הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 98, 2017-11-16 12:30

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו מתחילים.

מכלוף מיקי זוהר: כמו שאמרנו, אמרתי לחברי חבר הכנסת יעקב אשר, שהוא מה שנקרא בן המקום, שאנחנו מתארחים באיזה שהוא מקום גם אצלו, שזו הפריפריה החברתית פר אקסלנס, כי כשדיברנו על ועדה לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי לא דיברנו רק על פריפריה גיאוגרפית, דיברנו גם על פריפריה חברתית.

מכלוף מיקי זוהר: יש הרבה מקומות ברחבי ארץ שנמצאים בלב ליבה של המדינה שסובלים מקיפוח באמת באמת מכעיס ואנחנו רוצים לצמצם את הפערים הללו ולמנוע את הקיפוח הזה ולכן אנחנו עורכים גם דיונים וגם סיורים.

מכלוף מיקי זוהר: כשהקמתי את הוועדה בכנסת אמרו 'מה?

מכלוף מיקי זוהר: הנה עוד אחד רוצה לסדר לעצמו ג'וב, לתפור לעצמו חליפה ועושה שם עוד ועדה בשביל שיהיה לו מה לעשות', ואני אומר באמת בצניעות רבה, שזו אחת הוועדות הפעילות בכנסת ואתם יודעים מה הדבר הגדול שקרה לוועדה הזאת?

מכלוף מיקי זוהר: הדבר הגדול שקרה לוועדה הזאת שהיא זכתה בחברי כנסת שלאט לאט הבינו עם תחילת עבודתה של הוועדה מה המשמעות שלה, וחברי כנסת מצוינים, יושבים פה שניים לצדי שהם פעילים מאוד בדיונים שלנו בוועדה, כמעט לכל דיון הם מגיעים והם אומרים דברים חשובים מאוד לצמצום הפערים בחברה הישראלית.

מכלוף מיקי זוהר: שלושתנו, במקרה או שלא במקרה, מגיעים מהתחום המוניציפאלי, חברתי הייתה סגנית ראש עיר או ממלאת מקום?

לאה פדידה: סגנית ראש עיר.

מכלוף מיקי זוהר: סגנית ראש עיר, ביקנעם כמובן, וזה דבר שמראה שאנשים שמגיעים מהשטח, שצומחים מהשטח, יודעים לזהות את הבעיות וגם איך לתקן אתה בעיות.

מכלוף מיקי זוהר: אז אני שמח שהוועדה הזאת, לא רק שהיא עושה עבודה חשובה, גם יש לה חברי כנסת פעילים מאוד ורציניים מאוד שאני חושב שבזכותם יחד ובעזרת הקדוש ברוך הוא נצליח לעשות שינויים אמיתיים.

מכלוף מיקי זוהר: עשינו סקירה לא מזמן לגבי ההישגים והיו הישגים.

מכלוף מיקי זוהר: היו הישגים בוועדה, במיוחד בתחום הבריאות, אגב.

מכלוף מיקי זוהר: יש לנו מערכת יחסים חזקה עם השר ליצמן, הוא מתארח אצלנו כמעט על בסיס קבוע בוועדה, מה שלא קורה בוועדת העבודה והבריאות, אני לא יודע להסביר את זה, אבל אצלנו הוא בא ונותן תשובות וגם נותן מענים ואפילו גם נותן הישגים ואנחנו שמחים לבשר שהרבה מאוד דברים שרצינו לעשות עשינו.

מכלוף מיקי זוהר: אני אשמח שחברי הוועדה גם יגידו כמה דברים.

יעקב אשר: אני אומר מילה אחת.

יעקב אשר: קודם כל תודה לך, מיקי, על הסיור הזה, שאגב אתה יזמת אותו, זה לא הקרדיט שלנו.

יעקב אשר: מיקי בעצם יכול להיות חבר של קבע ביהדות התורה, אין שום בעיה, אבל אנחנו מעדיפים להשאיר אותו כרגע כגיס חמישי בליכוד.

לאה פדידה: אמרת שאין כותרות, הנה, יש כותרות.

מכלוף מיקי זוהר: אז אני אגיד לך משהו, דיברתי איתך על זה בכנסת, שאנשים כל הזמן תוקפים אותי, 'מה, אתה דואג לחברים, אתה דואג לדתיים, אתה דואג ליהודים' וכל מיני דברים כאלה ואמרתי להם שבסוף הבחירה של האדם, אמר את זה רבי נחמן מברסלב, היא לא בהכרח הכבוד שיש לו אצל התומכים שלו, אלא בעיקר הכבוד שיש לו אצל הקדוש ברוך הוא.

מכלוף מיקי זוהר: אם הקדוש ברוך הוא מכבד את העשייה שלך סיכוי טוב מאוד שתיבחר עוד פעם.

מכלוף מיקי זוהר: זה רבי נחמן מברסלב אמר, לא אני, עם כל הכבוד, קטונתי.

מכלוף מיקי זוהר: אז אני אומר, חברים, קודם כל עשייה בעיני הבורא של העולם.

מכלוף מיקי זוהר: אם אנחנו עושים עבודה טובה, בלי שום קשר אם זה לחרדי, אם זה לערבי או אם זה ליהודי, העיקר שצריך לעשות את העשייה למען הציבור במדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: זה הדבר שמנחה אותנו תמיד.

יעקב אשר: ומאחר שכבר היו אנשים ומגיעים לטקסים אנשים כאלה ואחרים, בדרך כלל אנשים בטקסים אומרים את מה שאוהבים לשמוע, אני יכול להעיד שמיקי אומר את זה מאחורי הקלעים, בוועדה, מחוץ לוועדה, הוא מאמין בזה ואני באמת משבח אותך, מיקי, שאתה מעלה דברים לסדר היום.

יעקב אשר: אני רוצה לומר לך, אמרת הקדמה על הפעילות של הוועדה וכו', אני חוזר עכשיו מביקור במד"א במטה המרכזי שלהם ואחד הדברים שאתגרו אותם מאוד, זה כמה דברים שהם אמרו לנו, 'זה עשינו עכשיו', בעקבות שהייתה ישיבה אצלך לגבי קיצור הזמנים בין פריפריה לבין מרכז.

יעקב אשר: אז כל מיני דברים שהם שינו עכשיו באו בעקבות הוועדה, יש שכר לפעולתך.

יעקב אשר: רק אתמול היינו בדיון חשוב אצלך לגבי נושאים של חינוך, דברים שעשו הרבה הד בתוך החינוך שלנו.

יעקב אשר: אתה נמצא כאן באחד המקומות שאנחנו גאים בו, זה אנשים חרדים, אנשי ציבור חרדים, בית חולים שהוקם בחזון של אדם שכולם חשבו שהוא לא נורמלי כשהוא דיבר על זה, כשהוקם בית החולים הוא הוקם בעשר אצבעותיו על חשבון - - -

<שלמה רוטשילד: על חשבון משפחתו, אתה רואה מה יצא.

יעקב אשר: ואחרי זה מה שקרה, הוא היה צריך להיות ראש ישיבה גדול וכך הוא יצא מנכ"ל בית חולים.

לאה פדידה: מנכ"ל בית חולים זה פחות מראש ישיבה?

מכלוף מיקי זוהר: לא, באמת, הצלת חיים זה לא פחות חשוב מלימוד תורה, איך אומרים?

מכלוף מיקי זוהר: פיקוח נפש דוחה הכול.

יעקב אשר: ואתה נמצא באמת באחד המקומות שהוא גם מבחינת הציבור החרדי הוא מקום - - - לבית חולים יש הרבה משמעויות, אדם מגיע לבית חולים בדרך כלל, חוץ מלידות, כשמצבו לא - - - וכשהוא נמצא באזור המגורים שלו, כשהוא נמצא בסביבה שגם מבחינה הלכתית, נושאים של שבת, בית החולים הזה קדושת החיים זה הטופ של בית החולים.

יעקב אשר: חולה שמגיע לכאן, לא יעשו לו קיצורי דרך לאף מקום, לא לעולם הזה, בעולם הזה, לכיוונים אחרים, ודאי לא לכיוון העולם הבא, נאבקים פה על כל דקה וכל נשימה של כל בן אדם.

יעקב אשר: גולת הכותרת של בית החולים, מעבר להתפתחות העצומה שאתה תראה אותה בבית החולים הרגיל, מה שנקרא, הנושא של חיב"ה, מה שאנחנו קוראים, רפואת הנפש.

יעקב אשר: זה גם דבר פורץ דרך בציבור החרדי, דבר שעד היום אני אומר לך, 60 שנה הייתי בעירייה, עשינו פעם מרפאה בתל השומר, שהיו מגיעים לשם בכל מיני חפירות וכל מיני זה, הנושא הזה לא היה על סדר היום, אנשים פחדו בכלל לכתוב את הדבר הזה של ריפוי נפש.

יעקב אשר: היום זה נמצא, קיימים גם ארגונים נוספים ששמו את זה על המפה, אחד מהם פגשתי כאן, הבנתי שאבא שלו גם נמצא בטיפול - - -

<שלמה רוטשילד: בית חם, הוא עכשיו מסיים צנתור.

יעקב אשר: מה שעשה בית החולים, הוא פשוט הקים מקום בטבורה של העיר בני ברק, למלא את המודעות ואני בטוח שעוד הרבה דברים טובים.

מכלוף מיקי זוהר: בעזרת ה'.

לאה פדידה: קודם כל, חבר הכנסת מיקי, תודה רבה, אני מאוד שמחה להיות כאן.

לאה פדידה: בהמשך למה שאמרת, כשאני הצטרפתי לכנסת הייתה מלחמה אני התעקשתי להיות חברה בוועדה שלך.

מכלוף מיקי זוהר: אני יודע את זה.

מכלוף מיקי זוהר: אני שמח שזו את.

לאה פדידה: כי יש מספר דברים שאני מאמינה בהם, בריאות, חינוך ורווחה, המדינה חייבת להיות אחראית, בלי שום קשר איפה נולדת, מי ההורים שלך, האם אתה דתי, חרדי, חילוני, זה ממש לא משנה.

לאה פדידה: אני מאמינה בערבות הדדית, אני מאמינה שמדינת ישראל חייבת רווחה, חינוך ובריאות, אלה שלושה דברים שהמדינה חייבת להיות אחראית עליהם בלי שום קשר ולכן באמת מתוך בחירה מודעת, כי ראיתי את הנושאים במהלך השנה הקודמת שהעלית ואת הנושאים שחשובים לנו.

לאה פדידה: בשורה התחתונה, חוסנה של חברה נמדד בשלושת המדדים האלה, זה חוסנה של חברה ואם מצליחים להעלות את זה לסדר היום ואם גם מצליחים לתקן ואם גם מצליחים להביא ישועה ומזור לדברים שהם לא טובים בחברה שלנו אז על אחת כמה וכמה.

לאה פדידה: תודה לאכסניה שמארחת אותנו ושיהיה לנו בהצלחה.

<שלמה רוטשילד: תודה.

<שלמה רוטשילד: זה כבוד מאוד גדול שלנו לארח את הוועדה ומשלחת חשובה שגם הצטרפה לוועדה.

<שלמה רוטשילד: אני אתן סקירה מאוד קצרה כי יש לנו הרבה מה להראות ואנחנו לא נשב פה הרבה זמן, אנחנו נצא יותר לשטח.

<שלמה רוטשילד: בעצם מעייני הישועה נפתח לפני 26 שנה, הנחת אבן הפינה הייתה כשאני הייתי בכיתה ב' ב-1978.

<שלמה רוטשילד: אגב, מאז היה לי קשר טוב עם שר הבריאות דאז, אליעזר שוסטק, שנפגשתי איתו אחרי זה בכמה - - - בעצם בית החולים נפתח כמחלקת יולדות.

<שלמה רוטשילד: מעייני הישועה התפתח רק אחרי כמה שנים שנפתחו עוד מחלקות.

<שלמה רוטשילד: אם אנחנו מדברים על יולדות, מעייני הישועה הוא מקום שלישי במדינת ישראל בילודה, זה יותר מ-12,000 לידות.

<שלמה רוטשילד: מספר הלידות היהודיות הכי גדול בעולם.

<שלמה רוטשילד: בחודש, בשנה.

מכלוף מיקי זוהר: מי האוכלוסיות שמגיעות לפה חוץ מאוכלוסיות חרדיות?

<שלמה רוטשילד: יש הרבה אוכלוסיות נוספות, אנשים לא דתיים, אלה שרוצים שקט, אלה שרוצים את הפרטיות שלהם, כי מאוד מקפידים פה על הדבר הזה.

<שלמה רוטשילד: אסור לנו להגיד שמות, יש פה הרבה סלב שבאים בגלל השקט שהמקום נותן ולא יכירו אותם או שייתנו להם את השקט שלהם.

יעקב אשר: אגב, הפרטיות פה מגיעה מהצניעות גם, מזה שבכל זאת זה - - -

מכלוף מיקי זוהר: קודם כל רוב האנשים פה לא צופים בטלוויזיה, אז אם מגיע לפה סלב הם לא מכירים אותו.

מכלוף מיקי זוהר: זה כבר יתרון עצום.

<שלמה רוטשילד: אצלנו כשהאישה יולדת זה ביחד עם הבעל אנחנו לא נותנים להם חופש, הם מעורבים פה לגמרי בכל העניין.

<שלמה רוטשילד: כמו שנראה בהמשך בית החולים בשנים האחרונות כבית חולים קהילתי הוא, כמו שפרופ' שני אומר, בית חולים קהילתי היחיד במדינת ישראל.

<שלמה רוטשילד: כל הפיתוח של בית החולים, כל הראייה של השירותים של בית החולים הם מה הצרכים האמיתיים של הקהילה.

<שלמה רוטשילד: אני יכול להגיד לכם שב -15 השנה הקרובות לא יהיה פה השתלת איברים, לא יהיו פה כל הדברים שמביאים במיוחד לבית החולים ולא באמת מביאים את הרפואה שהקהילה צריכה.

<שלמה רוטשילד: מהמקום הזה בית החולים מאוד מתפתח בשנים האחרונות, רק בדברים שהקהילה צריכה.

<שלמה רוטשילד: אחד מהדברים שהזכיר חבר הכנסת אשר, כשאנחנו ראינו את הצורך הגדול בקהילה לכל הנושא של בריאות הנפש, שהוא הדבר, איך נגיד?

<שלמה רוטשילד: הכי לא סקסי לטפל בו, כי הם האחרונים שכדאי לתת להם יחס, אתם תראו מה השקענו בשביל האוכלוסייה הזאת.

<שלמה רוטשילד: כאן המקום להודות לד"ר עוזי שי על כל העזרה של ההקמה של הדבר הזה ועצה ביחד איתם.

<שלמה רוטשילד: יש פה עוד הרבה שירותים שאנחנו נותנים.

לאה פדידה: רק לידה ובריאות הנפש?

<שלמה רוטשילד: לא.

<שלמה רוטשילד: התפוסה היא תמיד יותר מ-100%.

מכלוף מיקי זוהר: אז חסרות פה מיטות.

<שלמה רוטשילד: כן, בהחלט.

מכלוף מיקי זוהר: כמה מיטות חסרות?

<שלמה רוטשילד: חסרות פה עשרות מיטות.

<שלמה רוטשילד: אנחנו קיבלנו עכשיו אישור של 7 מיטות נוספות לשנתיים הקרובות.

מכלוף מיקי זוהר: זהו?

<שלמה רוטשילד: כן, זה משהו מאוד מיוחד.

מכלוף מיקי זוהר: כבר יש מסקנות.

מכלוף מיקי זוהר: מנהלת הוועדה עוד לא הגיעה, אבל כבר יש מסקנה ראשונה לדיון.

<שלמה רוטשילד: אנחנו נראה הרבה דברים יפים פה.

לאה פדידה: סליחה, חוץ מבריאות הנפש ולידה מה עוד יש?

<שלמה רוטשילד: יש פה כירורגיה כללית, כל סוגי הכירורגיה, אורולוגיה, אורתופדיה, קרדיולוגיה, נפרולוגיה, יש פה חמישה חדרי ניתוח, אנחנו עכשיו מתכננים להוסיף עוד שני חדרי ניתוח ולשפץ את כל חדרי הניתוח הקיימים, כולל בנייה של אשפוז היום וכל הדברים שיש בחדרי ניתוח.

<שלמה רוטשילד: כשאני מדבר על אגף אימהות, אגף אימהות כולל את כל מה שקשור בלידה, היריון וסיכון וכל הניתוחים כתוצאה מכך, כולל מחלקת ילדים, כולל פגייה, נפגוש שם את מנהל הפגייה.

<שלמה רוטשילד: אם אנחנו מדברים על פגים, אחוז ההישרדות של הפגים הכי גבוה במדינת ישראל זה בפגייה היפה שלנו.

לאה פדידה: כמה אחיות?

לאה פדידה: היה ויכוח בכנסת השבוע, אמרנו ארבעה פגים לאחות, היה פה - - -

<שלמה רוטשילד: זה הוויכוח הגדול שיש עכשיו מול משרד הבריאות, הדברים עוד לא מסוכמים, כי הבעיה - - -

מכלוף מיקי זוהר: אם אתם לא - - - תגיד, אנחנו נתקוף את ליצמן.

מכלוף מיקי זוהר: אין לנו שום בעיה.

<שלמה רוטשילד: בינתיים כמו שהוא משתף איתכם פעולה מאוד יפה הוא גם משתף איתנו פעולה מאוד יפה ובאמת עוד מקום להודות לו על כך.

<שלמה רוטשילד: אנחנו מדברים על מחלקת ילדים חדשה שבנינו.

<שלמה רוטשילד: אנחנו עכשיו מדברים על פתיחה של טיפול נמרץ ילדים, כמובן זה כולל גם כירורגיית ילדים, כל מיני ניתוחים של ילדים שצריך מומחיות גדולה.

<שלמה רוטשילד: אבל בדיוק כמו שיש בעיה באחיות לפגייה, אין מספיק בארץ, גם בתקן שיש היום אין מספיק אחיות במדינת ישראל בשביל לשים אותם בפגייה.

<שלמה רוטשילד: אותו דבר גם בנאונטולוגים.

<שלמה רוטשילד: נאונטולוג זה הרופא שאחראי על פגים.

<שלמה רוטשילד: במדינת ישראל אין מספיק נאונטולוגים לתת לכל הפגיות בארץ, זה חלק מהבעיה.

<שלמה רוטשילד: והמצוקה הנוספת של מדינת ישראל זה כירורגיית ילדים.

<שלמה רוטשילד: אין רופאי כירורגיית ילדים, אפשר לספור אותם על כמעט שתי ידיים לכל מדינת ישראל.

<שלמה רוטשילד: גם אם יעשו עכשיו איזה שהוא תיקון זה ייקח כמה שנים.

<שלמה רוטשילד: כרגע מה שקורה זה שכמה בתי חולים צריכים להצטרף ביחד לכסות כירורגיית ילדים על ידי אותם רופאים.

<שלמה רוטשילד: כמו שהזכירו פה קודם, אנחנו בעצם יושבים בין שלושה מגה בתי חולים במדינת ישראל, איכילוב, בילינסון ותל השומר.

<שלמה רוטשילד: יש לנו את הייחודיות שלנו, שאצלנו החולה במרכז.

<שלמה רוטשילד: זה לא שהרופאים מסתכלים רק על המחלה, אין אצלנו כזה דבר ש'חולה בחדר 17 מיטה 2 צריך לעשות לו', כל אחד בשמות, כל אחות נכנסת כל בוקר, 'שלום, אני זאת שמטפלת בכם, אם אתם צריכים משהו אני פה', מדברים איתו, מסבירים לו הכול.

<שלמה רוטשילד: אותו דבר במיון.

<שלמה רוטשילד: לא סתם זכינו בסקר של משרד הבריאות כבר שלוש שנים ברציפות במקום ראשון בשביעות רצון של מטופלים במדינת ישראל לעומת כל בתי החולים בארץ, כי אצלנו המטופל במרכז.

<שלמה רוטשילד: כשאנחנו מדברים על בכלל קדושת החיים, זה היסוד שעליו נבנה בית החולים.

<שלמה רוטשילד: כשבא מטופל והוא יכול לחיות עוד כמה שנים בגלל שהוא יחסית נאמר מבוגר, בבית חולים סטנדרטי זה הולך לפי 'הוא עשה את שלו, בואו נראה, את התרופות היקרות אנחנו נשקיע - - -', פה זה משהו שנכנס מאז שאריאל שרון היה מאושפז.

<שלמה רוטשילד: כל בן אדם שנמצא פה הוא הראשון.

<שלמה רוטשילד: הוא מקבל את כל הטיפול בלי לחסוך - - -

מכלוף מיקי זוהר: אריאל שרון היה מאושפז פה?

<שלמה רוטשילד: לא, הוא קיבל הכול והיה הרבה שיח על הנושא הזה, אז בתי חולים במדינת ישראל מתחלקים לשלושה סוגים, בתי חולים ממשלתיים, דוגמת תל השומר, רמב"ם, בתי חולים של קופת חולים כללית, שזה קפלן, כרמל, בילינסון וכאלה ובתי חולים ציבוריים.

<שלמה רוטשילד: אלישע ואסותא אלה בתי חולים פרטיים.

מכלוף מיקי זוהר: והחדש באשדוד.

<שלמה רוטשילד: החדש הוא שייך לקופת חולים, אבל הוא מלכ"ר.

<שלמה רוטשילד: המלכ"רים זה הדסה, שערי צדק, מעייני ישועה, לניאדו והנצרתיים.

<שלמה רוטשילד: פה אני אומר בכמה ציניות שאפשר, זה בית החולים המאוזן כלכלית היחיד במדינת ישראל.

<שלמה רוטשילד: אנחנו יודעים מה זה בית חולים - - -

יעקב אשר: זו מנהלת הוועדה שלנו.

מכלוף מיקי זוהר: מסקנה אחת שהתחלנו לגבש, לגבי כמות המיטות פה.

<שלמה רוטשילד: ככה אנחנו גם מחזיקים את בית החולים, שכל מטופל מקבל את כל הטיפול בלי שום הבדלים וכל מיני חסכונות ועל זה אנחנו גם מתגאים, כי יוצאים מפה אנשים על הרגליים באופן די חריג לדברים אחרים שקורים יום יום במדינה.

<שלמה רוטשילד: עברנו איזה שהוא תהליך, כל הפיתוח של בית החולים, פיתחנו המון דברים, אנחנו נראה את זה בהמשך, פעם העיקר היה הנושא של לידות, היום כבר למעלה מ-50% מהפעילות של בית החולים היא לא ילודה.

<שלמה רוטשילד: זה מאוד מאוד בקצרה, התמצית של ההצגה.

<שלמה רוטשילד: בואו נראה סרט קצר.

<שלמה רוטשילד: (הקרנת סרטון).

<שלמה רוטשילד: זה על קצה המזלג, בואו נראה בשטח.

<שלמה רוטשילד: אנחנו צריכים גם להוכיח את מה שאמרנו.

<שלמה רוטשילד: (בסיור)

<שלמה רוטשילד: - - - מתוכננת שהיא תהיה בשנתיים הקרובות.

<שלמה רוטשילד: מ-17' עד 19' אנחנו מדברים על מינימום 188 מיליון לפיתוח עד 244 מיליון שקל רק לנושא של פיתוח בית החולים.

<שלמה רוטשילד: אז בואו נראה על איזה פיתוח אנחנו מדברים.

<שלמה רוטשילד: מתחת לזה זה היה הקצה של בית החולים, אנחנו בנינו כבר שתי קומות החוצה, פה יש מחלקת ילדים חדשה עם מיון ילדים חדש, מתחת לזה יש לנו מחלקת היריון וסיכון חדשה ודיאליזה חדשה, כמובן ממוגנת, לפי החוק.

<שלמה רוטשילד: מעבר לזה אנחנו רואים את הגג הירוק העליון של הקרוונים שנמצאים מאחורה, כל השטח הזה הולכים לפנות אותו לטובת חדרי הניתוח שאמרתי לכם שאנחנו עומדים - - - בקומת הקרקע כל חדרי הניתוח - - -

יעקב אשר: המרפאה הנפשית התחילה כאן.

<שלמה רוטשילד: הראשונה, בקרוונים שאנחנו רואים שם למטה.

<שלמה רוטשילד: היינו צריכים לעשות את זה למרפאת גברים ונשים, נשים באו אלינו יותר.

<שלמה רוטשילד: כראש העיר הוא אישר את הקרוונים האלה כבינוי זמני.

יעקב אשר: הוא לא רוצה את זה קבוע ככה.

<שלמה רוטשילד: זה בניין הקרדיולוגיה שנבנה, זה בניין עם שתי קומות חניה, כששתי קומות החניה האלה, אם יהיה לנו תקציב לשתי קומות החניה האלה זה יהיה בית חולים חירום שיהפוך תוך שש שעות לבית חולים חירום.

יעקב אשר: שמוגן לפי כל - - -

<שלמה רוטשילד: בנינו את השלד כבר ממוגן.

יעקב אשר: ההשקעות הראשונות עשו את זה כבר כהכנה לבית חולים חירום.

<שלמה רוטשילד: שלוש הקומות שמעליו, כל קומה היא 1,800 מטר, קומה ראשונה תהיה של מערך הקרדיולוגיה, כל מה שקשור בקרדיולוגיה חוץ מניתוחי חזה ולב, שאנחנו לא נעשה פה, כי היום, בעקבות הטיפולים הכול כך מתקדמים רק 2.5% מהנושאים הקרדיולוגיים עוברים לניתוחים.

<שלמה רוטשילד: אז את זה אנחנו לא צריכים, יש לנו איזה שהוא שיתוף פעולה עם תל השומר בנושא הזה.

<שלמה רוטשילד: יהיו פה צנתורים, חיבורי קוצבים, כל סוגי המכונים של אקו, אקו לב והדברים האלה.

<שלמה רוטשילד: קומה מעל זה תהיה מחלקה פנימית משולבת גריאטריה.

<שלמה רוטשילד: זה עוד פעם בראייה שלנו לקהילה, הגריאטריה היא די מוזנחת.

יעקב אשר: שהיא קיימת היום, היא רק תורחב.

<שלמה רוטשילד: פנימית קיימת כיום, גריאטריה לא קיימת ואנחנו נשלב את זה עם הפנימית כי אנחנו רואים שיש צורך בדבר הזה.

<שלמה רוטשילד: הקומה השלישית תהיה קומת כירורגיה כי כיום יש לנו מחלקה קטנה מלהכיל את מה שיש לנו.

<שלמה רוטשילד: אנחנו מדברים על אלפי ניתוחים בחודש.

לאה פדידה: מה הצפי ל - - -

<שלמה רוטשילד: תשעה חודשים הבניין גמור.

<שלמה רוטשילד: פה אנחנו רואים את בניין בריאות הנפש.

<שלמה רוטשילד: כל הבניין הזה הוא בניין רק לנושא של בריאות הנפש.

<שלמה רוטשילד: אנחנו קוראים לו בית מלון לנפש.

<שלמה רוטשילד: פה אנחנו באמצע דיונים עם הרשות על כביש 4, שתהיה לנו יציאת חירום ישר לכביש 4.

<שלמה רוטשילד: יש לנו היום פה משרדים כי מאוד התרחבנו, חלק הוצאנו מהבניין לטובת נושא רפואה.

<שלמה רוטשילד: האזור הזה, אנחנו רוצים לעשות אותו פארק.

<שלמה רוטשילד: היום יולדת שצריכה לעשות סיבובים לפני הלידה או ילד שמאושפז פה ורוצה לצאת לשמש, אין לו לאיפה ללכת.

<שלמה רוטשילד: אנחנו רוצים לעשות פארק לטובת המטופלים.

<שלמה רוטשילד: פה הולך להיות מרכז רווחה של בית החולים, כאן יהיו קצת חנויות, לובי מפואר שיוכלו לשבת קצת.

<שלמה רוטשילד: אם הם רוצים לגשת מפה לפארק הם יוכלו לצאת.

<שלמה רוטשילד: נרד למטה למחלקת היולדות.

<שלמה רוטשילד: (בהמשך הסיור)

<שלמה רוטשילד: אנחנו נמצאים במחלקת היולדות החדשה.

<שלמה רוטשילד: סך הכול מחלקות היולדות במעייני הישועה צריכים להיראות כי ליולדת מגיע את מלוא הפינוק.

מכלוף מיקי זוהר: קצת יותר יפה מבית מלון.

<שלמה רוטשילד: יש גם חדרי - - - שליולדת - - - חשוב שתראו חדר אחד לדוגמה, איך נראה חדר.

<שלמה רוטשילד: היא נמצאת פה, כמו שאמרתי, שלושה ימים, כך שיש לה שקט שלושה ימים לפני שהיא חוזרת הביתה, קצת שקט.

לאה פדידה: יפה ממש.

<שלמה רוטשילד: חדר האוכל.

<שלמה רוטשילד: הפינוק של היולדות, על זה אנחנו מאוד שמים דגש, זה חדר שיש לכל מטופלת אלא אם כן היא אחרי ניתוח או משהו, שהיא צריכה להיות מול האחיות, אז זה מיטה אחרת.

לאה פדידה: זה חדר של ארבעה?

<שלמה רוטשילד: חדר של שלוש.

<שלמה רוטשילד: אנחנו יודעים לצמצם, שבחדר הזה לא יהיו שלוש.

<שלמה רוטשילד: יש לה מיטה מתכווננת שלה, אם היא רוצה את השקט שלה אז הדבר הזה סגור וזה יוצר לה מעין חדר שלה.

<שלמה רוטשילד: אם היא רוצה לדבר עם חברותיה היא פותחת.

<שלמה רוטשילד: יכולים לעשות את זה כחדר קרובות משפחה - - -

לאה פדידה: מסיבת פיג'מות.

<שלמה רוטשילד: קורה שיש פה אמא ובת שבאו ביחד ללדת.

יעקב אשר: אתה יודע שאחד הסיפורים הנפוצים כאן, בבני ברק, שנכנס האבא הביתה ויש שני זאטוטים על הרצפה, אחד אומר 'הנה סבא הגיע', הוא אומר 'לא, הנה אבא הגיע', ושניהם צודקים.

<שלמה רוטשילד: אני גאה להציג לכם את ד"ר לובין, מנהל היילודים.

<שלמה רוטשילד: ד"ר לובין, חברת הכנסת פדידה, יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת זוהר וחבר הכנסת יעקב אשר ומנהלת הוועדה.

<שלמה רוטשילד: תן סקירה קטנה על העבודה היומיומית שלך בפגייה, יילודים.

<דניאל לובין: למעשה מחלקת יילודים ופגים מקבלים את הילדים מחדר לידה, מחדר ניתוח, כשהילדים הבריאים ואלה שהם מעל שבוע 36 מגיעים או לכאן או לקומה 3.

<דניאל לובין: זו המקבילה, בפועל זה אותו סוג ילדים, יש איזה שהיא קבוצה קטנה קצת יותר למעקב בקומה 3, אבל פחות או יותר זו אותה מחלקה.

<דניאל לובין: המבנה הסיעודי כאן הוא שהצוות משותף לשתי הקומות, גם הרופאים שותפים לשתי הקומות והאחראית היא על שתי הקומות, זאת אומרת זו מחלקה אחת מפוצלת לשתיים.

<דניאל לובין: המספרים הם סדר גודל של 12,000 לשנה, זה 1,000 לחודש.

<דניאל לובין: השהייה כאן היא שלושה ימים וחמישה ימים, זה יותר מהמקובל.

<דניאל לובין: הילדים האלה, דרך שליטה בתוכנה מחולקים למעשה לשלוש קבוצות, קבוצת היילודים שהם לחלוטין אמורים להיות למעשה אצל אמא ללא שום עיסוק מקצועי מעבר לבדיקה בקבלה, בדיקה בשחרור ופעולות השגרה בקבלה.

<דניאל לובין: קבוצה שתיים, למעקב רפואי שהוא בעיקר מעקב של אחיות עם השתתפות מסוימת של רופאים, אבל לא ממש קפדנית.

<דניאל לובין: וקבוצה שלישית מסומנת אוטומטית במחשב בקבלה למעקב קפדני של רופא.

<דניאל לובין: ללא המחשב, ללא התוכנה הזאת לא נוכל להשתלט על הקבוצה וזה דבר מאוד חשוב וזה מסדר לנו וזכה גם לתשבחות עצומות על ידי האמריקאים שהיו כאן.

יעקב אשר: זה משהו ייחודי פה?

<דניאל לובין: כן, זה משהו ייחודי, שכמעט רצתה לקחת אותי למטה שלהם, לנסוע להראות להם את הרעיון הזה.

<דניאל לובין: זה מייצר שליטה מאוד טובה על המערכת, זה גם הרבה מאוד בקרות ואנחנו רואים שזה מאוד טוב לקחת ציבור גדול של מטופלים ולמקד לפי סיכון וכו'.

<דניאל לובין: הקבוצה היותר משמעותית זו אותה קבוצה שהולכת לפגייה.

<דניאל לובין: פגייה זה למעשה טיפול נמרץ יילודים ופגים, כלומר יילוד חולה, חס וחלילה מומים, מחלות, או יילוד שהלידה שלו או שאחרי הלידה משהו נראה לא בסדר, או שיש מידע על משהו, הם הולכים לפגייה וזה כמובן הפגים.

<דניאל לובין: אנחנו ב-300 קבלות בשנה, בערך 6,000 ימי אשפוז וטיפול נמרץ.

<דניאל לובין: זה מוגדר בארץ לפי הקטגוריה עכשיו של התמריצים בינוני, אנחנו קבוצה בינונית.

<דניאל לובין: למרות שמספר הלידות מאוד גבוה בציבור שלנו יחס הפגים ללידות הוא יותר נמוך, זו תופעה זהה בשערי צדק, תופעה זהה בלניאדו, אנחנו ערים לזה, יודעים את זה וזה נושא שהוא לחלוטין ברור מספרית.

<דניאל לובין: לא חשוב עכשיו הסיבות, כנראה טיפולי פריון, כל מיני.

<דניאל לובין: 300 ילדים, 6,000 ימי אשפוז, זה בקנה מידה בינלאומי פגייה גדולה, בהחלט גדולה.

<דניאל לובין: יש לנו ספירה א' של מה שהיה וספירה ב' זה מה שיש.

<דניאל לובין: הספירה החדשה מתחילה ב-2012-2013 כשלמעשה ההנהלה אישרה לנו בקשה לעבור הסבה לשיטת סימון שהתפתחה בארצות הברית לפני 30 שנה וזחלה שם בשקט ולמעשה אנחנו היינו בית החולים במקביל לכפר סבא, שני בתי החולים היחידים שניגשו לפרויקט.

<דניאל לובין: זה אושר מיידית, אני מוכרח להגיד, ב-5 שניות, וזה הביא לכאן מדריכה אמריקאית שאז הייתה המדריכה הראשית, היום היא ראש הפדרציה הבינלאומית.

<דניאל לובין: מה שקרה, זה היה בום, כלומר אף אחד לא מילל ולא פילל את גודל האפקט והמשמעות של כל התהליך הזה.

<דניאל לובין: התהליך הזה חרג הרבה מעבר למה שהיה צפוי והגיע היום למצב שהתוצאה שלנו היא פשוט התוצאה האובייקטיבית במדדי האיכות, אני לא מדבר על התמריצים, התמריצים זה לא איכות, לתמריצים יש מרכיב איכות מאוד קטן, מה שכתוב בעיתון אתמול הוא כותרת שגויה, זה לא איכות הפגיות, אלא זה ההשקעה בפגיות וזה שונה לגמרי.

<דניאל לובין: מבחינת כמות זיהומים, הישרדות, כמות סיבוכים ומומים, אנחנו נמצאים במקום שלא יתואר והמספרים פשוט דמיוניים.

<דניאל לובין: יש לנו אחיות שהגיעו מבתי חולים אחרים, הן פשוט בשוק מוחלט, זה כאילו עולם אחר לחלוטין.

<דניאל לובין: אנחנו מנסים להביא הסברים, מנסים לחקור, זה ברור לחלוטין שזה נובע מהשיטה הסיעודית וזה נובע גם ככל הנראה מ-100% הזנת חלב אם לפגים קטנים.

<דניאל לובין: זה פרויקט עצום של אחיות שבנוי מתהליך מובנה, ערכות מובנות שממש הולכים לכל אמא ואמא של פג קטן וממש מייצרים תהליך של סיוע אחד לאחד.

יעקב אשר: נושא הדרכה להנקה ו - - -

<דניאל לובין: הדרכות מסיביות, למרות שהפגים קטנים, זה מאוד מאוד משמעותי.

<דניאל לובין: היום הספרות והמדע רק מגלים עד כמה, אנחנו לא הבנו אפילו עד כמה זה חשוב.

<דניאל לובין: כל יום שעובר זה מסתבר להיות קולוסטרום לפג, כל הנושא של מיקרוביו, הגנות, מערכת חיסון, דברים קריטיים לפג והאוברול יצא תוצאה דמיונית.

<דניאל לובין: למעשה ב-2014 היינו ב-365 יום ללא זיהום, מעניין שהזיהום הראשון היה בדיוק ביום ה-365, זה היה ילד עם מום קשה מאוד במערכת החיסון, אבל לא חשוב, ואז התחיל עוד מונה של 60 יום ו-40 יום ואז פתאום בא מונה של 404 יום שהסתיימו באיזה זיהום.

<דניאל לובין: קיבלנו סופגניות מהמנהל כי זה היה בדיוק בחנוכה.

<דניאל לובין: ועכשיו, למשל, למרות שפורסם זיהום, זה היה מקרה אחד שמאז 103 ימים אין לנו זיהום.

יעקב אשר: בלי עין הרע.

<דניאל לובין: יספרו לכם ומדברים ורודפים אחריי שאנחנו בבעיית דיווח, שהאפס במעייני הישועה הוא בעיית דיווח.

<דניאל לובין: לא היה ולא נברא, זה אפס מוחלט ללא שום קריטריון נלווה, זה לא סינון בקריטריונים.

<קריאה: לא מאמינים ש - - -

<דניאל לובין: מסתובב סיפור, באים אליי אנשים ממשרד הבריאות, יש להם מידע שהבעיה שלנו זה דיווח.

לאה פדידה: האם בפגיות אחרות גם מקפידים על חלב אם?

<דניאל לובין: השיעורים הרבה יותר נמוכים.

<דניאל לובין: בתמריצים זה ציון, אנחנו ב-100% וזה הרבה יותר נמוך.

<דניאל לובין: עכשיו, כשיקימו את בנק חלב אם, באפריל, אנחנו מקווים שזה יהפוך להיות הרבה יותר גבוה.

יעקב אשר: זה ייכנס יותר למודעות.

לאה פדידה: אולי עדיין יש קסם בחלב אם.

יעקב אשר: אתה רואה כמה שהסבתות צודקות בלי ללמוד באוניברסיטה.

<דניאל לובין: נכון.

<דניאל לובין: הגילויים הכי מודרניים של המדע האחרון, ממש בשנים האחרונות, בתחום הזה רק מגלים כמה הסבתות צודקות.

יעקב אשר: עוברים על זה 40 שנה ובסוף הסבתא בת 90 צודקת.

<דניאל לובין: נכון.

<שלמה רוטשילד: תודה רבה.

<שלמה רוטשילד: (בהמשך הסיור)

<שלמה רוטשילד: אנחנו נכנסים עכשיו למחלקה הפנימית של בית החולים.

<שלמה רוטשילד: דיברנו על הנושא של קדושת החיים וכל הדבר הזה, נלך לפרופ' סורקין לטיפול נמרץ.

<שלמה רוטשילד: אחוזי המונשמים במחלקה הזאת בממוצע לכל מחלקה אחרת הוא פי שניים מכל בית חולים אחר, דווקא בגלל שאנחנו כן משקיעים באותם מטופלים גם בקטע המונשם.

<שלמה רוטשילד: זו המחלקה שאמורה לעבור לבניין החדש עם כל השיפוץ.

<אליהו סורקין: זה טיפול נמרץ כללי.

<אליהו סורקין: בהתייחס, כמו כל בתי רפואה אחרים בארץ, זה חולים שנמצאים בסכנת חיים ממש, בגלל הידרדרות של אחד האיברים החיוניים, אחד או יותר.

<אליהו סורקין: המוסד הזה בעצם - - - חולים שחולים במחלות פנימיות, כמו למשל דלקת ריאות, דלקת קרום המוח.

<אליהו סורקין: כירורגים אין לנו הרבה ויש לנו גם נשים אחר לידה שמסתבכות בגלל העבר שלהן, בעיקר - - - לפני כמה שנים הייתי מנהל טיפול נמרץ באיכילוב, מעל 30 שנה - - -

יעקב אשר: המיתולוגי.

<אליהו סורקין: מאכילוב אמרתי שאני אבוא לכאן, אנשים מבוגרים שאיבדו תקווה וכך הלאה.

<אליהו סורקין: כך אני חשבתי, למרות הכיפה ולמרות - - - הגעתי לכאן והתברר שזה לא נכון, בדיוק ההיפך.

<אליהו סורקין: יש כל מיני סקאלות למיניהן שזה להגדיר את התמותה, שחולה שמתאשפז בטיפול נמרץ כמה זמן, אם הוא יחיה ומה האחוז שהוא יחיה לפי העקומה של מחלתו.

<אליהו סורקין: אנחנו פה, ואני גאה בזה, אנחנו פה נמצאים בערך 50% תמותה פחות מאיכילוב.

<אליהו סורקין: יש דברים אחרים שקורים ורואים אנשים, יש איזה סרטון, יכול להיות ששווה לראות אותו.

<אליהו סורקין: איך זה התחיל?

<אליהו סורקין: זה התחיל שבאיכילוב יום אחד אחד מהרופאים בפנימית אומר לי 'תשמע, יש חולה במצב קשה מאוד', אז אמרתי לרופא צעיר, 'תלך לראות אותה ותגיד מה שאתה חושב', הוא הלך לראות וחוזר ואומר, 'אה, מסכנה, בת 80 פלוס, הכול התמוטט', אמרתי 'בסדר'.

<אליהו סורקין: פתאום בא מנהל המחלקה ואומר לי 'תשמע, תבוא לראות אותה' ואני ראיתי אותה והיו סימנים של אושוויץ, מחנה השמדה, המספר המפורסם הזה, אז אמרתי 'זה, צריך לקבל אותה, אין מה לדבר בכלל', והאישה יצאה מזה לחלוטין.

יעקב אשר: סביר להניח שהיא חיה עוד כמה שנים טובות.

<אליהו סורקין: ברור.

<אליהו סורקין: והיא אמרה לי, 'עכשיו נולדה לי נינה, זה נקמה כנגד יימח שמו שהוא עשה מה שהוא עשה למשפחה שלי'.

<אליהו סורקין: עכשיו אני כאן.

<אליהו סורקין: פה בחדר אחד, אישה בת 102, משהו כזה.

<אליהו סורקין: 102, מי מטפל ב-102?

<אליהו סורקין: אין שר בן 102, אין ראש ממשלה בן 102, עדיין, יכול להיות שיהיה.

לאה פדידה: אולי ביבי יהיה.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו בונים על זה.

<אליהו סורקין: לא רוצה להיכנס לוויכוחים.

<אליהו סורקין: בקיצור, אני רואה את האישה, מנשימים אותה, פתאום אני רואה אישה בת 80, 'ד"ר, החולה שם, כמה זמן היא תהיה מאושפזת בטיפול נמרץ?

<אליהו סורקין: ', 'למה, גברת?', 'אני הבת שלה, אין לי כוח, אני רוצה לטפל בנינים שלי'.

<אליהו סורקין: החולה הזאת הלכה הביתה.

<אליהו סורקין: יש פה דברים שאני לא יכול להסביר אותם ברפואה פשוטה.

יעקב אשר: אחד מהם הזכרתי רק לפני שבועיים.

<אליהו סורקין: הרב שטיינמן זה משהו אחר.

מכלוף מיקי זוהר: הרב שטיינמן, זה כבר לא קשור אליך, הוא סוגר עניינים לבד שם.

<אליהו סורקין: בדיוק.

<אליהו סורקין: תרשו לי דקה, אני חושב שפה זה הרבה יותר משמעותי מ - - -

יעקב אשר: אגב, ד"ר סורקין טיפל ברבין, נכון?

<אליהו סורקין: לא, הניסיון שלי זה מנחם בגין ז"ל.

<אליהו סורקין: כשהוא היה מאושפז, הוא אומר, 'ד"ר, אתה מבזבז את הזמן היקר שלך', אני אומר לו 'למה?', 'אני בסדר, יש חולים אחרים שנדרשים לטיפול'.

<אליהו סורקין: דבר כזה אני לא זוכר.

לאה פדידה: הוא היה איש מיוחד.

<אליהו סורקין: זאת אישה בת 92 שהגיעה לפנימית במצב אנוש, אמרנו 'בסדר, נקבל אותה', הניסיון שלנו אומר ש - - - תסתכלו, בת 92.

לאה פדידה: יפה, תבורך.

<אליהו סורקין: זה העניין.

יעקב אשר: פה עד 120 זה לא איחולים, זה מטרה.

<שלמה רוטשילד: ותודה לבלה ולכל צוות הסיעוד המיוחד שעושה פה עבודת קודש.

<שלמה רוטשילד: תודה רבה.

לאה פדידה: לפי העבודה פה נצטרך לאחל יותר מ-120.

<שלמה רוטשילד: כן, לשם זה הולך.

<שלמה רוטשילד: (בהמשך הסיור)

<שלמה רוטשילד: פה אנחנו רואים את הכניסה לחניון של מה שהופך לבית חולים חירום עם שתי דלתות ההדף הגדולות שיש בכניסה, שבמקרה הצורך - - - תרשו לי להכיר לכם את פרופ' שטראוס, מנהל המערך הפסיכיאטרי.

<שלמה רוטשילד: חבר הכנסת יעקב אשר, חבר הכנסת מיקי זוהר, חברת הכנסת פדידה.

<ישראל שטראוס: ברוכים הבאים.

<שלמה רוטשילד: בבקשה, השרביט אצלך.

<ישראל שטראוס: הבניין הזה, אנחנו פתוחים כבר שנה, קצת יותר משנה.

<ישראל שטראוס: יש לנו מרפאה של 15 שנה, 12,000 ביקורים בשנה.

יעקב אשר: היא הייתה בקרוונים.

<ישראל שטראוס: יש לנו אשפוז יום שבע שנים, שזה טיפול באנשים מגיעים ביום וחוזרים הביתה.

<ישראל שטראוס: השינוי בתפיסה זה כל הבניין הזה, עם המחלקות שפתחנו לפני שנה.

<ישראל שטראוס: אני הגעתי לכאן, הייתי סגן מנהל בבאר יעקב 17 שנה, כעובד מדינה, באתי לכאן כי זה שינוי בתפיסה בפסיכיאטריה מכמה סיבות.

<ישראל שטראוס: קודם כל זה המערך הפסיכיאטרי הראשון בארץ שאין כפייה, כולם מסכימים.

<ישראל שטראוס: אם יש טיפול החולים מסכימים להגיע ולקבל טיפול, אין קשירות, אין מסגרת קשירות.

מכלוף מיקי זוהר: היה דיון אצלנו בקשר לחבר'ה שמגיעים אזוקים.

<ישראל שטראוס: אין דבר כזה, אין קשירות.

<ישראל שטראוס: מה שאנחנו עושים פה, הרבה לפני שקרן נויבך עשתה את כל הבלגן, בצדק חלק מזה, כי היה יותר מדי, ועכשיו אנחנו עושים משהו שאין כפייה בכלל והכול מבוסס על זה שאצלנו לחולה נפש לא צריך להיות פחות מחולים שמקבלים שבר ברגל.

<ישראל שטראוס: תמיד כשאני מדבר על סטיגמות, אני עורך ראשי של ז'ורנל בפסיכיאטריה, גם יושב ראש של אתיקה רפואית בפסיכיאטריה, כשאני שואל אנשים כמה היו בביקור אצל מישהו בבית חולים פסיכיאטרי, כמעט אין, אנשים לא מגיעים, אבל לביקור למישהו עם דלקת ריאות או שבר, אנשים יגיעו.

<ישראל שטראוס: יש איזה שקט, כי אין קול, לכן חולי נפש גרים בתנאים תת אנושיים לפעמים, עם 6 ו-10 בחדר.

<ישראל שטראוס: מה שאנחנו בנינו פה, שאין את זה בארץ, זה לא אומר שזה כל כך מיוחד, אני חושב שמגיע להם, אבל אין את זה בכל הארץ, זה ברמה הכי גבוהה בארצות הברית, איפה שלמדתי.

<ישראל שטראוס: אני במקור מדרום אפריקה, אבל למדתי שם, אז אני יודע מה שצריך, מה מגיע להם והתנאים שיש להם זה תנאים טובים.

<ישראל שטראוס: אין צפיפות, יש הרבה צוות, לכן אין צורך לקשור אותם.

<ישראל שטראוס: אפילו שהחולים מאוד קשים אין צורך להגיע לזה.

<ישראל שטראוס: אנחנו בנינו מערך פה מבוסס על הכול בהסכמה של dignity ותנאים טובים, גם במשאבים, גם בתשתית.

<ישראל שטראוס: זה מה שיש פה.

<שלמה רוטשילד: אז בואו נראה, בואו נתחיל ונראה את זה תוך כדי הליכה.

<שלמה רוטשילד: מה שהוא לא יגיד לכם, מה שראינו במחקרים שעשינו, הרבה מהאנשים שנכנסים לאשפוז פעם ראשונה בבריאות הנפש, הם יוצאים עם טראומה מכל מיני צורות טיפול שלהם.

<שלמה רוטשילד: בעצם פה, אתם רואים, לפרופ' שטראוס אין בעיה עם הדברים האלה, הם משתמשים באותם שירותים, הם אוכלים באותו חדר אוכל, אין את הטיפולים הקשים האלה.

<ישראל שטראוס: בעצם מה שיש פה, יש שם מרפאה לילדים, יש לנו שירותי אשפוז רק למבוגרים.

<ישראל שטראוס: אנחנו מטפלים גם בילדים בהפרעות אכילה ומחלקות לנשים וגברים בנפרד.

לאה פדידה: יש הפרעות אכילה גם במגזר החרדי?

<ישראל שטראוס: לא רק זה, הפרעות אכילה, מקרה קשה אצל - - -

לאה פדידה: חשבנו שזו מחלה של חילוניים שמשועבדים לצורה.

<ציפי-מעייני הישועה: אנחנו נמצאים בדירה טיפולית, דירה שמשמשת מענה למשפחות שמתמודדות עם בעיות נפשיות.

<ציפי-מעייני הישועה: פתחנו את זה לילדים לפני 12 שנה ומאז ראינו שלא מספיק לטפל בילד, מגיע ילד, אחרי שנה מגיע עוד אח במשפחה ועוד, יש פה משפחות ברוכות ילדים אז ראינו כמה וכמה ילדים שמגיעים לטיפול ואז הבנו שצריכים לתת מענה משפחתי מחבק, מכל הכיוונים.

<ציפי-מעייני הישועה: מגיעות לפה משפחות שבעיקרון מתאימות למרכזי הורים וילדים שכבר קיימים בעיר, אבל הם לא מקבלים אותם בגלל שיש להם קומורבידיות, הם גם עם בעיות נפשיות וגם מוכרים לרווחה ואז הם נהדפו ממרכזי ההורים והילדים הקיימים.

<ציפי-מעייני הישועה: כאן הם מגיעים בערך בין שלוש לארבע פעמים בשבוע.

<ציפי-מעייני הישועה: כרגע זה בפיילוט, אבל זה במראה של דירה, הם מגיעים בשעות הצהריים עד שעות הערב והם בעיקר מודלינג, איך מכינים ארוחת צהריים, איך מקבלים ילד שמגיע מבית הספר, איך משכיבים לישון, מה נכון ומה לא נכון.

<ציפי-מעייני הישועה: הם יושבים כאן בחדר, כאן יש מצלמה וכאן הצוות יכול לראות איך הם משחקים, רואים אינטגרציה בתוך המשפחה, משחק הורה וילד.

<ציפי-מעייני הישועה: הצענו לאמא לשחק עם ילד, היא אמרה 'מה, אני ילדה?

<ציפי-מעייני הישועה: מה פתאום שאני אשב על הרצפה ואשחק?'.

<ציפי-מעייני הישועה: בישלה כאן אם הבית עוגיות עם ילדה בת 9, היא אמרה לה 'פעם ראשונה שהיא ראתה ערבוב של קמח וביצים ושנוצר בצק'.

<ציפי-מעייני הישועה: כל מערכת התמיכה במשפחה היא כל כך חלשה שלא היה ממי לראות מודלינג נכון, איך עושים דברים אחרים.

<ציפי-מעייני הישועה: יש לנו כרגע שש משפחות, יש לנו עשר שלאט לאט בקליטה, אנחנו פותחים במקביל עוד חדר כזה בצד השני בשבועיים הקרובים כדי לקלוט עוד משפחות.

<ציפי-מעייני הישועה: הטיפול בסוף במשפחות האלה, אי אפשר לטפל בהם בנפרד, זה רק ביחד, זה בשיתוף פעולה, עם ביטוח לאומי, עם הג'וינט, עם הרווחה, רק כשכולם ייתנו ידיים ביחד נצליח להרים את זה לטיפול.

יעקב אשר: זה כמו כישורי חיים להורים.

<ציפי-מעייני הישועה: מטפלים בהתחלה ישבו במקומות והם הדריכו את ההורים מה נכון להביא לבית הספר לילד.

<ציפי-מעייני הישועה: לא נכון שילדים יאחרו ויגיעו בעשר כדי להכין להם פסטה בבוקר.

<ציפי-מעייני הישועה: למשל, זה חלק מהשיח.

<ציפי-מעייני הישועה: או נכון להשכיב ילדים לישון בשעה שמונה וחצי.

<ציפי-מעייני הישועה: דברים נורא נורא פשוטים שאף אחד לא סיפר אותם להורים, לא גילו להם איך להיות הורים.

<ישראל שטראוס: חלק מהתפקיד שלנו במערך, לא רק לטפל באנשים בבית החולים, אלא גם לצאת לקהילה.

<ישראל שטראוס: זה חלק מהתפקיד שלנו כבית חולים קהילתי, שזה מושג, זה גם אתיקה רפואית עכשיו, לשתף חלק מהידע שיש לרופא עם הקהילה.

<ישראל שטראוס: לכן אנחנו עושים ימי עיון, גם לקהילה, גם לנשים אחרי לידה, גם להוריד סטיגמה, שזה בסדר, שיש בעיות בתוך משפחה אבל יש טיפול.

<ישראל שטראוס: נגיד אנשים סובלים מאובססיה, OCD קשה ביותר ויש טיפול ולכן רואים את זה, אנשים מגיעים.

<ישראל שטראוס: אנחנו פונים, אנחנו עושים פגישות גם עם רבנים וגם עם עסקנים וגם ללמד מתי צריך להפנות, מתי לא, איך אפשר לעזור בקהילה, מה זה דיכאון, מה זה פסיכוזה.

<ישראל שטראוס: אנחנו פונים לקהילה וחלק מזה זה זה.

<ישראל שטראוס: זה אומר שיש בעיות במשפחה, אבל אפשר לטפל בזה, אין בושה בזה, לא צריך להתבייש, כי אנשים סובלים.

יעקב אשר: זה דברים שפעם לא היו מדברים עליהם.

יעקב אשר: היום עושים כינוס כאן בבית החולים ושמים מודעות בכל העיתונות החרדית שיש כינוס על בריאות הנפש.

יעקב אשר: לא היה דבר כזה פעם, לא היו כותבים את המילים האלה.

<ישראל שטראוס: עצם הדבר שיש בניין כזה עם השם של אחד מהגדולים מהקהילה החרדית, זה אומר שזה בסדר.

<ישראל שטראוס: אין בושה בזה.

לאה פדידה: זה נתן לזה הכשר.

<ציפי-מעייני הישועה: עשינו כנס על הפרעות אכילה.

<ציפי-מעייני הישועה: את שאלת קודם אם יש הפרעות אכילה במגזר החרדי ועשינו כנס.

<ציפי-מעייני הישועה: כאן באולם יש בערך 250 מקומות, אמרנו רק לבני משפחה, לאנשים שמתמודדים עם הפרעות אכילה ויהיה זמן לשאלות ותשובות.

<ציפי-מעייני הישועה: שעתיים לפני שהתקיים הכנס העברנו את זה לאולם ממול, עם 500 מקומות, כי מההרשמה ראינו שאין מקום, כל העיר תלינו שלטים שהאולם עבר לשם ואנשים עמדו.

<ציפי-מעייני הישועה: זאת אומרת לראות 600 נשים, נשים רק, שהגיעו לשמוע על הפרעות אכילה כי זה קרוב אצלם, זה אומר שהעבודה נעשתה.

<ישראל שטראוס: מה שד"ר רוטשילד עשה עם הבניין הזה, זה הסטיגמה, אומרים שחרדים לא רוצים לדבר.

<ישראל שטראוס: אנחנו מדברים על חרדים, אבל זה לא רק חרדים, אנחנו פותחים לכולם, זה דתיים ויש לנו גם חילוניים שמגיעים, כי יודעים שזה - - - אבל עצם הקיום של זה, זה בסדר, אין בושה.

<ישראל שטראוס: לדוגמה יש לנו קבוצות של משפחות וחשבנו שאף אחד לא יגיע והיה לנו למשפחות במחלקה פעם בחודש, זה ירד לפעם בשבועיים ועכשיו זה פעם בשבוע.

<ישראל שטראוס: הם צמאים לקשר, גם בין המשפחות, זה תמיכה.

<ישראל שטראוס: חלק מזה זו ההתקדמות בעניין של ידע של מחלות נפש, אנחנו יודעים שאין הבדל בין פסיכוזה לבין לחץ דם גבוה, זה אותו איזון של איזה חומר בתוך הגוף.

<שלמה רוטשילד: אתם צריכים לסייר בבית חולים אברבנאל כדי להבין איזה מרחק שנות אור יש במעורבות בין פה לבין אברבנאל.

<שלמה רוטשילד: זה פשוט המאה ה-21.

<ישראל שטראוס: אני חוזר על מה שאמרתי, אני לא חושב שמה שיש לנו זה משהו מיוחד, אני חושב שזה מגיע לכולם, אבל מה שהם השקיעו פה זו דוגמה וזאת הסיבה וזה היה מה ששכנע אותי לבוא לכאן כי זה משהו אחר, זה גישה אחרת.

<ישראל שטראוס: אם יש הרבה מרווח ושטח וצוות ומיומנות, כי יש גם שיטות איך לא להיכנס, לדוגמה, לקשירות, יש שיטות, צריכים מיומנות, אז אין צורך להגיע לזה.

<שלמה רוטשילד: מה שהזכירה ציפי לפני רגע, שזה קשור לחברי הוועדה, בעצם חלק מהפעילות פה נופלת בין הכיסאות, זה לא קשור לבריאות, לפעמים זה קשור לרווחה.

<שלמה רוטשילד: אנחנו לקחנו את זה ופה צריך לדעת איך לחבר את הרווחה והבריאות ביחד.

יעקב אשר: אולי זה נושא באמת שאתה צריך, ממשק בין שני הדברים האלה כי זה נופל בין הכיסאות.

יעקב אשר: גם התמכרויות, כל הדברים האלה נופלים בין הכיסאות בין שני המשרדים האלה.

<ציפי-מעייני הישועה: בדרך כלל מי שסובל גם וגם מקבל לא ולא, לא מקבל פעמיים כן, מקבל פעמיים לא.

<ישראל שטראוס: אתם יכולים ממש לראות שיש משהו פה שאין בשום בית חולים בעולם, יש מרפאה שלכל רופא, פסיכולוג, יש חדר המתנה משלו, אז אין חדר המתנה אחד גדול שכולם יושבים ביחד.

<ישראל שטראוס: כדי לשמור על כבוד האדם ו - - - לכל חדר רופא יש חדר המתנה משלו.

<שלמה רוטשילד: אני בהחלט בגישה שבית חולים צריך להיות בית חולים כללי שבתוכו מחלקות פסיכיאטריות.

<שלמה רוטשילד: שלא יהיה בית חולים אברבנאל, בית חולים לב השרון ואז הם נהנים מ - - -

<ישראל שטראוס: ימי אשפוז ממוצע אצלנו בין שבוע ל-10 ימים, פחות ממשרד הבריאות, יש הרבה - - - שאנשים נמצאים כאן פחות, הסיבה לכך, שיש יותר צוות ובעיקר אנחנו מתחילים טיפול מהיום הראשון.

<ישראל שטראוס: אנחנו עובדים ביחד עם סל שיקום, היום יש סל שיקום ואנחנו מכניסים אותם ל - - -

מכלוף מיקי זוהר: יש אנשים שפגועים - - - יש גם כאלה שצורכים כימיקלים, סמים קשים?

<ישראל שטראוס: אנחנו עושים את הכול.

<ישראל שטראוס: לפי האוכלוסייה יש פחות סמים, יש פחות אלימות, אבל המחלות עצמן, אנשים לא פחות חולים.

<ישראל שטראוס: אני הייתי 17 שנה במשרד הבריאות, הייתי מנהל מחלקה - - -

לאה פדידה: אמרת שיש גם סל שיקום - - -

<ישראל שטראוס: יש כל מיני דברים שאנחנו נותנים לחולים שהם לא מקבלים שם, כי יש לנו אופציה, כי קופת חולים לא משלמים עבור - - - אז אנחנו נותנים את זה.

<ישראל שטראוס: יש סוג של חדר יותר גדול, אבל יש חולים שאני לא רוצה להפריע להם.

<ישראל שטראוס: זה שיש דתיים זה לא אומר שאין טלוויזיה, יש טלוויזיה, אבל הכול לפי ה - - -

<שלמה רוטשילד: לא אישרו לנו את הבניין בלי מקומות לעישון לדברים האלה.

<שלמה רוטשילד: משרד הבריאות הכריח פתרון לעישון.

לאה פדידה: כן, אתה רוצה להכניס אותם לעוד סטרס?

<ישראל שטראוס: אין קשירות פה, אבל יש חדר בידוד, אם יש צורך.

<ישראל שטראוס: 15 חודשים השתמשתי בחדר בידוד, זה לא קשירה, 15 דקות ארבע פעמים.

<ישראל שטראוס: זהו, ארבע פעמים ל-15 דקות, בדרך כלל אנשים באי שקט שעוברים ומאפשרים לעצמם את הזמן.

יעקב אשר: יש מכנה משותף של קדושת החיים שדיברנו לכבוד.

<ישראל שטראוס: בבית חולים ממשלתי יש קשירות שעות כל יום.

<ישראל שטראוס: אין צורך בזה, למה?

<ישראל שטראוס: כי יש מרווח, אין צפיפות, זה שניים בחדר, אמבטיה בחדר, יש חדר כושר, אתם תראו עכשיו.

<ישראל שטראוס: אין צורך בזה.

<ישראל שטראוס: אני רוצה להראות לכם עוד שני דברים.

<ישראל שטראוס: זה בית החולים היחיד בארץ שלא סוגרים את החדרים.

<ישראל שטראוס: בית חולים פסיכיאטרי בכל העולם, חולה קם בבוקר, סוגרים את החדר שלו בין תשע עד שלוש אחר הצהריים.

<ישראל שטראוס: פה אין, אני חושב שזו זכות של חולה שתהיה גישה לחדר שלו כל היום.

<ישראל שטראוס: אנחנו פותחים, תמיד זה פתוח.

<ישראל שטראוס: אם יש חולים שלא - - - עכשיו זה הזמן לנוח, אנשים לא בקבוצות וטיפולים.

<ישראל שטראוס: זה חדר ריפוי ועיסוק, יש מחשבים, משחקים, מוזיקה, שירים.

<ישראל שטראוס: יש שלושה מרפאים בעיסוק במחלקה.

<ישראל שטראוס: זה החדר היחיד שאני סוגר במשך היום, למה?

<ישראל שטראוס: כי צריך השגחה.

<ישראל שטראוס: אנחנו נותנים פעם בבוקר, צהריים וערב והאנשים נורא אוהבים את זה, רוצים רק להיות כאן יותר מהקבוצות וזה מאוד חשוב, יש הרבה מתקנים - - -

לאה פדידה: זה גם מוציא רגרסיות פה.

<ישראל שטראוס: דרך אגב, יש מחלקת נשים למעלה בדיוק אותו דבר.

<ישראל שטראוס: (ישיבת סיכום)

מכלוף מיקי זוהר: קודם כל אני מודה להנהלת בית החולים על האירוח המופלא, על פתיחת השערים ובאמת על היכולות לתת לנו את התמונה במלואה, מה שנקרא.

מכלוף מיקי זוהר: באמת מצאתי בבית החולים הזה, לפחות מבחינתי, כסוג של מודל, מודל לחיקוי, בהרבה מאוד פרמטרים.

מכלוף מיקי זוהר: אני חושב שמהפכת הבריאות שמדינת ישראל חווה בשנים האחרונות, אנשים לא כל כך שמים לב לזה, אבל אני כמי שעורך הרבה דיונים בנושא הבריאות כן שם לב לזה, מהפכת הבריאות מתחילה קודם כל באנשים רציניים, עם מוח יצירתי, עם אמביציה, שעושים פעולות חשובות כדי באמת לשנות את מערכת הבריאות ופגשתי לא מעט כאלה.

מכלוף מיקי זוהר: אז היום פגשתי את המנכ"ל המכובד מאוד שבאמת מראה יצירתיות אמיתית וגישה ניהולית מאוד מאוד מיוחדת.

מכלוף מיקי זוהר: פגשתי גם את חברי, יושב ראש בית החולים אסותא באשדוד, שוקי שמר, שמביא גם דברים מיוחדים בשיטת הניהול שלו.

מכלוף מיקי זוהר: בגישה שלו בבית החולים אצלו אין יותר סבסוד של הדברים האלה שקופות החולים - - - הוא עכשיו הולך לשנות את השיטה, שהיום הייתה מקובלת, זה בנושא ההתחייבות וכדומה, הוא הולך לעשות שינוי משמעותי בעניין הזה.

יעקב אשר: מה זה אומר?

מכלוף מיקי זוהר: הוא אומר שאת הנושא של בתי החולים, מה שנקרא הסבסוד שמשרד הבריאות נותן, הוא לא רוצה להיות שם, הוא רוצה שהכסף ישולם לו ישירות, לא רוצה שום סבסודים.

מכלוף מיקי זוהר: זה דבר שאני חושב שזו מהפכה אמיתית, מהפכה מעניינת, צריכים לחשוב על זה.

מכלוף מיקי זוהר: היום מה קורה?

מכלוף מיקי זוהר: היום בעצם כל הזמן מחכים לסבסוד של משרד הבריאות, שמשרד הבריאות יסבסד.

<שלמה רוטשילד: והוא לא מגיע.

מכלוף מיקי זוהר: והוא לא מגיע.

מכלוף מיקי זוהר: אז מה אומר שוקי שמר?

מכלוף מיקי זוהר: הוא אומר 'אני לא רוצה את הסבסוד, אני רוצה כסף ישירות, מי שרוצה לקבל פה שירות, שישלם לי פה ישירות'.

מכלוף מיקי זוהר: דבר כזה זו מהפכה אמיתית.

מכלוף מיקי זוהר: אני לא יודע איך משרד הבריאות יאכל את זה, אבל זו מהפכה אמיתית שלדעתי המוח היצירתי החדש שיש היום בשוק הבריאות, שזה אנשים איכותיים שיודעים לנהל, יכול להביא לשינוי אמיתי במצב הבריאות במדינת ישראל, במיוחד בקטע הכלכלי.

מכלוף מיקי זוהר: צריכים לזכור, כשיש גירעונות רמת הבריאות יורדת וכשיש איזון תקציבי רמת הבריאות עולה.

מכלוף מיקי זוהר: לכן המהפכות הללו והשיטות הניהוליות הללו בעיניי הן דבר מבורך ואני מברך על זה.

מכלוף מיקי זוהר: לגבי המסקנות שלי מהדיון הזה.

מכלוף מיקי זוהר: ראשית, הוועדה מתכוונת לפנות לשר הבריאות ולבקש ממנו להקצות מיטות נוספות לבית החולים מעייני הישועה על מנת לפתוח את יכולותיו לקבל כאן מה שיותר ציבור.

מכלוף מיקי זוהר: לעניות דעתה של הוועדה הציבור שמגיע למעייני הישועה מקבל שירות מעולה וטוב יהיה אם יוכלו לקבל ציבור נוסף מעבר לציבור שמקבלים היום.

מכלוף מיקי זוהר: לשם כך צריך גם מיטות.

מכלוף מיקי זוהר: הוועדה באמת התרשמה באופן עמוק מהמחלקה הפסיכיאטרית בבית החולים מעייני הישועה וקוראת למשרד הבריאות להפוך את המחלקה הזו לפיילוט כלל ארצי בכל רחבי הארץ בכל בתי החולים שקיימים.

מכלוף מיקי זוהר: לגבי הנושא של אברבנאל, למשל, אני כן רוצה שהוועדה תשקול אפשרות לסייר שם, לנסות להבין מה ההבדל בין מחלקה כזאת איכותית לבין מחלקה אחרת במדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: ברגע שאנחנו נראה את ההבדל יהיה לנו קל יותר להסביר מה הצורך ועד כמה הוא עצום.

מכלוף מיקי זוהר: יתכבדו בכירי משרד הבריאות שעוסקים בנושא אולי לבוא לכאן ולראות איך זה צריך להיראות, אני מניח שהם כבר יודעים, ואם צריך גם לסגור את אברבנאל, לא נורא, שיסגרו את אברבנאל, שיפתחו אחד חדש ברמה המתאימה, כי אני חושב שזה דבר שיש בו הרבה מן האמונה הבסיסית של כל אדם, בלי שום קשר אם הוא דתי או לא דתי, לכבד את החלש, לדאוג לחלש, לעזור לחלש.

מכלוף מיקי זוהר: אנשים שמגיעים לסיטואציות כאלה לא מגיעים לפה כי הם רוצים להיות, כי זה מה שנגזר עליהם מהקדוש ברוך הוא ותפקידינו להקל על סבלם במידת האפשר וזה דבר מבורך ואדיר בעיניי.

מכלוף מיקי זוהר: זה בסך הכול לגבי הדברים.

מכלוף מיקי זוהר: כמובן יתר הדברים, קצרה היריעה, אבל אני חושב שההתנהלות של בית החולים מעייני הישועה היא באמת מודל לחיקוי והוועדה אומרת שאפשר לעשות חיל גם בפריפריה חברתית.

מכלוף מיקי זוהר: זו דוגמה כיצד אפשר לייצר סיטואציות חיוביות לציבור מסוים גם אם הוא משתייך לפריפריה חברתית.

מכלוף מיקי זוהר: זאת אומרת שאין תקרת זכוכית כפי שלפעמים תשמעו מאנשים שהיום כל כך יודעים מה זה פריפריה.

מכלוף מיקי זוהר: גם בפריפריה, אם זה חברתית ואם זה גיאוגרפית, אפשר להגיע לטופ לא פחות מאזורי המרכז.

מכלוף מיקי זוהר: וזו המסקנה המרכזית, כמובן שאשמח שחברי הוועדה יאמרו כמה דברים לפני שנסיים וננעל את הסיור שלנו.

יעקב אשר: אני אגיד אולי שתי מילים.

יעקב אשר: מה שראינו כאן, אני מתאר לעצמי שחלק מחברי הוועדה והנלווים כשאמרו סיור בבני ברק, בית חולים וזה דמיינו לעצמם צורות כאלה ואחרות ומה שאנחנו רואים פה, וזה מה שאנחנו יודעים, שהקהילה החרדית יודעת לשמר מאוד מאוד את העבר ואת הדברים הבסיסיים.

יעקב אשר: זה כביכול אנטי מודרניזציה, אבל מצד שני אתם רואים מה שיש כאן, מה שאין במקומות אחרים, זה חדשנות וזה מערכות מחשוב וזה רופאים עם רעב רק להפוך את זה לידידותי ולנגיש.

יעקב אשר: איפה הייתם מקבלים הרצאה כל כך הרבה זמן כמה הוא משקיע בדברים כדי שלא תהיה לו קשירה אחת לעולם פה במתקן הזה.

יעקב אשר: אני חושב שזה אחד הדברים שאני בטוח שאתם לוקחים איתכם מהסיור הזה.

יעקב אשר: אתה אמרת את זה בצורה של פריפריה ואני אומר גם מבחינת התדמית שלפעמים אוהבים ליצור.

יעקב אשר: ראינו גם קו משותף של קדושת כבוד החיים וקדושת כבוד האדם.

יעקב אשר: מה שאנחנו רואים כאן בבניין הזה ראינו כמה נאבקים על קדושת החיים, על כל דקה של כל אדם שנמצא כאן, וזה לא משנה מה יקרה הלאה, וכמה נאבקים כאן באמת על הכבוד של האדם והפרטיות שלו וההרגשה הטובה שלו.

יעקב אשר: זה כמו להסתובב בבית מלון, אני חושב שזה בהחלט היה יכול להיות גם בית מלון במצב שלו היום.

יעקב אשר: אני רוצה להודות לך.

יעקב אשר: אולי דבר אחד שרציתי להגיד כשהיינו על הגג, צריך לראות איזה צורה לאתגר, אתה יודע, חלק גדול מהעבודה שלנו זה לאתגר את הפקידים, לאתגר את משרדי הממשלה, אחד הדברים ששכחנו אולי לדבר עליהם זה גם הכניסה או היציאה מכביש גהה.

יעקב אשר: המיקום של בית החולים הזה הוא במיקום מדהים, הוא מטפל בכולם, חילונים, חרדים, אין שום בעיה, אבל הבעיה שהכניסה היא רק מתוך בני ברק.

יעקב אשר: אנחנו יושבים על כביש גהה - - -

מכלוף מיקי זוהר: איך אפשר לעשות את זה?

יעקב אשר: יש תכנית כזאת.

לאה פדידה: הוא הראה לנו, יציאה, חיבור לכביש 4.

מכלוף מיקי זוהר: אפשר לפנות למשרד התחבורה.

מכלוף מיקי זוהר: הוועדה פונה למשרד התחבורה ומבקשת ממנו לתת מענה לגישה לבית החולים.

יעקב אשר: מאחר שמדובר בכביש 4 זה קצת בעייתי, אבל עדיין רכבי חירום, אמבולנסים, כניסה ויציאה.

יעקב אשר: זה קשה מאוד, אני מכיר את זה, אני התחלתי את התכנית הזאת עוד כשהייתי ראש עיר, למשרד התחבורה קשה מאוד לבלוע את זה.

יעקב אשר: אתגור, לאתגר אותם, אולי דיון או משהו בדבר הזה.

יעקב אשר: כמובן האתגר הזה של מיטות נוספות.

יעקב אשר: ואני רוצה שוב להודות לך, מיקי, ולהגיד שוב פעם את מה שאמרתי בהתחלה, אתה לא היית צריך לשבור סטיגמות, בגלל שמבחינתך באמת, ואין הרבה חברי כנסת כאלה, זה הולך ונהיה הרבה יותר טוב, אני בטוח שיש עוד מצטרפת חדשה למועדון - - -

לאה פדידה: שהייתה מאוד מופתעת.

יעקב אשר: נכון?

יעקב אשר: את תיכף תגידי את זה ודאי יותר טוב ממני, אבל שוב, מיקי, הוא באמת דוגמה של אדם שאצלו הציבור החרדי והציבור החילוני והמסורתי, הספרדי והאשכנזי, וגם דאגה לציבור האזרחים הערביים, אצלו זה מגיע באמת, ואני אומר את זה כעדות אישית, כעסקן חרדי, כחבר כנסת חרדי, שמיקי תמיד נמצא איתנו במאבקים הצודקים, הוא רואה את זה בעיניים שלו.

יעקב אשר: אני מאחל לך שתמשיך הלאה, אל תפחד מאף אחד והלוואי ירבו כמותך.

מכלוף מיקי זוהר: בעזרת ה', תודה לך.

<עוזי שי: אני הייתי רוצה ברשותכם כמה מילים.

<עוזי שי: שמי ד"ר עוזי שי, אני הפסיכיאטר המחוזי של מחוז תל אביב מזה 17 שנה ואני מלווה את העיר בני ברק.

<עוזי שי: אני רוצה להגיד לכם, נעשתה פה מהפכה, פשוט מהפכה מדהימה, וזה כמובן בעזרת פרנסי העיר והרבנים וההתלהבות של שלמה והחזון שלו וכל הנושא הזה של הורדת הסטיגמה של חולי הנפש שהיו עד אז ספונים בבתים שלהם ולא יכולים לצאת בגלל הפחד מה יגידו.

<עוזי שי: אין ספק שנעשתה פה מהפכה אדירה ואני רוצה להגיד, בלי שום קשר, כל הנושא של פסיכיאטריה בארץ וחולי הנפש, אנחנו נמצאים בחצר האחורית של החברה הישראלית, אוכלוסייה מוחלשת שאין לה קול, הורים מסכנים ואומללים.

<עוזי שי: אתה יודע, זו מחלה כרונית שמלווה את המשפחה לאורך כל החיים ואם באמת אפשר להרים קול וצעקה דרך הוועדה הזו, אתה מקבל את זה כ - - -

מכלוף מיקי זוהר: אגב, הוועדה עשתה לא מעט דיונים בנושא קיפוח של אוכלוסיות עם לקויות והיינו גם בסיורים בדרום בגופים הללו והתרשמנו לא לטובה ואפילו גם הבאנו אותם לידי שינויים ודיונים חשובים והבאנו להם ביקורות.

מכלוף מיקי זוהר: פה לא נצטרך להביא ביקורת, הכול פה בסדר גמור, אבל במקומות אחרים כשהיינו צריכים להיכנס לעובי הקורה נכנסנו, כי אנחנו חושבים בדיוק כמוך, שהאוכלוסיות הללו הן האוכלוסיות הכי רגישות ויש משמעות אדירה - - -

<עוזי שי: ואין להם קול.

<עוזי שי: אין מי שיצעק את הצעקה שלהם.

מכלוף מיקי זוהר: כשאני נאמתי את נאום הבכורה שלי בכנסת אמרתי שהעולם עומד על שלושה דברים, על התורה, על העבודה ועל גמילות חסדים, וזה בדיוק בעיניי ככה, גמילות חסדים.

מכלוף מיקי זוהר: אדם שקשה לו ואין לו, לשמור את החסד ולעזור לו ולא להפקיר אותו, גם לאלה שקשה להם ואין להם.

מכלוף מיקי זוהר: זה דבר שאני מסכים איתך לחלוטין.

מכלוף מיקי זוהר: חברת הכנסת פדידה, בבקשה.

לאה פדידה: אני קודם כל חייבת וידוי, כשחשבתי שאני מגיעה לבית חולים בתוך בני ברק לא חלמתי שאני אראה את מה שראיתי היום, אז יישר כוח ותודה לחבר הכנסת מיקי על ההזדמנות הנפלאה.

לאה פדידה: יש פה משהו מאוד שמח ומשהו מאוד עצוב.

לאה פדידה: מאוד שמח לראות שאם נותנים לאדם שנופל לחולי או לפגיעת נפש או לכל דבר אחר את האמצעים ואת הכלים אז הוא יכול, אז הוא יכול להוסיף שנה ולהתרפא והוא יכול לחיות בכבוד, ולצערנו הרב זה לא בכל מקום.

לאה פדידה: לכן צריך לעשות את הכול לבחון באמת מה הצרכים של האדם על מנת שנוכל לעזור לו בתקופה הכי קשה לו, כשהוא חולה או פגוע או נפגע ואתה רוצה לסמוך, אתה רוצה לסמוך שבית החולים יעשה את הכול בשבילךָ או בשבילךְ על מנת באמת לחזור בבריאות שלמה ובמוטב.

לאה פדידה: יש פה גם משהו מאוד חם עם הסגל הרפואי, תמסור להם את תודתנו, אני בטוחה שהם שותפים, שהם קיבלו אותנו בסבר פנים יפות, ראינו איך הם ניגשים לחולים, איך הם מדברים.

לאה פדידה: סליחה, מה שמך?

לאה פדידה: - - - הוא מדבר כל כך עם המון אמפתיה על התאורה והתמונות וכן הלאה.

יעקב אשר: כאילו שזה הבית שלו.

לאה פדידה: אלה אנשים שצריכים להיות עם שליחות מיוחדת.

לאה פדידה: אז קודם כל תודה על ההזדמנות, יישר כוח ואני מקווה ומאמינה וסמוכה ובטוחה שנמשיך בסיורים האלה ובדברים האלה שיעלו לסדר היום, שילמדו מכאן את הדברים הטובים.

לאה פדידה: ואם נוכל להביא איזה שהיא בשורה של החלמה בכבוד, תודה.

מכלוף מיקי זוהר: אז אני אסכם את הדיון במשפט אחד, שהדובר אולי ישמע אותו טוב, איזה כותרת מעניינת, שהביקור במעייני הישועה המחיש את פערי הבריאות במדינת ישראל רק מהצד ההפוך, שמעייני הישועה מבחינת יכולת השירות הבריאותי שהוא נותן מראה כמה יש לעוד הרבה מאוד מקומות אחרים לשפר.

מכלוף מיקי זוהר: אז מפה הבנו את הפערים דווקא מהצד השני, אתם הראיתם את החוסר במקומות האחרים.

מכלוף מיקי זוהר: אני מאחל לכם תמיד להיות בסיטואציה הזו, שבה אתם באמת מהווים דוגמה לאחרים ולא חלילה משהו אחר.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה, הישיבה נעולה.