעת שאשא ביטון: זה לא קשור לניצנים אגב, גם בלי טובות שלנו זה היה נכנס.

יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה אומרת את זה ככה כל הזמן, כדי שתבינו שאנחנו לא באנו והמצאנו את העולם.

יפעת שאשא ביטון: ובכלל, יש גם את הסוגיה של מזון במערכת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: גם ביוח"א ומילת זה שיח שעולה כל שנה מחדש.

יפעת שאשא ביטון: גם במקומות אגב שעושים את זה כבר הרבה מאד שנים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מכירה את קריית שמונה למשל בלי התכנית הזאת.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה אתכם שאם אנחנו לא ניכנס בכל הכוח בסיפור הזה, אנחנו נמשיך לראות תולעים ושערות וירקות רקובים.

<ירון לוי: פתרון.

<ירון לוי: יש לי גם פתרון קטן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים על זה דיון בנפרד.

יפעת שאשא ביטון: בכלל, לא קשור לצהרונים, בכלל על הנושא של מזון שמגיע לילדים, בין אם זה במסגרות חינוך במסגרת הפורמאלית ובין אם זה במסגרות של הצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

<ירון לוי: אוקיי.

<ירון לוי: ודבר אחרון שמתקשר לכל הדברים כאן, זה - - -

<חיים דב הלפרין: מי הספק שלכם?

<ירון לוי: מבושלת ועוד חברת קייטרינג של - - -

יפעת שאשא ביטון: אגב, אתם באמת יכולים להתלונן למשרד הבריאות, נכון?

<ירון לוי: יש כאן נתון מאד יפה.

<ירון לוי: יש תאריך - - -

<חיים דב הלפרין: אגב, הספק עצמו נבדק ואיכות האוכל שלו היא בסדר גמור.

<יעקב אמציה דויטש: החוק - - - לספק, דרך אגב.

<יעקב אמציה דויטש: הסנקציות הן מולו.

יפעת שאשא ביטון: נכון, נכון.

<ירון לוי: אני הייתי שמח אם היה תאריך, סליחה לא תאריך, שעת הגעה.

<ירון לוי: מתי האוכל מוכן.

<יעקב אמציה דויטש: הספק היום בודק איך הוא יכול לאחסן את האוכל עד שמגישים.

<ירון לוי: זה מאד מעניין, כי אם אני מגיע לבית הספר וזה במסדרון, בצד בתשע בבוקר ואני מסתכל לראות מתי הכינו את האוכל, לא רשום כאן שעה, רשום תאריך.

<ירון לוי: אני חושב שהחוק מחייב גם תאריך תפוגה של האוכל.

יפעת שאשא ביטון: כדי שניכנס לזה - - -

<חיים דב הלפרין: לא, אין תפוגה.

<חיים דב הלפרין: היום.

יפעת שאשא ביטון: ירון, כדי שניכנס לזה בצורה רצינית ובגלל שזה לא תוצר לוואי של התכנית וצריך לתת לזה מענה באופן רוחבי בכל המקומות שבהם ילדים מקבלים בעצם מזון בשעות הלימודים, לצורך העניין בין שמונה לארבע, אז אנחנו נקיים דיון בנפרד, כדי שהדברים גם יהיו ברורים.

<ירון לוי: אני אשמח לסכם במשפט אחרון בנושא הסייעות, שאצלנו, לפחות בבת ים, קיצרו להן.

<ירון לוי: לקחו את הסייעת שהיא הופכת עכשיו לנקות גם את הצהרון והיא מנקה גם את השירותים בעקבות כנראה תכנית ניצנים.

יפעת שאשא ביטון: למה, כתוב בתכנית ניצנים הוראה שהסייעת צריכה לנקות את השירותים?

<קריאה: מה פתאום.

יפעת שאשא ביטון: לא אני רוצה להבין פשוט את הקשר שהרשות עושה בין הדברים.

<קריאה: למה, מי מנקה את השירותים?

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אבל אני - - -

<ענת הוכנר: אבל האחראים - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל מה זה קשור לתכנית ניצנים?

יפעת שאשא ביטון: ולפני כן מה היה?

יפעת שאשא ביטון: בגלל שתכנית ניצנים נכנסה אז כתוב שהיא צריכה לנקות את הצהרונים?

יפעת שאשא ביטון: אני באמת שואלת.

<ירון לוי: אני אגיד במה זה קשור, שהורידו להן ופגעו להן בזכויות שלהן.

<ירון לוי: הורידו לסייעת רבע שעה ברגע שהיא מגיעה לילדים.

<ירון לוי: הילדים מקבלים את האוכל מאוחר יותר.

<ירון לוי: זה קשור, כי אין כסף לרשות המקומית.

יפעת שאשא ביטון: יש את זמן החפיפה, לא?

יפעת שאשא ביטון: שמוגדר בכלל אחרת.

<ירון לוי: אז אצלנו זה לא עובד.

יפעת שאשא ביטון: ירון, אז הם פשוט לא מקיימים את ה - - -

<ירון לוי: למי אני הולך?

יפעת שאשא ביטון: למי במשרד החינוך?

<חיים דב הלפרין: קודם כל יש אגף חינוך בעיריית בת ים.

<ירון לוי: אני מכיר אותו טוב ועם התשובות שקיבלתי הגעתי לכאן.

יפעת שאשא ביטון: הבעיה שהעיריות מורחות אותם.

יפעת שאשא ביטון: סליחה שאני אומרת את זה.

יפעת שאשא ביטון: העיריות אומרות להם-.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, קודם כל אני שמחה שאני כאן ושיש את כחלון ושיש את חיים ושיש עוד כל מיני דמויות, למה?

יפעת שאשא ביטון: מהיום כל מה שלא טוב ברשות, לא משנה עכשיו למה זה קשור, מה קרה לכם?

יפעת שאשא ביטון: זה הרפורמה של כחלון.

יפעת שאשא ביטון: זה משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: זה תכנית ניצנים.

יפעת שאשא ביטון: לא קשור בכלל, אבל יש על מי לזרוק את זה.

יפעת שאשא ביטון: תקשיב, הרשויות, באמת אני אומרת לך, לא בציניות.

<חיים דב הלפרין: אני יודע.

יפעת שאשא ביטון: כל כשל שלהן זה אתה.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך הן תבדוקנה מה קשור.

יפעת שאשא ביטון: תתלונן.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך – תפנה אלינו.

יפעת שאשא ביטון: תפנה למשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אם אתה רואה שהרשות גם - - -

<קריאה: אני מבקשת להפנות גם אלי אם יש בעיה עם סייעות.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<קריאה: ואם מתעמרים בהן.

<קריאה: אני מבקשת לפנות אלי.

<ירון לוי: מתעמרים.

<ירון לוי: מורידים להן.

<ירון לוי: הורידו להן את הלבוש.

<קריאה: אני מבקשת שתפנה אלי.

<קריאה: זה חשוב לי.

<ירון לוי: אני אפנה אלייך בצורה מסודרת.

<ירון לוי: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: ענת ואחר כך אמציה ואחר כך עודד ואנחנו צריכים להיות ממוקדים, ובאמת בדברים שהם בהשלכות של התכנית.

<ענת הוכנר: כן.

<ענת הוכנר: יש משהו באמירה שלך, שחלק מהדרישה לשינוי צהרונים יצאה מתל אביב.

<ענת הוכנר: וכמו שאת יודעת, החוק תפס את תל אביב כשהיא לקראת לעשות הסדרה של כל הצהרונים בעיר ולכן ברגע הראשון זה אולי אפילו נראה דברים שפוגשים אחד את השני.

<ענת הוכנר: איפה נוצרה עיקר הבעיה?

<ענת הוכנר: קודם כל אני אומר שנאמר יותר מפעם אחת שהרפורמה הזאת לא תפגע במה שקיים.

<ענת הוכנר: ממש בהבטחה שהיא לא תרע את מה שקיים.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<ענת הוכנר: אז אני יכולה לדבר על תל אביב.

<ענת הוכנר: לדעתי זה בעיה של עוד רשויות גדולות.

<ענת הוכנר: הפגיעה היא מאד גדולה.

<ענת הוכנר: היא מאד גדולה וסיבתה שאנחנו נדרשים לעבוד על פי אותן עלויות.

<ענת הוכנר: אני שואלת עכשיו מדוע, כמו שאנחנו מקבלים רק 150 שקלים סבסוד, מכיוון שאנחנו רשות חזקה וזה נכון לתת לנו 150 שקלים ולתת למקום אחר 650 שקלים, אבל באותה רמה היה צריך המשרד להחליט על שני סטים של עלויות בהתאם - - -

יפעת שאשא ביטון: החלטנו.

יפעת שאשא ביטון: 650 ו - - -

<ענת הוכנר: לא, לא, לא.

<ענת הוכנר: סטים של עלות.

<חיים דב הלפרין: לא, היא מדברת על עלויות שכר.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת.

<ענת הוכנר: סטים של עלות הפעלה של מועדונית אמיתית.

<ענת הוכנר: כמה עולה מדריך, כמה עולים דברים כאלה ולקבוע לכל רשות איפה היא נמצאת, כמו במדד הסוציו אקונומי.

<ענת הוכנר: ואז תקבעו אתם, תחליטו לנו מה.

<ענת הוכנר: אבל ב-935 שקלים המועדוניות שלנו היום רחוקות מאד מאיפה שהן היו.

<ענת הוכנר: העירייה שלנו משלמת לדברים במועדונית.

<ענת הוכנר: משלמת לבתי הספר שגם נפגעו מזה ולא בתי ספר בצפון תל אביב.

<ענת הוכנר: בית ספר עצמו שהיה - - -

יפעת שאשא ביטון: דווקא בצפון תל אביב - - -

<ענת הוכנר: בדרום תל אביב, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: ברמת אביב אתם יודעים שיש לי פניות?

יפעת שאשא ביטון: כשהיה כל השיח בתל אביב פנו אלי הורים, מאיפה?

יפעת שאשא ביטון: מרמת אביב.

יפעת שאשא ביטון: אני ראיתי רמת אביב, ידעתי שמגיע אלי עכשיו עוד צרור של יריות.

יפעת שאשא ביטון: נשמתי.

יפעת שאשא ביטון: התחלתי לקרוא.

יפעת שאשא ביטון: מסתבר מה כתוב?

יפעת שאשא ביטון: הם כותבים אפילו אנחנו ברמת אביב, קיבלנו בשנים הקודמות פחות ממה – הם לא הבינו את הצעקות מתל אביב של מה היותר שהם קיבלו כל הזמן.

יפעת שאשא ביטון: סיפרו שהם קיבלו גם פחות ממה שיש בתכנית ניצנים ושהם שילמו הרבה יותר ושעכשיו הם משלמים את אותו סכום ומקבלים יותר ממה שהיה לפני כן.

<ענת הוכנר: אבל מה זה יותר?

<ענת הוכנר: אחד מה זה יותר, שניים - - -

<אחז אגם: יפעת, תעבירי לי את האנשים האלה אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: בשמחה.

<ענת הוכנר: רק שנייה.

<ענת הוכנר: אחד בשמחה, כי אני יודעת להגיד לך שיש לנו 48 מועדוניות בבתי ספר ועוד 400 וכמה גנים.

<ענת הוכנר: נדמה לי ששיר, שמרכזת פה את היסודיים ואחז את ה - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אני מכירה כבר בעל פה.

<ענת הוכנר: סבבה.

<ענת הוכנר: עזבי שהקיץ שלנו לא היה קיץ.

יפעת שאשא ביטון: גם שלי.

<ענת הוכנר: ותחילת שנה לא הייתה תחילת שנה, זה גם עכשיו.

<ענת הוכנר: ואני יודעת להגיד לך שאני באופן אישי הייתי בקרב מול כל המפעילים שאם לא מתאים להם שילכו.

<ענת הוכנר: אז זה לא שעשו עלינו ספקולציות.

יפעת שאשא ביטון: ובסוף לא הלכו.

יפעת שאשא ביטון: רובם לא הלכו.

<ענת הוכנר: סבבה, אבל תקשיבי, כשיש לנו שלושה חוגים, אבל הם לא טובים, אז זה לא עוזר.

<ענת הוכנר: כשיש לנו יחס צוות בן אדם במקום 1 ל-18, 1 ל-27 או 35, זה לא טוב.

<ענת הוכנר: זה אותו דבר, אבל זה לא טוב.

<ענת הוכנר: באמת לפעמים הפתרון נורא פשוט.

יפעת שאשא ביטון: בכל תל אביב זה היה ככה?

<ענת הוכנר: בכל תל אביב זה היה ככה, למעט הדרום.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בואי נעשה סיכום כזה.

יפעת שאשא ביטון: תראי, אני לא אשאל אתכם כמה שילמתם לפני כן, כי אני יודעת שגם - - -

<ענת הוכנר: המון.

יפעת שאשא ביטון: רגע.

<ענת הוכנר: בשביל זה רצינו להסדיר את זה.

יפעת שאשא ביטון: כי אני יודעת שגם שם זה דיפרנציאלי.

<ענת הוכנר: לא, ההסדרה הייתה אמורה להיות בסכום.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת על ההסדרה, אני מדברת רגע לפני שאנחנו עשינו את ההסדרה.

<שיר דגן: בהסדרה 1,200 שקלים.

<ענת הוכנר: היה.

יפעת שאשא ביטון: שנייה.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור היה דיפרנציאלי.

יפעת שאשא ביטון: עדיין מתוך הסכום הזה – ואני עכשיו נכנסת למתמטיקה פשוטה, עוד לפני שאני נוגעת לרזולוציות.

יפעת שאשא ביטון: בתוך הסכום הזה שאתם שילמתם, מומנו עוד דברים אחרים שלא קשורים למה שאתם קיבלתם.

<ענת הוכנר: אני חושבת שלא.

<ענת הוכנר: מימנו בבית ספר.

יפעת שאשא ביטון: את יכולה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא עניין של מה אנחנו חושבים, זה עניין של מה היה.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה – מומנו בבית הספר, ממונו אחרי הצהריים, מומנו - - -

<ענת הוכנר: אבל העיר שלנו עובדת בניהול עצמי וזה חלק מ - - - של ניהול עצמי.

יפעת שאשא ביטון: אבל סליחה, ענת, שנייה, את מפספסת.

יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה, כל מה שמימן זה חשוב.

יפעת שאשא ביטון: אני לא חושבת שאף אחד לקח את זה לכיס שלו.

יפעת שאשא ביטון: ראש העיר לא לקח את זה לעצמו לממן את הקניות של הבית, אבל הוא מימן בזה פעילויות אחרות שהן לא הצהרון עצמו.

יפעת שאשא ביטון: לא המסגרת שעכשיו את תיארת לי.

יפעת שאשא ביטון: מה שאומר שמתמטית אפשר לקיים את אותו צהרון שקיבלתם בלי שנגענו בו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מחילים עליהם את ניצנים, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: את אותו צהרון שאת קיבלת והוא לשביעות רצונך ואנחנו אומרים לך אוקיי, שיהיה לבריאות, תשאירו ככה, יכולתם לקבל בפחות כסף.

<ענת הוכנר: כן.

יפעת שאשא ביטון: ואז לא הייתם.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור.

<ענת הוכנר: אבל אנחנו לא יכולים להפעיל אותו ברמה ב-935 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה רגע.

יפעת שאשא ביטון: לשם אנחנו נכנסו.

<שיר דגן: אנחנו גם רצינו לשלם פחות.

<שיר דגן: 1,100 זה היה החישוב.

<שיר דגן: אנחנו חישבנו את זה כ-1,100.

יפעת שאשא ביטון: שנייה, שנייה.

<ענת הוכנר: אבל ב-935 שקלים מפעילים פרטיים, שגם מופעל עליהם מע"מ, לא מסוגלים לתת לנו את הצהרון שהיה והבטחתם לנו שהוא יהיה.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי את זה.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל נתחיל בזה ואני כן רוצה להמשיך את הקו, שבמתמטיקה הפשוטה יכולתם לשלם פחות.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו, כמה פחות?

יפעת שאשא ביטון: תפתחו ספרים.

יפעת שאשא ביטון: עיריית תל אביב לא מוכנה לפתוח ספרים עד עצם היום הזה.

יפעת שאשא ביטון: אמת?

יפעת שאשא ביטון: עד עצם היום הזה הם לא מוכנים לפתוח ספרים והסכומים שנגזרו מהרווח של הצהרונים גם כל פעם משתנים ולתדהמתי הם עולים.

יפעת שאשא ביטון: כל פעם שאני אומרת איזה סכום וטעיתי, הם מתקנים אותי גבוה, כאילו פגעתי בהם, שהם לא ירוויחו מספיק.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת, בשביל ליצור הסדרה ואמרתי את זה בתחילת הדיון, למה אנחנו יושבים פה עכשיו?

יפעת שאשא ביטון: כדי ללמוד רגע.

יפעת שאשא ביטון: ואם מישהו חושב שבאמת בחלקת אלוהים הקטנה שלו, שיכול להיות שהיא חריגה משאר המקומות ואנחנו נקבל את זה באהבה והכל - - -

<אחז אגם: היא לא כזאת קטנה.

<ענת הוכנר: היא לא חריגה גם.

יפעת שאשא ביטון: רגע, רגע.

יפעת שאשא ביטון: יש התנהלות שהיא מצריכה שינוי או התאמה מצדנו – תביאו את המספרים, אבל אמיתי.

יפעת שאשא ביטון: מספרים שיחתמו.

יפעת שאשא ביטון: לא מישהו שעכשיו יושב לי במשרד ומשרבב לי איזה משהו, כי גם את זה אני מכירה, ונשב ונפתח את זה; ואז אנחנו נראה איפה אנחנו באמת צריכים לעשות את השינוי.

יפעת שאשא ביטון: בתוך הגמישות, בא באמת יאפשר לכם את ההתניידות ואת המשחק ומה לא.

יפעת שאשא ביטון: בואו, אני מוכנה לנהל אתכם את השיח המקצועי הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה לנהל יותר את השיח של ה - - -

<ענת הוכנר: את מוכנה לנהל את השיח המקצועי, כשבסוף את אומרת זה יישאר 935 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: מה אני אמרתי בתחילת הדברים שלי אליה?

יפעת שאשא ביטון: שאני מוכנה לעשות את ההתאמות, אם תביאו ותראו לי נתונים.

יפעת שאשא ביטון: כאילו כמה פעמים עוד?

יפעת שאשא ביטון: רשמתם את זה?

יפעת שאשא ביטון: כדי שאם מישהו פספס - - -

<ענת הוכנר: סבבה.

<ענת הוכנר: לקחנו ונעשה.

יפעת שאשא ביטון: באמת.

יפעת שאשא ביטון: אני מנהלת שיח חרשים.

<ענת הוכנר: שלא מוכתב 935 שקלים.

<ענת הוכנר: אז זה בעניין ה - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, נקודה נוספת שאני רוצה להעלות.

<אחז אגם: יפעת, זה מוקלט, אגב.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

<תמי ברנע: יש את זה משודר גם.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, תני לו.

יפעת שאשא ביטון: זה עושה לו בשביל ההרגשה הטובה.

יפעת שאשא ביטון: לפחות משהו פה עושה לו הרגשה טובה.

יפעת שאשא ביטון: סוגיה נוספת שאני רוצה להעלות, שגם הרשויות צריכות לקחת את זה לתשומת ליבן, ואגב, כלפיהן אנחנו צריכים לבוא לא בטענות, אבל לבוא ולדרוש את מה שצריך, זה שהם לקחו את ניצנים ואת החוק ואת הכל, הם הורידו או גזרו איזה שהוא משהו בתוך המסגרת, אבל את הרווח של עצמם הם השאירו, ואז ברור שהצהרון ייפגע.

<ענת הוכנר: איפה?

יפעת שאשא ביטון: בחלק מהמקומות.

<ענת הוכנר: אצלנו לא.

יפעת שאשא ביטון: שווה לראות, כי בתל אביב אמרו שאתם עדיין גובים והעירייה עדיין גובה תקורות ועדיין לוקחת איזה שהוא סכום שנשאר לרשות.

<ענת הוכנר: בוועד חינוך לא - - -

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אני אומרת מה הטענות שהגיעו אלינו.

יפעת שאשא ביטון: אז בשביל לנהל שיח אמיתי - - -

<ענת הוכנר: אנחנו לקחנו את מה שאמרת.

<ענת הוכנר: דבר שלא קשור רק לתל אביב, שאני חושבת שצריכים לתת עליו את הדעת, זה האיסור.

<ענת הוכנר: נכון שזה אמור להיות מין תחליף ליום לימודים ארוך, מתי שהוא, לכיוון יום לימודים ארוך, אולי פעם ימומן, הכל בסדר.

יפעת שאשא ביטון: בחלום.

<ענת הוכנר: חלום.

<ענת הוכנר: הלוואי.

<ענת הוכנר: מתנהל אצלנו מאיר בדרום תל אביב בעונג רב.

<ענת הוכנר: עדיין לא ברור למה הורה שכל השנה לא יכול או לא רוצה לשים ילד בצהרון, לא עובדים או משהו כזה, לא יכול לרשום את הילד לקייטנות של החגים.

<ענת הוכנר: התכנית לא מרשה לו.

<שיר דגן: או להירשם לחלק מהימים.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא העניין של התכנית שלנו.

<ענת הוכנר: זה התכנית.

<ענת הוכנר: התשובה היא התכנית לא מרשה.

<חיים דב הלפרין: לא, לא, רגע, אני רוצה לענות בעניין הזה.

<חיים דב הלפרין: אי אפשר לשחק משחק כפול ולדבר במונחים של עולם של חינוך.

<חיים דב הלפרין: מי שנרשם לצהרון, רוצה ומתחייב לתכנית של שנה שלמה.

<חיים דב הלפרין: עזבו רגע את ההיעדרויות ואת ה - - -

<שיר דגן: אבל זה לא היה ככה עד היום.

<חיים דב הלפרין: שנייה.

<ענת הוכנר: לא, זה התכנית שלהם.

<ענת הוכנר: סגרנו.

<חיים דב הלפרין: זה התכנית של רוב ההורים, לא שלך.

<חיים דב הלפרין: רוב ההורים רשמו את הילדים שלהם והם רוצים - - -

יפעת שאשא ביטון: נורא חם.

יפעת שאשא ביטון: תקררו אותם, בגלל זה הם כועסים לי פה.

יפעת שאשא ביטון: תקררו קצת את החדר.

<חיים דב הלפרין: רוב ההורים רוצים - - -

<ענת הוכנר: חיים, זה לא ההגדרה.

<חיים דב הלפרין: אבל אני רוצה - - -

<ענת הוכנר: זו הגדרה שלכם, לא רוב ההורים רוצים.

<חיים דב הלפרין: את רוצה להקשיב רגע?

<ענת הוכנר: כן.

<חיים דב הלפרין: אני מנסה להקשיב לך.

<חיים דב הלפרין: רוב ההורים שרושמים את הילדים שלהם מחודש ספטמבר עד שהעסק נגמר, רוצים שהילד שלהם יהיה במסגרת מוסדרת, רצופה, מתחילת שנה ועד סופה.

<ענת הוכנר: נכון.

<חיים דב הלפרין: ולכן אם מישהו רוצה להוסיף ילדים, לא משנה כרגע מתי, הוא צריך לשקול את השיקול החינוכי – מתי הדבר הזה גורם נזק.

<ענת הוכנר: ברור.

<חיים דב הלפרין: כלומר אם יש 20 ילדים בגן ורוצים לצרף שניים וזה אפשרי, סבבה.

<חיים דב הלפרין: רוצים לצרף עשרה, זה מחייב את הרשות להעסיק עוד כוח אדם, שהיא עכשיו צריכה לחפש אותו וזה מחייב שינוי.

<חיים דב הלפרין: אז אם הרשות יכולה, זאת ההנחיה.

<חיים דב הלפרין: אם הרשות יכולה ולוקחת את זה על עצמה - - -

יפעת שאשא ביטון: חברה, גם או שזה מערכת מוסדרת או שזו מערכת שלא מוסדרת.

<ענת הוכנר: מה זה אם הרשות יכולה?

<ענת הוכנר: סליחה.

<חיים דב הלפרין: יכולה להתארגן.

<קריאה: - - - לשלושה ימים בשבוע.

<קריאה: בתחילת שנה - - - שרק שלושה ימים מסוימים בשבוע.

<קריאה: - - - נרשם רק לחופשות.

<קריאה: אבל יש נציגות - - -

<ענת הוכנר: מי מדבר על תל אביב?

יפעת שאשא ביטון: חברה, אין פרוטוקול ככה.

יפעת שאשא ביטון: ענת, משפט סיכום.

<ענת הוכנר: אני מבקשת להבין את זה.

<ענת הוכנר: קודם כל לא מה שהיה רע, אוקיי?

<ענת הוכנר: אנשים משתמשים במועדוניות בעיקר לא מפדגוגיות חינוכיות, הרבה יותר מהעבודה ש - - -

יפעת שאשא ביטון: בגלל שהם צריכים לעבוד.

<ענת הוכנר: שהם עובדים והם משתכרים והם צריכים לעשות דברים.

<ענת הוכנר: מילא שאתם לא מרשים שיירשמו לחלק מהימים - - -

<שיר דגן: שזה גם לא בסדר.

<שיר דגן: זה גם לא בסדר.

<ענת הוכנר: לא ברור לי, אבל סבבה.

<ענת הוכנר: לא יודעת.

<ענת הוכנר: אבל מה הבעיה שלא מרשים בחופשות?

<חיים דב הלפרין: אני חושב שעניתי לך ולא הקשבת לי.

<חיים דב הלפרין: עניתי.

<ענת הוכנר: אז איך מבקשים שזה יידון?

<חיים דב הלפרין: אני חוזר, אם הרשות יכולה להתארגן, סבבה.

<חיים דב הלפרין: אם היא אומרת לא יכולה להתארגן, אז זה לא - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון, זה תלוי ברשות.

<ענת הוכנר: מה זה הרשות?

<ענת הוכנר: המפעילים אומרים שתכנית ניצנים לא מאפשרת את זה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, הבנו.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה שהמפעיל-.

יפעת שאשא ביטון: המפעיל גם אמר שבגללו מגיעים תולעים באוכל.

<ענת הוכנר: חוק ניצנים מרשה את זה?

יפעת שאשא ביטון: אז הם אמרו.

יפעת שאשא ביטון: וגם בגלל חיים הם לא הזמינו מספיק מנות.

<ענת הוכנר: סליחה, חוק ניצנים מרשה?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אמציה.

<קריאה: יפעת, אני יכולה להגיד שאני נתקלתי ביותר מאמא אחת שבעבר הייתה נרשמת לחלק מהימים - - -

<חיים דב הלפרין: גם אמרתי את זה וגם כתבי את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל אי אפשר לעשות הסדרה ובסוף לתת מענה להכל ובסוף יש גם דברים שהם החלטה של רשות.

יפעת שאשא ביטון: זו החלטה של הרשות, נקודה.

<ענת הוכנר: בגדול הורה גם משלם על המעט ימים פחות ממה שהוא ישלם על הכל.

יפעת שאשא ביטון: זו החלטה של רשות.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אמציה.

יפעת שאשא ביטון: וחברה, כבר לוחצים לי שם בדלתות, אז אני תשתדלו לו באמירות ביניים, כי אנחנו רוצים לאסוף את הנתונים ואני מבטיחה לכם, אנחנו ניפגש פה עוד חודש, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: לא בסוף שנה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניפגש.

יפעת שאשא ביטון: מה לעשות חיים, עד שהכל יהיה מסודר אנחנו נשמור על קשר רציף.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה אמציה.

<יעקב אמציה דויטש: שלום.

<יעקב אמציה דויטש: אמציה מפורום ועדי ההורים היישוביים.

<יעקב אמציה דויטש: אני ראש צוות הצהרונים שם ואנחנו שותפים לתהליך מתחילתו.

<יעקב אמציה דויטש: אני הולך לדבר על דברים עקרוניים, כלומר לא על הרמה של העלות של ארוחה או משהו, יש מספיק מקומות שנדבר על הדברים האלה.

<יעקב אמציה דויטש: אני חושב שהבעיות שלנו נובעות בעיקר משני דברים.

<יעקב אמציה דויטש: אחד זה החיפזון.

<יעקב אמציה דויטש: עשינו את זה כמה שבועות לפני תחילת השנה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אמציה, ממתי ישבנו?

<קריאה: לא היישום.

<יעקב אמציה דויטש: לא, רגע, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: לא היישום, החוק.

<חיים דב הלפרין: לא, הוא מדבר על ההתארגנות - - -

<יעקב אמציה דויטש: אני מדבר על עצמנו, עלינו, אני לא - - -

יפעת שאשא ביטון: שנייה, תקשיבו.

יפעת שאשא ביטון: כנסת, עבודת הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה שכשאנחנו ילדים טובים אנחנו מקבלים נו, נו, נו, וכשאנחנו - - -

<יעקב אמציה דויטש: אני לא - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע.

יפעת שאשא ביטון: בדרך כלל איך זה קורה בכנסת?

יפעת שאשא ביטון: מגישים חוק, שמים אותו, מצביעים ועכשיו בואו נדבר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא עשינו את זה.

יפעת שאשא ביטון: לא שיחקנו פה פוליטיקה על אף אחד.

יפעת שאשא ביטון: באנו, ישבנו עם כל מה שצריך.

יפעת שאשא ביטון: אמרנו לפני שאנחנו שמים את החוק, אנחנו יושבים עם כולם כמה חודשים טובים, כולל עם התכנית ובונים את הכל.

יפעת שאשא ביטון: מגיעים לאיזה שהוא קונסוננס ואחר כך נביא את זה להצבעה וזה מה שעשינו.

יפעת שאשא ביטון: בתקופה שהתחלנו לשבת בנובמבר, לצורך העניין, יכולתי להגיש את הצעת החוק, להצביע עליה ואז היינו מקיימים לצורך העניין, ואני אומרת לך, זה בעיקר היה שיח פוליטי ולא שיח מקצועי כפי שנעשה בתוך התהליך.

יפעת שאשא ביטון: אז לבוא ולהגיד שזה חיפזון, אני אומרת לכם, זה לא נכון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו הצבענו בסוף השנה, אחרי שעבדנו שנה שלמה, אבל הצבענו על מה שאנחנו יודעים שעבדנו כל החודשים האלה.

<יעקב אמציה דויטש: בסדר, אבל מבחינת חלק מהספקים, חלק מהרשויות, הם באמת קיבלו את זה - - -

יפעת שאשא ביטון: מי ששיחק ראש קטן.

יפעת שאשא ביטון: מי שנצנץ.

<יעקב אמציה דויטש: בזה אני מסכים איתך.

<יעקב אמציה דויטש: הדבר השני הוא שעדיין חסרות לנו התקנות.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<יעקב אמציה דויטש: וזה גם משאיר כל מיני פינות פתוחות.

<יעקב אמציה דויטש: כי אנחנו יודעים שלחוקים אחרים יש תקנות, זה חוסך את כל השאלות.

<יעקב אמציה דויטש: וזה גם חבל מאד שאין לנו את זה.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<יעקב אמציה דויטש: אני חושב שהמילה שחזרה פה הכי הרבה פעמים, וגם אצלי זה נמצא במרכז של הדברים שרציתי להגיד, זה באמת אותה גמישות.

<יעקב אמציה דויטש: היישובים שונים גם במה שהם רגילים, גם במצב האמיתי שלהם, בין אם זה המצב הכלכלי, בין אם זה המצב של התשתיות ועוד אלף ואחד דברים אחרים.

<יעקב אמציה דויטש: התכנית היום מאד קשוחה והיא מאד קשיחה.

<יעקב אמציה דויטש: יש לנו גמישות, לא גמישות, אבל יש לנו שונות בסבסוד, יש לנו שונות בעוד הרבה דברים אחרים שמקבלים, ואז פתאום מה התקציב של הדבר הזה ומה התקציב של כל סעיף?

<יעקב אמציה דויטש: כולם אותו דבר.

<יעקב אמציה דויטש: זה לא הגיוני.

<יעקב אמציה דויטש: כלומר בזה אנחנו צריכים לטפל, כי זה לא יכול להיות.

יפעת שאשא ביטון: אמציה, כל מה שנאמר זה גם כתוב, אז בוא רק תוסיף לנו, כדי שנוכל להתייחס לנקודות נוספות.

<יעקב אמציה דויטש: בסדר, אני אומר שזה במוקד של העניין הזה.

<יעקב אמציה דויטש: טוב, שוב, אני לא נכנס לסעיפים הקטנים, המסגרות הקטנות.

<יעקב אמציה דויטש: לכל זה אנחנו נצטרך לתת מענה וחשוב גם שאנחנו נדע שעדיין לא כל הרשויות – מבחינתי הרשות זה המדינה – יודעות לתת את השירות הזה לבד.

<יעקב אמציה דויטש: אנחנו עדיין תלויים בספקים חיצוניים בהמון מקומות בארץ.

<יעקב אמציה דויטש: ספקים אני מדבר על פרטיים.

יפעת שאשא ביטון: גם חלק זה בחירה וזה גם בסדר.

<יעקב אמציה דויטש: סליחה?

יפעת שאשא ביטון: וחלק זה גם מתוך בחירה וגם זה בסדר.

<יעקב אמציה דויטש: בסדר, אני אומר, אנחנו חושבים שבכל מקרה אנחנו לא יכולים להגיד להם כמו את הגן או בית הספר, זה ממלכתי ואין לנו ספק חיצוני שמפעיל לי עכשיו בית ספר או גן בבוקר.

<יעקב אמציה דויטש: ולכן אנחנו צריכים לראות שבאמת אנחנו מסוגלים להביא את הספקים.

<יעקב אמציה דויטש: אני מדבר על רווח שהוא מבוקר.

<יעקב אמציה דויטש: אנחנו יודעים לעשות את זה.

<יעקב אמציה דויטש: המשרד יודע לעשות את והוא עושה את זה בספרי לימוד, הוא עושה את זה בפולין, הוא עושה את זה בתל"ן.

<יעקב אמציה דויטש: הוא יודע לתת מחיר שהספקים רוצים ורודפים אחרינו לתת את השירות.

<יעקב אמציה דויטש: אז צריך לראות איך אנחנו יוצרים את האיזון.

<יעקב אמציה דויטש: אני לא מדבר על פריצה של כל הגבולות.

<יעקב אמציה דויטש: אנחנו צריכים איזון שיביא את הספקים ל - - -

יפעת שאשא ביטון: הרווח הוא מבוקר.

יפעת שאשא ביטון: יש מקומות שמפעילים ב-670 שקלים והם מרוויחים.

יפעת שאשא ביטון: אגב, ביישוב שאני נתתי לכם דוגמא, שהוא למ"ס 8, ב-875 שקלים נשאר הרווח של הניהול העצמי.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת בית ספר לוקח את הרווח לעצמו לפעילויות.

יפעת שאשא ביטון: זה אפשרי.

יפעת שאשא ביטון: זה לא משהו שאנחנו המצאנו.

<יעקב אמציה דויטש: בסדר, אבל שוב, זה שונה גם בין המקומות בארץ.

יפעת שאשא ביטון: אני כן מסכימה לגבי מרכז הארץ.

יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה נתתי את כל הנתונים האלה כדי שאתם תבינו ואני אומרת לכם, אנחנו ניפגש אחר כך ונשלח אתכם, שתלמדו.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אומרת את זה בשידור, כדי שלא כל הארץ תלך אליהם ואחר כך הם עוד יאשימו אותי.

יפעת שאשא ביטון: יגידו אה, אנחנו טובים, אנחנו משלמים את המחיר.

יפעת שאשא ביטון: לגבי הגמישות הפנימית, אנחנו בהחלט מקבלים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם נרשום את זה כאן ואנחנו נטפל.

יפעת שאשא ביטון: נבוא עם תשובות.

<יעקב אמציה דויטש: אוקיי הפרק האחרון שאני רוצה לדבר עליו זה נושא סבסוד.

<יעקב אמציה דויטש: יש פה שני דברים.

<יעקב אמציה דויטש: דבר ראשון הסבסוד היום הוא לא לכולם.

<יעקב אמציה דויטש: הסבסוד היום הוא יישובי.

<יעקב אמציה דויטש: אנחנו יודעים שיישובי לא מתייחס למשפחה לפי המצב שלה ובתוך היישובי - - -

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה.

<יעקב אמציה דויטש: ואנחנו חייבים לראות איך עוברים לסבסוד שהוא אישי.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה.

יפעת שאשא ביטון: במקומות שהמחיר אחרי סבסוד יותר גבוה ממה שהם קיבלו והוא אחרי מבחני הכנסה, אנחנו מטפלים.

<יעקב אמציה דויטש: בסדר, אבל אנחנו יודעים היום לתת סבסוד בנושאים אחרים שהוא אישי, ואני חושב שאפשר לעשות את זה והמשרד גם יודע לעשות את זה בנושאים אחרים.

<יעקב אמציה דויטש: הדבר השני זה המקור היום של הסבסוד, זה נטו משפחה שאנחנו לא יודעים מה העתיד שלו.

<יעקב אמציה דויטש: זה לא בבסיס התקציב ואני לא רוצה שנדבר על משהו - - -

יפעת שאשא ביטון: תקשיב, אתה מדבר איתי על הצרות של העתיד.

יפעת שאשא ביטון: אני מדברת איתך פה על צרות של ההווה.

<יעקב אמציה דויטש: לא, אבל אני לא רוצה שנעשה משהו שמחר ייפול.

<יעקב אמציה דויטש: קראנו לזה בית ספר של החופש הגדול.

יפעת שאשא ביטון: ההסדרה היא בלי שום קשר.

<יעקב אמציה דויטש: אני מדבר מהניסיון של החיים, שהוא לא טוב.

יפעת שאשא ביטון: ההסדרה של הצהרונים – תקשיבו, וזה גם חלק מהערבוב שעשו פה.

יפעת שאשא ביטון: יש נטו משפחה, שזה בעצם שר האוצר, שאגב בכלל אין לו קשר לא לניצנים ולא לכלום.

יפעת שאשא ביטון: הקשר היחידי שלו, שהוא עשה, שמשרד האוצר הוציא כסף כדי לסבסד.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור שלו.

יפעת שאשא ביטון: ככה שכל הטענות שיש לכם זה אני ומשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: זה מי שאתם רוצים, אבל זה לא שם.

יפעת שאשא ביטון: הם שמו כסף.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו באים ויוצרים הסדרה גם במסגרת החוק לגבי הנושא של הצהרונים בכלל.

יפעת שאשא ביטון: עם נטו משפחה, בלי נטו משפחה, אנחנו אומרים השטח הזה פרוץ, אנחנו צריכים לראות איך אנחנו מסדירים אותו.

יפעת שאשא ביטון: אז כולנו שואפים שהסבסוד ימשיך ואין קשר - - -

<יעקב אמציה דויטש: בסדר, זה נכון, אבל אנחנו שוב - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל חשוב לזכור שזה ערוץ מקביל ואנחנו יוצרים את ההסדרה, שזה ערוץ אחר.

<יעקב אמציה דויטש: בסדר, ואנחנו מנצלים כל הזדמנות שלנו מול המחוקקים.

<יעקב אמציה דויטש: מנצלים את העניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: וזו אגב ההזדמנות לומר, כי אין לנו הרבה זמן, אני חייבת להתחיל דיון אחר, אנחנו כבר באיחור, שהסיפור של התקנון שזה נ' של משרד החינוך, למרות שב-15 באוגוסט יצא מסמך של משרד החינוך, יחד עם השלטון המקומי, לכל הרשויות.

יפעת שאשא ביטון: הוא גם אצלי ואני גם העברתי אותו.

<יעקב אמציה דויטש: של ניצנים.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא של ניצנים.

יפעת שאשא ביטון: שהחוק עבר ושניצנים הוא בעצם פלטפורמה לקיום החוק.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו, יש רשויות שנצנצו ואמרו אין תקנה כתקנה, אנחנו לא עושים.

יפעת שאשא ביטון: הכי אבסורד זה שהם אמרו אנחנו לא יכולים, החוק יצא מהר.

יפעת שאשא ביטון: את ניצנים אנחנו נעשה ב-א'-ב', אבל בגנים לצורך העניין אנחנו לא מחויבים, אז אנחנו לא נעשה.

יפעת שאשא ביטון: אז רגע, מה ההבדל?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אם אתם מסוגלים להתאים את עצמכם כאן, למה אתם לא מסוגלים להתאים את עצמכם כאן?

יפעת שאשא ביטון: הרי אנחנו מדברים על אותה תכנית.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר זה גם קם על רצון טוב או על באמת איזו שהיא מחויבות של הרשויות עצמן.

יפעת שאשא ביטון: מי שמשלם מחיר בסופו של דבר זה התושבים ולדעתי הכתובת צריכה להיות בשיח ביניהם.

<יעקב אמציה דויטש: לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: שנה הבאה אין תירוצים.

יפעת שאשא ביטון: אין תירוצים.

יפעת שאשא ביטון: התקנות תיכף יוצאות.

יפעת שאשא ביטון: גם מי שלא רצה להבין, אנחנו נדאג בכל החודשים שיש לנו עכשיו שהוא יבין שהוא מחויב לסיפור הזה והוא יצטרך להתאים את עצמו למתווה.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לעדי ממש במשפט ושיר ממש במשפט, לא את כל מה שדיברנו כבר בכל הפעמים.

<קריאה: לא, לא, הוא רשום מהתחלה.

<עודד אבישר: אני רשום.

יפעת שאשא ביטון: במשפט.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אתה צודק, מחילה, במשפט.

<קריאה: הוא אמר שעדי תדבר בשמנו.

יפעת שאשא ביטון: עדי מדברת, לא משנה.

יפעת שאשא ביטון: דבר במשפט, חבל על הזמן.

יפעת שאשא ביטון: גם רק אם יש לך מה להוסיף, לא להתחיל לטחון את המוכר שאינו רשמי מחדש.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים על זה דיון.

<עודד אבישר: לא, אני רוצה לדבר דווקא ברמה העקרונית, שאני חושב שבסופו של דבר ישנה ירידה מאד משמעותית גם באיכות של הסייעות, גם באיכות התכנים ואני חושב שאי אפשר להתעלם מכך.

יפעת שאשא ביטון: איך באיכות הסייעות?

יפעת שאשא ביטון: תן לי דוגמא.

יפעת שאשא ביטון: לא סיסמאות.

<עודד אבישר: אני אתן לך דוגמא.

<עודד אבישר: אצלנו עובדות סייעות בגנים אצלנו שהם המשיכו בצהרון, שזה היה מכלול אחד ארוך של יום לימודים ארוך.

<עודד אבישר: ומרגע שנכנסה תכנית ניצנים, אז אותן סייעות שהיו עובדות קבועות של 12 חודשים, שקיבלו את משכורתן עם ותק, עם כל מה שהיה כרוך מזה, של עובדות מן המניין, פוטרו כי לא הייתה ברירה, כי ניצנים לקחו את זה והם - - -

יפעת שאשא ביטון: מה זה קשור?

יפעת שאשא ביטון: ניצנים לא לקחו, אתה ממשיך להעסיק אותן.

<עודד אבישר: לא, לא, לא.

<רות לוי: בירושלים - - -

יפעת שאשא ביטון: את לא, את כבר קיבלת את רשות הדיבור שלך.

<רות לוי: אני רק מבהירה.

<רות לוי: בירושלים עיריית ירושלים - - -

<עודד אבישר: לא, בירושלים, עיריית ירושלים למשל החליטה שכל הצהרונים שהיו מופעלים על ידי גופים שונים, אפילו לא ב-935 - - -

יפעת שאשא ביטון: מה אתה רוצה מחיים?

יפעת שאשא ביטון: תבוא לראש עיריית ירושלים.

יפעת שאשא ביטון: מה אתה רוצה מחיים?

יפעת שאשא ביטון: באמת אני שואלת.

<עודד אבישר: הנקודה היא שחיים הוא המפקח, סליחה.

<עודד אבישר: .

יפעת שאשא ביטון: אני לא אלך לקנות חלב אצל הקצב.

יפעת שאשא ביטון: באמת, אתם כל הזמן מערבבים את זה.

<עודד אבישר: יפעת, תקשיבי רגע.

<עודד אבישר: הנקודה היא שחיים הוא המפקח.

<עודד אבישר: חיים צריך לפקח על התכנים ולראות מה קורה בתוך המסגרת התקציבית הזאת, שאני חושב שהיא לא ריאלית, ה-935 שקלים, גם אם מישהו חושב שכן.

<עודד אבישר: אני חושב ש-1,100-1,200 שקלים זה הריאלי, אם רוצים לשמור על איכות של תכנים, של חוגים, של מפעילים, של מי נכנס לצהרון.

<עודד אבישר: איזה סייעות נכנסות לצהרון.

<עודד אבישר: תבדקו בבקשה ארצית את רמת ה - - -

יפעת שאשא ביטון: כמה שולם לסייעות שלכם לפני ניצנים בשנה שעברה ולפני שנתיים?

<עודד אבישר: זה משתנה לפי הוותק, אבל זה היה - - -

יפעת שאשא ביטון: בין כמה לכמה?

<עודד אבישר: בין 40 שקלים ל-60 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: נו, מה אתה רוצה, זו התכנית.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, זה מה שמתוקצב בתכנית.

<עודד אבישר: לא נכון.

יפעת שאשא ביטון: מה לא נכון?

יפעת שאשא ביטון: זה מה שכתוב.

<עודד אבישר: לא נכון, הם משלמים להם שכר מינימום, על מה אתם מדברים?

יפעת שאשא ביטון: אז בוא נסכם.

<עודד אבישר: בניצנים, בניצנים.

<עודד אבישר: ב-10 חודשים בלבד ואחר כך הן מפוטרות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בואו נסכם.

יפעת שאשא ביטון: עד עוד חודש בדיון תלמד את ניצנים ותראה מה הנתונים אומרים שם.

יפעת שאשא ביטון: ומי שעובר על החוק, אנחנו נדע גם להתמודד איתו.

<רות לוי: אבל הוא צודק.

<רות לוי: משרד החינוך שולח, אבל הרשויות המקומיות לא מעבירות לסייעות את הסכום הזה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, עדי.

יפעת שאשא ביטון: אז מי שלא מעביר, לא יקבל את התקצוב.

יפעת שאשא ביטון: מאד פשוט.

<רות לוי: אז אני צריכה לעבור עיר-עיר ולדווח למשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: בוודאי שכן.

<רות לוי: אוקיי, אני אעשה את זה.

יפעת שאשא ביטון: בוודאי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה עדי.

<קריאה: בשנה הבאה יש גם סנקציות.

יפעת שאשא ביטון: כן, ושנה הבאה יש סנקציות של עד 50,000 שקלים למי שבעצם לא מקיים את החוק.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, תדווחו.

<רות לוי: בסדר.

<רות לוי: אני אתחיל לדווח.

<עדי מן: תודה על זכות הדיבור, גברתי יושבת הראש.

<עדי מן: יום חשוב.

יפעת שאשא ביטון: רק מהר, עדי, כי תיכף - - -

<עדי מן: מהר, מהר.

<עדי מן: אני רק סוגרת מעגל.

<עדי מן: פתחת את הדיון בנושא יום לימודים ארוך ואמרת שתקוותך ממש ממש ממש בקצה ואני מבקשת לא להרים ידיים.

<עדי מן: יום לימודים ארוך זה הפתרון לכל הסוגיות.

<עדי מן: לסוגית הבעיות, לסוגית - - -

יפעת שאשא ביטון: הסכמנו על זה מההתחלה.

<עדי מן: להכל, הכל, הכל.

<עדי מן: יום לימודים ארוך תחת מטריה של משרד החינוך, באחריות ובפיקוח משרד החינוך, סייעות, עובדות של משרד החינוך, הגנים וילדים בכיתות א'-ב'-ג' יהיו ברמה הרבה יותר טובה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מקובל, עדי.

יפעת שאשא ביטון: חבל על הזמן.

יפעת שאשא ביטון: זהו?

יפעת שאשא ביטון: סבבה.

יפעת שאשא ביטון: אז הנה, פתחנו עם זה וסגרנו עם זה.

יפעת שאשא ביטון: שיר, משפט על מה שהיה לך להוסיף.

<שיר דגן: אני רק רוצה בקצרה להגיד שבפועל אני נפגשתי ממש בשבוע-שבועיים האחרונים עם כלל יושבי הראש של בתי הספר.

<שיר דגן: בנושא הצהרונים הם מדווחים על זה שיש ירידה דרסטית באיכות של הצהרון, גם במה שדיברנו, קודם כל ביחס כמות צוות מול כמות ילדים.

<שיר דגן: דרסטית, ירדנו כאילו פי שניים.

<שיר דגן: זה מטורף.

<שיר דגן: איכות הצוות ירדה ואני רוצה להגיד שגם הנושא של ההנחה אצלנו מאד מאד משמעותי בעיר.

<שיר דגן: והדבר האחרון שהיה לי מאד חשוב, שזה משהו שנתקלתי בו כבר בהתחלה, הצפתי אותו ולא קיבלתי על זה שום מענה.

<שיר דגן: המתווה מחולק ל-650 שקלים ול-285 שקלים.

<שיר דגן: במתווה של ה-650 שקלים אין שום התייחסות לזה שיש הרבה מקומות, דיברנו על זה, שמפעילים מפעילים פרטיים ועל ה-650 שקלים האלה הם משלמים מע"מ ובמתווה זה לא מופיע; וזה חלק מהדברים שעל זה הילדים אצלנו מקבלים פחות על זה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז קודם כל זה מוכר.

יפעת שאשא ביטון: לגבי מה שאמרת - - -

<עדי מן: על אף שהצפתי לראות אם על זה מקבלים פטור, לא קיבלתי מענה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, לגבי מה שאמרת לפני כן ואת פשוט לא היית פה בפתיחת הדיון כשאני אמרתי, אין יותר סיסמאות סביב השולחן הזה.

יפעת שאשא ביטון: ירדה האיכות, פגעו או עשו.

יפעת שאשא ביטון: שיביאו לי בבקשה את המסמכים חתומים, של החשבונות שהם שילמו לפני שנה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להשוות אותם לתכנית.

יפעת שאשא ביטון: איפה שיש פערים שאנחנו נבין שהם סבירים, אנחנו נחשוב איך אנחנו מתקנים את זה.

יפעת שאשא ביטון: הוגן?

<ענת הוכנר: לקחנו את זה.

יפעת שאשא ביטון: נראה.

יפעת שאשא ביטון: תזכרו מה אני אומרת לכם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נגיע ליוני – את המסמכים אנחנו לא נקבל.

<עדי מן: אבל זה לא רק זה.

<עדי מן: זה - - -

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, משרד החינוך סוגר את הדיון ואני מסכמת.

<מיכל חורין: אני רק רוצה לומר מילה אחת אחת לגבי התקנות.

<מיכל חורין: באמת בתקופה הקרובה נביא את התקנות ואת הצו עם המחירים.

<מיכל חורין: במקביל אנחנו עושים איזו שהיא עבודה לטובת המוכרים שאינם רשמיים לקראת השנה הבאה.

<מיכל חורין: אני באמת מקווה שבתקופה הקרובה התקנות יובאו לאישור ועדת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

<קריאה: מה זה בתקופה הקרובה?

<חיים דב הלפרין: בחורף.

יפעת שאשא ביטון: למרות שאני עדיין חושבת שרוב הרשויות עם הראש הגדול כבר התאימו את עצמן לניצנים, בלי שהן מקבלות את הסבסוד.

יפעת שאשא ביטון: ובעובדה – 190 וכמה רשויות מתוך 250, אני חושבת שהנתון הזה מדבר בעד עצמו.

יפעת שאשא ביטון: מי שבחר שלא, ה-נ' הוא אצלו.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חיים.

<חיים דב הלפרין: משפט אחרון, סליחה.

<חיים דב הלפרין: אני רוצה להגיד בסופו של כל הדיון הזה ובמהלך השנה הזאת המשתנה העיקרי שמשפיע על איכות הפעילות הזה זה האם הרשות לקחה אחריות על הדבר הזה או לא לקחה.

<חיים דב הלפרין: כל היתר הוא נגזרות.

יפעת שאשא ביטון: חד משמעית ואני חושבת שזה גם נשמע בדבריי לאורך כל הדיון.

<רות לוי: אני רק רוצה לבקש ממשרד החינוך ומהוועדה לשתף את ההסתדרות.

<רות לוי: אתם מפילים על העובדים, אתם אומרים איכות הסייעות ירדה.

<רות לוי: איך ירדה איכות הסייעות?

<רות לוי: זה אותה סייעת.

<רות לוי: האיכות ירדה כי העובדת אמרה - - -

יפעת שאשא ביטון: תודה שאת אומרת את זה.

<רות לוי: תשתפו אותנו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה על החיזוק של הדברים.

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני אמרתי להפסיק לדבר בסיסמאות ולהתחיל לבוא עם נתונים ואני מסכימה לגמרי עם מה שאת אומרת וזה אפילו נשמע יותר טוב כשאת אומרת את זה מאשר אני, ואני לא אומרת את זה בציניות.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני רוצה להודות למשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת באיזה לחצים עמדתם ואני יודעת לגבי הקיץ שעברנו ביחד ואת פתיחת שנת הלימודים ולא הרפיתם ואני רוצה להודות לכם על כל העבודה, על שיתוף הפעולה ועל כל מה שאתם עושים גם עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס לנושא שעלה של כוח אדם, של הגמשה בתוך החלוקה.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נתייחס לתוך הפרמטרים ואנחנו ניקח את זה ונשליך מזה גם לסעיפים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין, מבחינת עלויות של חוגים, אנחנו יודעים שיש חוגים שעולים ככה וחוגים שעולים אחרת.

יפעת שאשא ביטון: ננסה לבנות את התקציב בצורה כזו שהם יוכלו לשחק בתוכו, כל אחד לפי המקומות שלו, בלי לשבור את המסגרות.

<חיים דב הלפרין: אגב, כבר השנה אפשרנו את זה ובקול הקורא המעודכן שאנחנו נוציא בינואר זה יבוא לידי ביטוי.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת.

יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה אומרת את זה גם כדי שאנחנו נביא את זה רשמי ושזה יהיה מובן וברור לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים דיוני המשך, אחד – על הנושא של הדיווח.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נביא את זה לפה כדי שאולי כשאנשים גם ייחשפו לזה אז זה פחות ירתיע ויפחיד, וגם על הנושא של המזון.

יפעת שאשא ביטון: אז יהיו לנו שני דיוני המשך ובמהלך התקופה אנחנו גם כמובן נדבר על ההגמשה ועל הדברים החדשים שייצאו מתוך השיח הזה לקראת השנה הבאה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולכם.