הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 177, 2017-11-20 11:00

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אני פותחת את דיון הוועדה בנושא השקת דו"ח בטרם לאומה 2017, היפגעות ילדים בישראל ולאחר מכן אנחנו נדון בתכנית הלאומית לבטיחות לילדים, שהובלנו והכנסנו לתקציב המדינה כבר בשנה החולפת.

יפעת שאשא ביטון: השקנו אותה בצורה חגיגית במרס האחרון ואנחנו ננסה להבין את תמונת המצב ולראות איך אנחנו מתקדמים בתכנית הכל כך חשובה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אקדים ואומר שאולי בהתייחסות כוללת אנחנו מצמצמים את רמת ההיפגעות בקרב ילדים, אבל אנחנו רחוקים-רחוקים-רחוקים מתמונת המצב שהיינו רוצים לראות.

יפעת שאשא ביטון: לצערנו, אם אנחנו בוחנים רק את השנה הנוכחית אל מול השנה הקודמת, בשנה קודמת עמדנו על 117 ילדים שנהרגו, אנחנו היום כבר נמצאים על כ-121 והשנה טרם הסתיימה.

יפעת שאשא ביטון: מה שאומר שאנחנו צריכים להישאר במלוא הכוח והמרץ כדי לראות איך אנחנו מצמצמים את התופעה, ממגרים אותה.

יפעת שאשא ביטון: התכנית הלאומית לבטיחות ילדים אמורה לתת מענה לעניין הזה ואני חושבת שהאיכות שלה, או היא תוכיח את עצמה רק אם אנחנו באמת נוכל לראות ירידה במספרים, גם של ילדים שמתים כתוצאה מתאונות וגם של ילדים שנפגעים כתוצאה מתאונות.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר כאן במאמר מוסגר, אנחנו כל הזמן מדברים על אותן ארבע כיתות שנמחקות מדי שנה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו קצת שוכחים להזכיר את כל עשרות אלפי הילדים שנפגעים בהיקפים כאלה ואחרים, חלקם עד כדי נכויות מאד מאד גדולות וגם הם בעצם כחלק מהפגיעה של היפגעות בלתי מכוונת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפתח עם השקת הדו"ח של שנת 2017.

יפעת שאשא ביטון: ארגון בטרם שותף לאורך כל הדרך בשנתיים האחרונות איתי ועוד הרבה לפני שהגעתי עם יושבי הראש האחרים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אורלי.

<אורלי סילבינגר: תודה רבה.

<אורלי סילבינגר: בוקר טוב לכולם.

<אורלי סילבינגר: אני ממש ממש רוצה להודות לך, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, על הזכות הגדולה לעבוד איתך על הנושא הזה ועוד יותר על הזכות הגדולה להציג את הנתונים של הדו"ח המדהים הזה פעם ראשונה בחדר הזה, שהוא כל כך חשוב לילדים – ביום הילד הבין לאומי.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<אורלי סילבינגר: אז אני אתחיל.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר וטוב שאת מזכירה, אנחנו אמנם נציין את יום זכויות הילד בשבוע הבא כאן בכנסת בצורה חגיגית, עם הרבה מאד ילדים שיגיעו מכל רחבי הארץ, אבל זה נכון.

יפעת שאשא ביטון: היה צריך לפתוח עם זה שהיום זה יום הזכויות הבין לאומי.

<אורלי סילבינגר: את מלכת הילדים וזה המקום שמציגים בו את הנושא.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה אורלי.

<אורלי סילבינגר: אז בוקר טוב לכולם ותודה שכיבדתם אותנו בנוכחותכם.

<אורלי סילבינגר: אנחנו באמת חופשים היום את דו"ח בטרם לאומה 2017, שזאת תמונת מצב היפגעות הילדים במדינת ישראל, ממש נכון לנתונים הכי עדכניים שיש לנו, גם בארץ וגם מן העולם.

<אורלי סילבינגר: אנחנו נמצאים במצב שבו 116 ילדים מתים כל שנה בישראל מתאונות.

<אורלי סילבינגר: אני מודיעה לכולנו שאם חס וחלילה הייתה מחלה במדינה שהייתה הורגת 116 אנשים, כנראה ששר הבריאות לא היה ישן בלילה, כי מתחת לחלון שלו היו עומדים ונאבקים על הזכות למגר את זה.

<אורלי סילבינגר: אז 116 ילדים זה מספר מאד מאד גדול.

<אורלי סילבינגר: זאת הסיבה הראשונה לתמותה של ילדים לא רק בארץ, גם בעולם, אבל בהחלט בישראל זה מספר שהוא עצום.

<אורלי סילבינגר: אם אנחנו מנסים להשוות את זה למשהו אחר, אנחנו מדברים על ארבע כיתות א' שנמחקות מפני האדמה כל שנה.

<אורלי סילבינגר: 20,000 ילדים מתאשפזים כתוצאה מההיפגעות שלהם.

<אורלי סילבינגר: זאת אומרת שההיפגעות קצת יותר חמורה.

<אורלי סילבינגר: הממוצע לילד מאושפז הוא כארבעה ימים ולצערנו הרב כל שנה 202,000 ילדים פונים לחדרי מיון.

<אורלי סילבינגר: בואו נדמה את זה ברמה יומיומית, כל שלוש דקות נכנס במדינת ישראל לחדר המיון ילד כי הוא נפגע בתאונה, לא כי הוא חולה.

<אורלי סילבינגר: לא כי הוא עבר איזו שהיא מחלה; ויתרה מזאת, אנחנו פה בחדר 10 דקות, ב-10 דקות האלה בממוצע ארבעה ילדים פנו לחדר מיון כי הם נפגעו בתאונה.

<אורלי סילבינגר: כל יום 520 ילדים פוקדים את חדר המיון כי הם נפגעו בתאונה, לא כי הם חולים.

<אורלי סילבינגר: אוכלוסיית הילדים במדינת ישראל מונה כ-2,600,000 ילדים.

<אורלי סילבינגר: אני עוברת הלאה קצת להשוואות בין לאומיות.

<אורלי סילבינגר: אם אנחנו מסתכלים בגרף שעומד מולנו, אנחנו רואים בעצם את גרף ההשוואה הבין לאומית בין מדינות ב-OECD.

<אורלי סילבינגר: החדשות הכי קשות זה שישראל עומדת באותו מקום 15 שנים בהשוואות הבין לאומיות.

<אורלי סילבינגר: מוצג פה בעצם דירוג מדינות ה-OECD.

<אורלי סילבינגר: בצד השמאלי של הגרף אנחנו רואים את המדינות שדורגו בין השנים 1995 ל-1997, כאשר המדינות למעלה הן המדינות שנמצאות במקום הטוב יותר בנושא בטיחות ילדים.

<אורלי סילבינגר: המדינות התחתונות במקום התחתון.

<אורלי סילבינגר: בצד הימני של הגרף אנחנו רואים את אותן מדינות, כאשר המדידה הייתה בין השנים 2011 ל-2013 ובואו נראה מה מאד מעניין בגרף.

<אורלי סילבינגר: מדינות שהעלו את רמת הבטיחות מיוצגות בחוטים ירוקים.

<אורלי סילבינגר: ואנחנו רואים שלמשל לוקסמבורג עברה ממקום שהוא פחות או יותר בשליש העליון של הטבלה, להיות ראשונה בדירוג.

<אורלי סילבינגר: מדינות אחרות שירדו בצורה משמעותית הן אלה שמקושרות בחוטים אדומים.

<אורלי סילבינגר: אנחנו רואים שאנגליה ירדה מהמקום השני בשבעה מדרגים, אבל מה שהכי קשה זה לראות שישראל עומדת באותו מקום ושיפרה את המצב שלה, שוב בהשוואה בינלאומית, רק במקום אחד.

<אורלי סילבינגר: מה שאומר שאנחנו נמצאים במקום רע באמצע.

<אורלי סילבינגר: במקום ה-22 מתוך 35 מדינות ה-OECD.

<אורלי סילבינגר: אם אנחנו מסתכלים על המקום הזה, אנחנו מבינים שהתכנית הלאומית לבטיחות ילדים מהווה אתגר מאד משמעותי עבור כולנו, כי כנראה שאיחוד הכוחות ומפת הדרכים זה מה שעזר למדינות ה-OECD האחרות לעשות את קפיצת המדרגה והשינוי.

<אורלי סילבינגר: אבל אם אנחנו רוצים קצת יותר להיות ספציפיים, באותן 15 שנים שעל פניהן מתרחשת ההשוואה הזאת, במדינת ישראל מתו 1,654 ילדים כתוצאה מתאונות בבית, במרחב הציבורי, במוסדות חינוך ובדרכים.

<אורלי סילבינגר: אני עכשיו לוקחת את אותה השוואה ולוקחת רק את שבע המדינות שעשו את השינוי הכי גדול בהיפגעות ילדים.

<אורלי סילבינגר: מה שאנחנו רואים זה שהמדינות הטובות, כמו למשל אסטוניה, הצליחו להביא לירידה של 76% בתמותה.

<אורלי סילבינגר: אם מדינת ישראל, שעשתה ירידה במהלך אותן שנים של כ-53%, הייתה מצליחה לעשות את השינוי שעשתה אסטוניה או מדינות כמותה, אז היינו מצליחים לחסוך חייהם של עוד 61 ילדים.

<אורלי סילבינגר: הם אנחנו עושים חשבון, במקםו 116 ילדים כל שנה, היה לנו מספר הרבה יותר קטן והיינו מגיעים למצב שהרבה הרבה פחות ילדים היו נפגעים כל שנה והיינו מדברים על 61 ילדים שמתים בשנה ולא המספר שאנחנו מכירים – 116.

<אורלי סילבינגר: זאת אומרת היו נחסכים חייהם של 55 ילדים.

<אורלי סילבינגר: מה שאומר שהפער גדול וגם ההזדמנות מאד מאד גדולה.

<אורלי סילבינגר: יחד עם זאת, צריך להיות גם מאושרים מהתוצאות שהצלחנו לעשות עד כה ובכוחות משותפים בכל זאת, לאורך 15 שנה, אני רק רוצה להסב את תשומת ליבכם.

<אורלי סילבינגר: ההשוואות הבין לאומיות הן 18 שנים ולכן ראינו 53% בשקף הקודם.

<אורלי סילבינגר: ההשוואות הלאומיות מדברות על 15 שנים ולכן אנחנו רואים פה בגרף הזה ירידה בתמותה של 46%, ירידה באשפוז של 26%.

<אורלי סילבינגר: עדיין אין לנו ירידה בפניות למיון.

<אורלי סילבינגר: יש לנו עדיין עבודה.

<אורלי סילבינגר: אנחנו עדיין בניתוחים של הדו"ח הזה כדי להבין בדיוק למה יש ירידה במקום אחד ואין ירידה במקום אחר.

<אורלי סילבינגר: אגב, מה שכן יכול להסביר את זה, זה כל מיני תהליכים שקשורים למדיניות בריאות ולהיווצרותם של כל מיני תחליפים בדרך.

<אורלי סילבינגר: אם אנחנו עכשיו עושים עוד הזדמנות של כניסה פנימה, אנחנו רואים שבכל רמות ההיפגעות, גם בתמותה, גם באשפוז וגם במיון, הסיבה המובילה לתמותה היא דווקא תאונות בית ופנאי ובואו נעשה רגע את ההבחנה.

<אורלי סילבינגר: תאונות דרכים הן מאד ברורות.

<אורלי סילבינגר: כל מה שהוא לא תאונת דרכים הוא תאונת בית ופנאי בהשוואה הזאת.

<אורלי סילבינגר: ובעצם מה שאנחנו רואים, שיש לנו תהליך של מהפך.

<אורלי סילבינגר: בפעם הקודמת שהצגנו את הדו"ח הראינו שהסיבה המובילה לתמותה בהיפגעות ילדים היא תאונות דרכים.

<אורלי סילבינגר: ואז עמדנו על סדר גודל של כ-61%.

<אורלי סילבינגר: היום אנחנו נמצאים בתחילתו של מהפך ואם אנחנו משווים בין תאונות הדרכים לבין תאונות בית ופנאי, אנחנו רואים שתאונות הדרכים בדירוג שלהן ירדו ב-10%.

<אורלי סילבינגר: קודם כל זה אומר שיש ירידה יותר גדולה בתאונות הדרכים, אבל בהשוואה ביניהן, תאונות הבית והפנאי תופסות מקום הרבה יותר גדול.

<אורלי סילבינגר: כשאנחנו מגיעים כבר להסתכל על מראת האשפוז והמיון, אנחנו רואים ששם תאונות בית ופנאי הרבה יותר משמעותיות ואגב אחד ההסברים לנושא הזה, כשתאונת דרכים היא קטלנית, יש לה הרבה יותר ייצוג דווקא בראי התמותה ופחות בראי המיון והאשפוז.

<אורלי סילבינגר: אנחנו רואים באמת שברמת תאונות בית ופנאי במיון יש להם ייצוג של 87%.

<אורלי סילבינגר: זאת אומרת כמעט 88% מהילדים שפונים לחדר מיון עקב היפגעות, הם מתאונות בית ופנאי ולאו דווקא תאונות הדרכים.

<אורלי סילבינגר: בואו נסתכל איך זה נראה ברמת מגמות לאורך השנים.

<אורלי סילבינגר: אם אנחנו מסתכלים על הקו התחתון, הצהוב, שמייצג לנו תאונות בית ופנאי – תאונות בית ופנאי ירדו רק ב-35%, כמעט 36%, בהשוואה לגרף העליון שהוא הקו האדום, שמדבר על תאונות דרכים.

<אורלי סילבינגר: תאונות דרכים ירדו בתקופה הזאת ב-53%.

<אורלי סילבינגר: אנחנו רואים שבהתחלה הפער בין שתי הסיבות היה גדול מאד, בהמשך הפער קטן, מה שמראה לנו בגרף הקודם ואני אראה לכם, שתמותה מתאונות בית ופנאי ותמותה מתאונות דרכים כמעט זהים.

<אורלי סילבינגר: אנחנו רואים את הקווים כמעט מתחברים.

<אורלי סילבינגר: אחת ההשערות לסיבות האלה זה שבנושא תאונות דרכים יש קודם כל השקעה בין לאומית ובעקבותיה גם השקעה מאד גדולה גם ברמה הלאומית וברגע שיש השקעה כלכלית, אנחנו יודעים שיש לזה גם ראי בתוצאה, אם עובדים כמובן נכון ועושים את העבודה הנכונה.

<אורלי סילבינגר: אנחנו ניגשים קצת יותר להבין מי הנפגעים שלנו.

<אורלי סילבינגר: אז קודם כל תינוקות ופעוטות נפגעים יותר בבית.

<אורלי סילבינגר: ילדים ובני נוער נפגעים יותר בדרכים.

<אורלי סילבינגר: ועוד נתון מעניין, בנים נפגעים יותר מבנות.

<אורלי סילבינגר: ככל שעולה רמת החומרה, כך גם רמת ההיפגעות של הילדים גדולה עוד יותר.

<אורלי סילבינגר: מה שמאד מעניין, זה שאם אנחנו הולכים על קבוצות סיכון מאד ספציפיות, שתי קבוצות הסיכון הספציפיות הן גילאי לידה ועד ארבע, גילאי 15 עד 17, כאשר אמרנו הילדים בגילאים הצעירים נפגעים בבית והילדים בגילאים היותר מבוגרים נפגעים בעיקר בדרכים וכנוסעים ברכב.

<אורלי סילבינגר: אני הולכת צעד אחד קדימה ואנחנו רוצים לראות לא רק איזה גילאים בסיכון, אלא גם איזה אוכלוסיות בסיכון.

<אורלי סילבינגר: יש לנו פה שני נתונים מעניינים מאד וחדישים ברמת הידע שלנו עד היום.

<אורלי סילבינגר: הגרף הזה הוא קשה ואני אנסה להסביר אותו, מה שנקרא בפירוט קל.

<אורלי סילבינגר: אנחנו לקחנו ורצינו לבדוק עד כמה ילדים חרדים נמצאים בסיכון.

<אורלי סילבינגר: זאת הייתה תחושה אל מול הנתונים.

<אורלי סילבינגר: מה שעשינו, חילקנו בתוך כלל היישובים היהודים וקראנו לזה רמת חרדיות.

<אורלי סילבינגר: חילקנו את הקבוצות של היישובים היהודים לארבע קבוצות.

<אורלי סילבינגר: הקבוצה הראשונה מראה מעט חרדים ביישוב ובקבוצות שלוש וארבע, יישובים שהרוב שלהם הם חרדים.

<אורלי סילבינגר: איך עשינו את זה?

<אורלי סילבינגר: ברמת הפיקוח על מוסדות החינוך מצד אחד, הצבעה לכנסת האחרונה בצד השני.

<אורלי סילבינגר: יש קורלציה בין הדברים ואנחנו רואים שני דברים מאד מעניינים.

<אורלי סילבינגר: הצבע הצהוב נותן לנו תמונה של פנייה למיון.

<אורלי סילבינגר: הצבע הכתום נותן לנו תמונה של אשפוז.

<אורלי סילבינגר: הצבע הכתום כהה חמרה נותן לנו את תמונת המצב של התמותה.

<אורלי סילבינגר: הספרה אחת מציינת את ממוצע התמותה של ילדים.

<אורלי סילבינגר: כל מה שנמצא פה מעל הספרה אחת, מציין רמת תמותה גבוהה ביחס לממוצע.

<אורלי סילבינגר: זאת אומרת שאם אנחנו מסתכלים איפה רמת התמותה הגבוהה, יישובים בעלי רוב חרדי שזה 3-4 – הייצוג ביניהם 1-4 ו-1-2 בהקבלה, אנחנו רואים שהסיכוי של ילדים חרדים למות בתאונה ביישובים שהם בעלי רוב חרדי יותר נמוך 1-4, ביישובים שהם בעלי רוב חרדי יותר גבוה – 1-2.

<אורלי סילבינגר: בהשוואה ליישובים שיש בהם פחות רוב חרדי, אנחנו רואים שיש שם באמת קפיצת מדרגה.

<אורלי סילבינגר: אנחנו לא רואים את זה ברמת הפנייה למיון.

<אורלי סילבינגר: אחת ההשערות של צוות המחקר שלנו, זה שברמת יישובים חרדיים יש הרבה מאד פנייה למרכזי טרם וביקור רופא, שאין בהם ייצוג.

<אורלי סילבינגר: זאת אומרת שיש פחות ייצוג לפעילות הזאת, לפנייה הזאת בחברה החילונית, אבל זו פעם ראשונה שאנחנו יכולים להראות בצורה מאד מאד ברורה איפה הילדים החרדיים.

<אורלי סילבינגר: נלך רגע צעד אחד אפילו יותר גבוה.

<אורלי סילבינגר: דיברנו על קבוצות הסיכון, אז אם אנחנו מסתכלים על החברה החרדית, הסיכוי של הילדים בקבוצות הסיכון למות בתאונה ביישובים החרדיים מול היישובים היהודיים הוא פי שניים.

<אורלי סילבינגר: וזה נתון באמת חדש לנו.

<אורלי סילבינגר: בואו נסתכל על קבוצת סיכון נוספת.

<אורלי סילבינגר: קבוצת סיכון נוספת שלנו הם ילדים ערבים בעוד הגרף הכחול תחתון שלנו מראה ירידה בשיעורי תמותה של ילדים יהודים במהלך שנים האלה משנת 2001 ועד 2014.

<אורלי סילבינגר: אנחנו רואים 60% ירידה בתמותה, בהחלט מספר מכובד.

<אורלי סילבינגר: באותה תקופה בהקבלה, הקו העליון שמראה את ירידת התמותה של הילדים הערבים מראה 30%.

<אורלי סילבינגר: זאת אומרת שהירידה בתמותה של הילדים היהודים הייתה פי שניים מזו של החברה הערבית, מה שאומר לנו שזה נתון שמאד מאד מכאיב ונותן לנו את ההבנה שצריך להתעסק ולהתערב הרבה יותר בתוך החברה הערבית.

<אורלי סילבינגר: עוד נתון מעניין בשקף הזה, זה שאם בתחילת הדרך אנחנו ראינו פער בין החברה היהודית, ואנחנו נסתכל עכשיו על החלק התחתון של הגרף ואנחנו רואים שם שיעורי השוואה.

<אורלי סילבינגר: אם בתחילת התקופה הסיכוי של ילד ערבי למות בתאונה היה פי שניים וחצי בהשוואה לילד יהודי, ככל שהתקופה עולה אנחנו עולים בסיכוי של הילד הערבי.

<אורלי סילבינגר: הממוצע של הדו"ח הזה מראה שהסיכוי של ילדים ערבים למות בתאונה הוא היום פי שלושה, אבל אם נלך רק לסוף הגרף, לשנים 2012-2013, אנחנו רואים שאנחנו עולים במיוחד.

<אורלי סילבינגר: אנחנו כבר מגיעים למצב שהסיכוי של ילד ערבי למות בתאונה הוא פי ארבעה בהשוואה לילד יהודי.

<אורלי סילבינגר: אנחנו רוצים להיכנס לעוד רמה.

<אורלי סילבינגר: המאבק בתאונות הדרכים, בתאונות ילדים כנוסעים ברכב וזה נתון מאד מעניין, הצליח בקרב יהודים, אבל לצערי הרב נכשלנו בהצלת הילדים הערבים.

<אורלי סילבינגר: ובואו נסתכל על אחוז השינוי.

<אורלי סילבינגר: בתקופה הזאת משנת 2000 עד שנת 2014, יש לנו ירידה של כמעט 77% בתמותת ילדים יהודים כתוצאה מתאונות דרכים כנוסעים ברכב, לא כלל התאונות.

<אורלי סילבינגר: באותה תקופה מקבילה לא רק שאין ירידה בקרב החברה הערבית, אנחנו מדברים על עלייה בחברה הערבית של כמעט 7%.

<אורלי סילבינגר: זה פער שמבחינתנו נותן לנו הסתכלות מאד עמוקה לראות איפה נקודות ההתערבות קריטיות.

יפעת שאשא ביטון: זה עוד יותר קרוב, אורלי, כי אנחנו רואים שאפשר לצמצם את זה ובצורה מאד משמעותית וצריך לומר את זה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת להוריד את זה ב-77% זה וואו מבחינת ההצלחה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים יותר, אבל זה וואו.

יפעת שאשא ביטון: בעוד שבמקום אחר זה עולה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאנחנו יכולים גם לגעת באצבע במקומות שבהם אנחנו צריכים לטפל ובזה מבחינת אכיפה, מבחינת התרבות, ההתנהלות בעצם שקורית שם, כי זאת תהיה ערובה להצלחה.

<אורלי סילבינגר: לגמרי, לגמרי.

<אורלי סילבינגר: ואם אנחנו כבר בקבוצות סיכון, אני רוצה ללכת לעוד קבוצת סיכון בתוך החברה הערבית.

<אורלי סילבינגר: לצערנו הרב הסיכון של ילדים בדואים למות מתאונה הוא פי שניים, כמעט פי שניים בהשוואה לילד ערבי אחר.

<אורלי סילבינגר: להיות מדויקים – פי 1.7.

<אורלי סילבינגר: אחד מכל חמישה ילדים בחברה הערבית הוא בדואי.

<אורלי סילבינגר: לצערנו הרב, כשאנחנו מסתכלים במראת התמותה, אחד מכל שלושה ילדים ערבים שמת מתאונה, הוא ילד בדואי.

<אורלי סילבינגר: מה שמסביר את הפי 1.7 הזה.

<אורלי סילבינגר: זאת אוכלוסייה שנמצאת בסיכון הרבה יותר גבוה יותר לתאונות ואנחנו באמת מתמקדים בשנים האחרונות באוכלוסייה הזאת יותר.

<אורלי סילבינגר: עוד ממצה מאד מעניין וחדשני שיש לנו, זו פעם ראשונה ואנחנו יכולים לקחת את החברה הערבית והדרוזית, ובאמת לראות את תמונת המצב הספציפית בתוכה.

<אורלי סילבינגר: נתון מאד מעניין, שילדים ערבים ודרוזים נפגעים בעיקר בתאונות דרכים.

<אורלי סילבינגר: היינו חושבים שגם ילדים מהחברה הבדואית ימותו יותר מתאונות דרכים ופה יש לנו בעצם הפתעה.

<אורלי סילבינגר: ילדים במחוז דרום, ילדים בדואים במחוז דרום, מתים בעיקר מתאונות בית וחצר.

<אורלי סילבינגר: אז אם היינו חושבים שהחברה הערבית והדרוזית היא מיקשה אחת, אז גם פה אנחנו רואים שכשאנחנו באים לעשות את המניעה, אנחנו צריכים בצפון ובדרום להתעסק במניעה בדברים שהם קצת שונים.

טלב אבו עראר: אין ספק שזה הבלתי מוכרים.

<אורלי סילבינגר: זה לא רק הבלתי מוכרים, אבל בהחלט שם יש - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא רק בבלתי מוכרים, אבל גם שם זה פגיעה בבית ובחצר.

יפעת שאשא ביטון: בחצר זה כולל דריסה לאחור, נכון?

<אורלי סילבינגר: נכון.

<אורלי סילבינגר: זה בית, חצר בית, כולל דריסה לאחור.

<אורלי סילבינגר: מה שמאד מעניין, אנחנו רואים שילדים מוסלמים - 50% מהתמותה היא בדרך.

<אורלי סילבינגר: ילדים דרוזים – 63% מהתמותה היא בדרך, לעומת ילדים בדואים במחוז דרום – 52% מהתמותה הם בבית ובחצר הבית.

<אורלי סילבינגר: ונכון, אתם צודקים לחלוטין, תאונות דריסה לאחור שהן מאד מאד אופייניות דווקא באותה אוכלוסייה, בהחלט יכולות להיות אחד ההסברים לדברים האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סליחה, המוסלמים פה בשקף הזה כוללים גם את הבדואים בנגב או לא נכלל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הם מוסלמים.

<אורלי סילבינגר: לא.

<אורלי סילבינגר: אנחנו ממש לקחנו את החברה הבדואית - - -

יפעת שאשא ביטון: תראה איזה פירוט.

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה עוד לפרק?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, לא, אבל הבדואים הם מוסלמים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סליחה, זה יכול לשנות את הממוצע לגבי המוסלמים שיותר צפונה, כי בשקלול עצמו זה יכול לשנות.

<אורלי סילבינגר: אני רוצה לחזור בי.

<אורלי סילבינגר: מכיוון שאני לא חוקרת ויושבת בצוות המחקר, אני אבקש מהם שאם טעיתי שיתקנו אותי, בסדר?

<אורלי סילבינגר: לא טעיתי.

<אורלי סילבינגר: אז אולי רק הסבר על זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז המוסלמים הכוונה מהמרכז צפונה, לא כולל הבדואים?

יפעת שאשא ביטון: הבדואים קיבלו יחס מיוחד בפני עצמו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, אבל הוא נכנס גם בתוך הסטטיסטיקה הכוללת, כשאנחנו אומרים מוסלמים ולכן אני רוצה את ההפרדה הזו.

<שרון לוי: כן, אתה צודק.

<שרון לוי: ההשוואה היא יותר ביישובים ערבים, כאשר ההפרדה היא שבדואים בדרום הופרדו מתושבים מוסלמים במחוזות - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: כאילו גם בדואים בצפון נכללים ב-33%?

<שרון לוי: כן.

יפעת שאשא ביטון: אצלנו זה היה פשוט – חילונים, חרדים, דתיים.

יפעת שאשא ביטון: אצלכם כבד.

<אורלי סילבינגר: אז רגע לפני שאני מסיימת, אני רוצה לומר שאני מציגה בפניכם את תמצית הדו"ח.

<אורלי סילבינגר: אני רוצה להודות לצוות החוקרים שלנו שכולל את נטלי ניר ואת יותם אופיר, את אושרי וייס ואת שרון לוי ואת אסתי גולן שישבו ועמלו על הנתונים האלה.

<אורלי סילבינגר: אתם מוזמנים לפנות אלינו, מוזמנים להיכנס לדו"ח שכבר מחר יעלה על אתר האינטרנט שלנו, למי מכולנו שעובד אלקטרונית.

<אורלי סילבינגר: אני רוצה להגיד שהחגיגה של ירידה בתמותה היא תמיד חגיגה טובה, כי כשאנחנו עולים הר גבוה צריך כל הזמן להיות בהזדמנויות.

<אורלי סילבינגר: לצערי הרב אנחנו נמצאים בשנה מאד מאד קשה.

<אורלי סילבינגר: אם הראיתי בתחילת דברי שהדו"ח מראה על ירידה בתאונות ושאנחנו ב-116 ילדים נפגעים, ציינה חברת הכנסת ד"ר יפעת שאשא ביטון, ותרשי לי לתקן אותך מאתמול בערב, 122 ילדים מתו עד היום בתאונות, אלה נתונים עדכניים.

<אורלי סילבינגר: אנחנו אוספים ממש ברמה יומיומית ושעתית.

<אורלי סילבינגר: מתוכם 70 ילדים מתוך החברה הערבית.

יפעת שאשא ביטון: רציתי לטעות הפוך, אבל-.

<אורלי סילבינגר: הייתי מתה לתקן אותך הפוך.

<אורלי סילבינגר: 70 ילדים מתוכם הם מתוך החברה הערבית.

<אורלי סילבינגר: יש לנו באמת אתגר גדול וכל מי שנמצא פה הוא באמת שותף נאמן להזדמנות הבלתי רגילה הזאת לעשות את השינוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סליחה, אולי בעתיד לחדד נקודה, כי כשאומרים ילדים הכוונה מתחת לגיל 18.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל יש מתחת ל-18 גם נהגים היום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אולי כדאי - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, זה מחולק.

יפעת שאשא ביטון: אתה פשוט הגעת אחר כך, אבל זה מחולק לשתי קבוצות סיכון של לידה עד 4 ואחר כך 15 עד 17.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, לא, אני מדבר על ילדים שהם נהגים, שיש להם רישיון נהיגה.

יפעת שאשא ביטון: כן, כן, 15 עד 17 זה תאונות דרכים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי חשוב לראות את האוכלוסייה הזאת, את המקום הזה של נהגים שהם נקראים "ילדים".

יפעת שאשא ביטון: הם ילדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, אבל כשהם ילדים יש להם יותר - - -

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לאורלי ובכלל לכל הצוות של בטרם, שוב, על השותפות לאורך כל הדרך ועל הדו"ח החשוב הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאיסוף הנתונים וניהול של דטא שכזה מוכיח את עצמו ככלי עבודה וזה חלק מהשיח שאנחנו קיימנו גם בתכנית הלאומית לבטיחות ילדים ובהחלט אנחנו יכולים ללמוד ממנו איפה אנחנו יכולים לשים ואיפה אנחנו צריכים לשים את הדגשים, כדי שאנחנו באמת נוכל להביא לצמצום המיוחל, כולל כניסה מאד מפורטת גם בחברות השונות, כדי שאנחנו באמת נהיה מדויקים עם מה שאנחנו נרצה לבוא ולעשות אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעשה את זה בצורה כזו שידבר חבר כנסת ואיש מקצוע, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אז חברת הכנסת נורית קורן שהייתה כאן לפני כן, את רוצה לדבר עכשיו?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

נורית קורן: כן, בקצרה.

נורית קורן: אני רוצה להגיד באמת תודה לבטרם שהם עושים דברים מצוינים עבור ילדים ודואגים לזה שהילדים לא ייפגעו ומלמדים את ההורים הרבה מאד דברים.

נורית קורן: הנושא הזה חשוב וכאוב ביותר, כי אנחנו צריכים כמה שיותר לעשות הכל כדי להגן על הילדים ובמיוחד באוכלוסייה הערבית, ששם באמת בתקופה האחרונה גם כן יש הרבה מאד היפגעות של ילדים בתאונות דרכים וכנראה שצריך לחנך וכנראה שצריך לדאוג גם לתשתיות ולכל הדברים, כדי שלא ייפגעו ילדים.

נורית קורן: ומי ייתן ולא ייפגעו ילדים, שזה הדבר החשוב ביותר בשבילנו.

נורית קורן: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך חברת הכנסת נורית קורן.

יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות רוצה להתייחס לדו"ח, עוד לפני שניכנס לתכנית הלאומית?

<איתמר גרוטו: תראי, בסך הכל קודם כל אני מודה לבטרם על ההצגה ועל המעורבות שלהם ועל איסוף הנתונים.

<איתמר גרוטו: בהחלט בטרם - - -

יפעת שאשא ביטון: פרופסור איתמר גרוטו ממשרד הבריאות.

<איתמר גרוטו: נותן את הכיוונים שאליהם אנחנו צריכים ללכת ואיפה צריך להשקיע.

<איתמר גרוטו: התכנית שלנו באמת מוכוונת לדברים האלה.

<איתמר גרוטו: אנחנו נראה את זה תיכף, כשנתייחס לפי קבוצות הסיכון, איך מחלקים את המשאבים.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

<מירי כהן: אני יכולה להוסיף?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, לדו"ח?

<מירי כהן: כן, לדו"ח עצמו.

<מירי כהן: אני חושבת שהדו"ח באמת הראה כאן תמונה יפה מאד, אמנם עצובה, אבל יפה מאד בפילוח של הנתונים.

<מירי כהן: אני חושבת שהיום, בשנים האחרונות אנחנו יותר שמים דגש.

<מירי כהן: לא מדברים על חברה ככלל, אלא חייבים לרדת לקבוצות שגם הנתונים, אבל גם תכניות ההתערבות הן שונות לחלוטין כפי שראינו.

<מירי כהן: אני חושבת שהדגש המיוחד הוא שבתוך האוכלוסייה הערבית יש כל כך הרבה שונות וחייבים להכיל ולהתייחס לתכניות ספציפיות.

<מירי כהן: אין דין הדרום לעומת הצפון, אפילו בתוך הבדואים וכנ"ל לשאר הדברים.

<מירי כהן: אני חושבת שהדו"ח הזה נותן תמונת מצב בדיוק לצרכים האלה, גם לאוכלוסייה החרדית, אבל שלא מדברים יותר, אנחנו כבר לא מדברים בשפה אחידה.

<מירי כהן: חייבים להתמקד וזה הדגש שאנחנו נותנים גם בתכניות התערבות שלנו, אבל בהחלט אני חושבת שזה חשוב מאד לראות את הדברים ולפי זה באמת להתכוונן בתכניות ההתערבות.

<מירי כהן: זה רק מחזק את המגמה הזאת.

<מירי כהן: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה למשרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת ג'מעה, בבקשה.

ג'מעה אזברגה: קודם כל תודה רבה ליושב הראש, ד"ר שאשא ביטון ותודה רבה באמת לבטרם על הדו"ח המפורט והענייני, אבל אנחנו נשארנו ואחרי הכל צריך להבדיל לגבי הנושא של תאונות דרכים.

ג'מעה אזברגה: רק נקודה.

ג'מעה אזברגה: תאונות הדרכים במגזר הן עדיין גבוהות יותר בהרבה מאשר בדו"ח.

ג'מעה אזברגה: אני מדבר על תאונות הדרכים.

יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, אתה מדבר על תאונות דרכים בכלל?

ג'מעה אזברגה: לא.

יפעת שאשא ביטון: כי פה אנחנו מתייחסים רק לילדים.

ג'מעה אזברגה: אחד הנתונים היה על תאונות הדרכים, אבל אני מדבר על תאונות בית ועל מה שקורה.

ג'מעה אזברגה: אין מנוס אני חושב ויש הבדלה בין הכפרים המוכרים והבלתי מוכרים גם בתוך המגזר הבדואי.

ג'מעה אזברגה: הרוב המכריע בעצם בתאונות בית או בתאונות בלתי מתוכננות, זה במגזר הבדואי בדרום.

ג'מעה אזברגה: אבל לדעתי עדיין גם במגזר הבדואי בדרום, את יכולה לחלק גם לכפרים מוכרים וגם לכפרים בלתי מוכרים.

ג'מעה אזברגה: אם אתה יכול לקחת נגיד את הנושא של הפלסטיקה, 60% מהמאושפזים במחלקה הפלסטית בסורוקה זה בדואים ובעיקר מהכפרים הבלתי מוכרים.

ג'מעה אזברגה: זה מוביל אותנו לעניין של ביצוע של ההדרכות שהם עושים, וזו באמת עבודה קדושה מה שהם עושים, בטרם, אבל לדעתי ההדרכות לא צריכות להיות רק לגבי ילדים.

ג'מעה אזברגה: ההדרכות שאתם עושים הן חשובות, אבל גם ההורים.

ג'מעה אזברגה: אנחנו מדברים על העלאת מודעות.

ג'מעה אזברגה: אם העלאת המודעות לא מתחילה מהסוף, זה לא שווה.

ג'מעה אזברגה: אם אתה מתעסק עם הילדים בלבד - - -

יפעת שאשא ביטון: ההורים זה ההתחלה.

ג'מעה אזברגה: אנחנו עשינו את זה בקופת חולים, אז בזמנו כשאני עבדתי בקופת חולים, בתוך הסניף.

ג'מעה אזברגה: עשינו את זה להורים וזה לא מספיק כי צריך גם את הילדים.

ג'מעה אזברגה: זה דבר אחד.

ג'מעה אזברגה: דבר שני, אין מנוס, אין מה לעשות מאשר להתעסק בתשתיות.

ג'מעה אזברגה: התשתיות זה מילה גדולה ומילה מסובכת והרבה תקציבים קשורים במשאבים, והדבר הלא פחות חשוב הוא העניין של המשחקיות של הילדים.

ג'מעה אזברגה: אם לא נוגעים בעניין הזה, אני חושב שמה שאנחנו עושים – הדרכה לבד – זה לא מספיק.

ג'מעה אזברגה: אז צריך גם הדרכה וגם לספק לילד את המתקנים האלה על מנת לבלות את הזמן שלו במשחקים, אחרת זה לא שווה.

ג'מעה אזברגה: ובאמת תודה רבה עוד פעם על נושא מאד מעניין.

<גלית גלעד: יפעת, אם אפשר להגיב.

יפעת שאשא ביטון: כן, אני רק רוצה שנייה ברשותכם להתייחס לנושא של גני השעשועים, שזה חוזר פעם אחר פעם וזה נכון וצריך לדאוג, אבל אני אומר לך יותר מזה.

יפעת שאשא ביטון: גם שם, כשאנחנו מתייחסים לתכנית של בטיחות ילדים, אנחנו מתייחסים אגב גם למגרשי שעשועים, כי גם כשאנחנו צריכים לנקוט זהירות, הנושא של הצללה שאנחנו מקדמים עכשיו, מגלשות שהן חמות.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו נכנסים בצורה הרבה יותר מעמיקה מעבר למה שאנחנו מדברים כל הזמן מעל פני השטח, שזה התשתיות, גני שעשועים וכו', וחשוב לי שאנחנו נישאר רגע ברובד הזה, כדי שנבין שגם במקומות שהם מיועדים לילדים, אנחנו צריכים להיות מודעים וזהירים, כי שם הם נפגעים הכי הרבה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה גלית.

<גלית גלעד: אנחנו נענה מקצועית.

<גלית גלעד: יושבת לצידי שרון לוי שהיא ראש צוות החוקרים שלנו.

<גלית גלעד: אני רק רוצה לומר, אתה יודע, אנחנו מדברים הרבה, יש לארגון בטרם ביחד עם משרד החקלאות תכנית, פרויקט שהוא בקרב יישובי הבדואים המוכרים, לתשע הרשויות.

<גלית גלעד: אנחנו פועלים כבר שנה שלישית.

<גלית גלעד: בשנה הבאה בעזרה רבה של יושבת ראש הוועדה ממשיכים האלה.

<גלית גלעד: תכניות שאנחנו מבינים שנושאות פרי ואנחנו בקרוב נחשוף את הנתונים הרלבנטיים.

<גלית גלעד: אין ספק ששינוי התנהגות הוא גם בתשתיות אבל גם בתרבות הבטיחות.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

ג'מעה אזברגה: יש בקרה על הנושא הזה של הדרכות?

ג'מעה אזברגה: מישהו מבקר?

ג'מעה אזברגה: עוקבים?

<גלית גלעד: כל התכנית מלווה במחקר הערכה ומלווה, עם תוצאות בדוקות ואנחנו לא מתבססים על אינטואיציה.

ג'מעה אזברגה: לא, לא, בסדר גמור.

ג'מעה אזברגה: מה שאתם עושים, אמרתי ועוד פעם זה עבודת קודש, אבל האם מבקרים?

ג'מעה אזברגה: אם עושים בשכונה X את ההדרכה הזו או לא עשו, יש מישהו שמבקר את זה?

ג'מעה אזברגה: אני מדבר על בקרה ספציפית.

<גלית גלעד: בוודאי, בוודאי.

<גלית גלעד: זה פרויקט מאד מאד מורכב, שמבוצע בשיטה מאד מאד מבוקרת ומפוקחת ומקצועית ואנחנו מאד גאים ואנחנו נשמח - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נציג את זה במסגרת התכנית, נכון?

<גלית גלעד: הפרויקט הזה הוא לא במסגרת התכנית הלאומית.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, אבל כחלק מהתכניות שנוספו.

<גלית גלעד: אבל אני מזמינה את חברי הכנסת ואת הוועדה לזכויות הילד להתלוות אלינו לסיור בשטח, לראות את הפעילות מקרוב ולהבין גם מה הקשר של הקהילה לנושא הזה וזה כל פעם מרגש מחדש.

<גלית גלעד: בואו ניתן לשרון רק לענות לך על הסוגיה שהעלית - - -

יפעת שאשא ביטון: על הנושא של תאונות הדרכים.

<גלית גלעד: על תאונות דרכים ועל - - -

<שרון לוי: אני רק רוצה לענות מבחינה ספציפית בדו"ח ובנתון שהצגנו לגבי קבוצות האוכלוסייה.

<שרון לוי: כל הניתוח של קבוצות אוכלוסייה זה ברמת היישוב ובמקרה של הבדואים זה רק שבעה יישובים בדואים בנגב.

<שרון לוי: זאת אומרת זה לא כולל את האזורים שהם לא ביישובים - - -

יפעת שאשא ביטון: לא מוכרים.

<שרון לוי: גם לא מוכרים וגם כי זה חייב להיות מגודל מסוים כדי להיכלל בניתוח.

<שרון לוי: אז אני פשוט חייבת שזה יהיה - - -

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שכל הבדואים שנמצאים כאן הם מכפרים מוכרים.

<שרון לוי: כן, מאלה שהם מספיק גדולים.

<שרון לוי: ולכן אם ניקח בחשבון את מה שאמרתי, שזה נכון שיש בעיות בקבוצות אחרות, הם אפילו לא-.

<שרון לוי: בעצם את זה לא ראינו - - -

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שהמצב הוא חמור עוד יותר בקרב החברה הבדואית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב חמור.

ג'מעה אזברגה: חמור בהרבה.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: מישהו מאנשי המקצוע רוצה להתייחס לדו"ח לפני שאנחנו נצלול פנימה לתכנית הבטיחות?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, שם לפרוטוקול.

<ליאת קרביץ דיין: ליאת, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

<ליאת קרביץ דיין: הנתונים שהוצגו פה על תאונות הדרכים כמובן מוכרים לנו.

<ליאת קרביץ דיין: ספציפית לגבי המגזר הערבי, החברה הערבית, רק חשוב לי להגיד שבשנת 2017 הרשות פיתחה והפעילה תכנית חירום לטיפול של היפגעות בתאונות דרכים בחברה הערבית.

<ליאת קרביץ דיין: במסגרת התכנית הזאת אנחנו עושים פעילויות הסברה, חינוך, הכשרה של אמהות, הכשרה של אנשי דת, שיתופי פעולה עם המשטרה, עם ארגון בטרם, בדגש על ילדים כמובן כדי להוריד היפגעות.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת חאג' יחיא, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קודם כל אני אתחיל בזה שלפי הנתונים שקיבלנו פה, האוכלוסייה הערבית יש לה היפגעות יותר גדולה בכלל בתאונות דרכים ופי כמה מהאחוז שלה בין הנהגים וגם באוכלוסייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל כשאני שומע את המספרים, שמעתי 70 ילדים ערבים בתאונות דרכים, המשמעות היא - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, בתאונות בכלל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בכלל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא בתאונות דרכים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לכם את הפיצול הזה, או אין לכם?

<אורלי סילבינגר: יש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה בתאונות דרכים?

<אורלי סילבינגר: אני לא יודעת להגיד לך השנה.

<אורלי סילבינגר: אוטוטו סוף שנה, יהיה לנו דו"ח מסודר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: טוב, אז מה שאני רואה שהם גם אחוז גדול יחסית בתוך האוכלוסייה בין אלה שנפגעים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי יש לנו נתונים ולכן רציתי לוודא את המספר 70, אבל יש מספר גדול מדי בהיפגעות לכן אני חוזר לשנת 2009.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשנת 2009 הייתה הדרכה בנגב ותאונות הדרכים ירדו דרסטית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשמעות של זה היא שאם אנחנו עובדים על הסברה ואנחנו מכוונים גם להורים וגם לילדים בבתי הספר, זה יכול לעזור כי חשוב מאד שתהיה הסברה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בעניין של מגרשי שעשועים אם אני לא טועה לפני שנה היה פה דיון ואני גם אמרתי שבהרבה מקומות ביישובים הערביים במגרשי השעשועים, המתקנים הם מתקנים שפורקו ממקומות מסוימים, כי שם חידשו והם העבירו אותם ליישובים הערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במיוחד אם אנחנו מדברים על יישובים בלתי מוכרים, אז שם אין מהנדס, אין ראש רשות, אין אפילו מי שיהיה אחראי על זה שהוא ידאג שתהיה בדיקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רק זה, אלא בדיקת תקן כמעט ולא קיימת אז הם לא תקניים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי פירקו אותם ממקום שהם הגיעו שם למצב שהם לא תקינים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני חושב שצריך להיות בנושא הזה גם פיקוח מסוים, אפילו במקומות האלה כדי לדאוג, כי לפחות מהעבודה שלי אני חידשתי מגרשים בעבודה הקודמת שלי ואני מכיר מה התקן שלהם, מכיר איך הם צריכים להיות וזה שהחליפו גם את החול בגומי וכל הדברים האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני חושב מהמשרדים הממשלתיים האחראים צריכים להיכנס גם ליישובים הערבים, לבוא לראש הרשות, לבוא למהנדס העיר ולבוא לאנשים שהתקינו אותם במקומות הלא מוכרים כדי לבוא ולהגיד להם אתם רציתם לעשות טוב לילדים, אתם יצאתם במצב שהוא לא טוב להם וזה יכול לסכן אותם.

יפעת שאשא ביטון: באתם לברך, יצאת מקללים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בדיוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני חושב שיש מקום גם לעשות את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לגבי העניין ששאלתי בעניין ילדים נהגים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הסטטיסטיקה מדברת על אחד לעשרה צעירים שנהרגים בתאונות דרכים שהם ערבים בגיל 17 עד 25.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחד לעשרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשמעות הזו, או שתהיה גם בבתי הספר הדרכה כמו שצריך לאלה שהולכים ללמוד נהיגה, כי היום גיל 16 ותשעה חודשים זה הגיל שאפשר לעלות על הרכב עם רישיון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם זה לא ישתנה המצב הזה לגבי הגיל, אם לא מעלים את הגיל, לפחות שתהיה הדרכה מתאימה גם בתוך בתי הספר, כי היום כל ילד בכיתה י"א חשוב לו יותר מהבגרויות, חשוב לו מהכל לקבל רישיון נהיגה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הזה מחייב טיפול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת חאג' יחיא.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר שאני לא אעשה לך הנחות במה שאמרת לקראת הסוף.

יפעת שאשא ביטון: נכון, זה צריך תהליך חינוכי גם בבית הספר, אני מסכימה איתך, כאן אין ויכוח, אבל אם אנחנו גם לוקחים בהשוואה לאוכלוסייה היהודית, יש פה גם עניין של תרבות נהיגה וכאן אני בהחלט שמה את זה גם במקום החברתי וגם במקום של ההורים בחברה הערבית.

יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה לגייס אתכם, שאתם גם תהיו חלק מהשגרירים שלנו כדי לשנות את התרבות בתוך החברה הזו מבחינת כל ההתנהלות, אם זה על הכבישים ואם זה בכלל תרבות ההגה של הצעירים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שאני יכול להגיד לך שאני גם עם הרשות הלאומית למלחמה בתאונות דרכים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צילמו איתי סרטון שאני העברתי בשפה הערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה כבר נמצא ביוטיוב והגיע גם לאתרים ואני כל הזמן מדבר על זה - - -

יפעת שאשא ביטון: יפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני רוצה שזה יהיה גם בבתי הספר, כי אם בבתי ספר לא יידעו את זה - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, על זה אין ויכוח.

<קריאה: אנחנו כבר עושים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, כי פיילוט שעוד לא ברמה של-.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה פיילוט של 500 - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו לא שם, בבתי הספר, גם לא בבתי הספר היהודיים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נגיע לזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא שם, אני יודע שאנחנו לא שם.

ג'מעה אזברגה: יש בתי ספר, גם ערבים.

ג'מעה אזברגה: אתמול במקרה הלכתי לנחם אבלים אצל שני הבחורים האלה שנהרגו בתאונת הדרכים ונפגשתי עם אחד המורים.

ג'מעה אזברגה: הוא אומר שמפעילים את הפיילוט הזה גם בכפר גאפר - - -.

יפעת שאשא ביטון: אני לא סתם אומרת, זה לא רק בית ספר.

יפעת שאשא ביטון: זה חברה, זה הורים.

יפעת שאשא ביטון: יש תרבות נהיגה שונה בחברה - - -

ג'מעה אזברגה: נכון, אני מסכים איתך.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן לחבר הכנסת טלב אבו עראר ואחר כך אנחנו פשוט נציג את התכנית, כדי שנפתח את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: את רוצה להתייחס לדו"ח עצמו?

<קריאה: אני רוצה להתייחס בכלל.

יפעת שאשא ביטון: אז תיכף.

יפעת שאשא ביטון: אם זה לא לדו"ח עצמו, אז אני רוצה שאנחנו נציג את תכנית הבטיחות לילדים, נדון בה ואז אפשר יהיה לפתוח את הדיון באופן כללי.

יפעת שאשא ביטון: את רצית להתייחס במשהו?

<גלית גלעד: כן, אני רציתי להתייחס כשזה טרי.

<גלית גלעד: שבוע שעבר היה יום הבטיחות בדרכים ונפגשנו בוועדת הכלכלה וכל אחד דיבר באופן עוצמתי ואני גם דיברתי.

<גלית גלעד: אנחנו רואים את הנתונים ואנחנו מוגבלים בכוחות שלנו, אין ספק.

<גלית גלעד: אני מבקשת ואני באמת, אם אנחנו נוכל לחבור, זה לא ברמה של סרטון, זה ברמה של כנס מחאה משותף של כל מובילי דעת הקהל בחברה הערבית, להגיד לא ניתן להשלים עם הנתונים האלה.

<גלית גלעד: זה פשוט בלתי אפשרי.

<גלית גלעד: זה לא צריך להיות פוליטי, זה צריך להיות מהקהילה, מהחברה.

<גלית גלעד: אנחנו, ארגון בטרם, רוצים שותפות אתכם.

<גלית גלעד: בואו, תתנו לנו פורום שיביא את האנשים המתאימים כדי שמשם נתקדם הלאה.

<גלית גלעד: זה לא ברמה של סרטון.

<גלית גלעד: אנחנו עושים כל הזמן סרטונים.

<גלית גלעד: זה לא מספיק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, לא, אני הבאתי את זה רק כדוגמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני גם בתקשורת, אני גם בוועדת הכלכלה ואת יודעת שאני נמצא שם, אבל זה לא אישי.

יפעת שאשא ביטון: בואו נעשה משהו משמעותי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני איתך ברעיון ואנחנו מוכנים - - -

<גלית גלעד: אני אשמח מאד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מוכנים גם לקבוע פגישה שממנה אנחנו נצא עם תכנית.

<גלית גלעד: אז הלוואי.

<גלית גלעד: תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מבחינתי אני יכול להרים את הכפפה ובואו נקבע ישיבה, נשב ונכין תכנית ביחד.

יפעת שאשא ביטון: אז הנה, יש פה כבר המלצה ראשונה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלב אבו עראר: תודה גברתי.

טלב אבו עראר: אני מודה גם לארגון בטרם על הנתונים האלה שאספו לנו.

טלב אבו עראר: הגיע הזמן שנקרא לילד בשמו.

יפעת שאשא ביטון: איך קוראים לו?

טלב אבו עראר: אני הקשבתי לכל מי שדיבר כאן, אף אחד לא בא בטענות נגד.

טלב אבו עראר: יש לנו סיבה אחת ברור, ידועה לכך, שהיא מדיניות הממשלה ואני אסביר.

יפעת שאשא ביטון: לא, רגע, רגע, המדיניות שלנו היא שיהיו 70% נפגעים ילדים ערבים?

טלב אבו עראר: גברתי, אם תתני לי להמשיך את המשפט - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו תוצאה של מדיניות, זו לא הכוונה.

טלב אבו עראר: תקשיבי, אני לא באתי להתנגח.

טלב אבו עראר: באתי להשמיע דברים.

יפעת שאשא ביטון: אני שואלת אותך עניינית.

יפעת שאשא ביטון: מה, גם זה מדיניות?

יפעת שאשא ביטון: האמת היא שרציתי לספר את זה כבדיחה ולהגיד לכם הנה, אתם רואים, זה לא קשור למדיניות הממשלה וטוב שלא שאלתי.

טלב אבו עראר: אבל גם בטרם עכשיו הוא בחסות משרד החקלאות, לידיעתך, שתדעי לך.

<קריאה: על הבדואים.

טלב אבו עראר: על הבדואים.

<אורלי סילבינגר: הוא לא בחסות.

טלב אבו עראר: בסדר גמור.

טלב אבו עראר: אני יודע בדיוק מה עשה השר אורי אריאל כדי לפרסם גם נתונים טובים, בסדר.

טלב אבו עראר: תביני.

יפעת שאשא ביטון: 70 ילדים - - -

טלב אבו עראר: איך לא יהיו תאונות חצר בית או דרכים, כשיש אלפי ילדים בדואים ללא מסגרת חינוכית עד היום.

טלב אבו עראר: הרי הם משווים נתונים על מה שקורה, אחוז התמותה, אבל לא מציעים כאן פתרונות או מה הסיבות גם.

יפעת שאשא ביטון: רגע, תיכף אנחנו נשמע את הפתרונות.

טלב אבו עראר: גברתי, אני יודע, שאשא.

טלב אבו עראר: אני היום בן 50.

טלב אבו עראר: אולי את יותר צעירה ממני.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רחוקה ממך הרבה.

טלב אבו עראר: לא, את רחוקה ממני.

טלב אבו עראר: ככה את נראית, אני לא יודע אם זה נכון.

יפעת שאשא ביטון: שיירשם בפרוטוקול.

טלב אבו עראר: ולכן המדיניות לא משתנה.

טלב אבו עראר: כשהמדינה בעצמה לא מכירה בילדים של האזרחים הבדואים בנגב, איך לא יהיו תוצאות כאלו?

טלב אבו עראר: תשתיות רעועות מאד.

טלב אבו עראר: הרי בכבישים 25 ו-35, הצמתים הכי מסוכנים בישראל, לא רק בנגב ועד עכשיו לא תוקנו, לא הוצבו שם אמצעי בטיחות וכמעט לא עובר יום בלי תאונת דרכים, במיוחד בכביש 25.

טלב אבו עראר: רק לפני ארבעה ילדים איבדנו שני צעירים בדואים שם.

טלב אבו עראר: לכן החברים כאן, אנחנו אזרחי המדינה, אבל המדינה לא מטפלת ולא מעוניינת אפילו לטפל.

טלב אבו עראר: מדברים על הסברה, זו ההסברה שהציע חברי, אני גם תומך בזה, אבל זה לא עניין של הסברה.

טלב אבו עראר: זה עניין שאין.

טלב אבו עראר: הם משחקים בחצר הבית ביישוב מוכר, אבל ביישוב בלתי מוכר וניקח בהזדמנות זו ואני באמת מזמין אתכם כוועדה, כיושבת ראש הוועדה, לבקר באחד היישובים ולראות איפה הילדים משחקים שם.

טלב אבו עראר: איפה משחקים?

טלב אבו עראר: אין להם משחקים.

טלב אבו עראר: גם האירוע שהיה ב- - - בכביש 25, לפני שישי, עם הצבא, שהיו שם מטענים, נהרגו שם שני ילדים.

טלב אבו עראר: הם היו רחוקים מהבית שני מטרים.

יפעת שאשא ביטון: קיימנו על זה דיון.

טלב אבו עראר: נכון מאד, אני מודה לך.

טלב אבו עראר: תשמעי, באמת כל הדיונים שלך הם ענייניים וטובים וחשובים לנו, אבל מה הלאה?

טלב אבו עראר: זה העניין.

טלב אבו עראר: כל עוד אין שינוי במדיניות הממשלה, המדינה, כלפי האזרחים האלה, אנחנו נמשיך ונשמע את התוצאות, את הנתונים החמורים האלה.

טלב אבו עראר: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר לך את זה בשני רבדים.

יפעת שאשא ביטון: האחד, אתה צודק.

יפעת שאשא ביטון: יש את הצורך באמת בהשקעה בתשתיות וצריך להיכנס בתכניות ממוקדות בחברה הערבית, בחברה הבדואית בפרט.

יפעת שאשא ביטון: קיימנו על זה גם מספר דיונים, אפילו על פי נושאים, גם הנושא של הנפלים וגם ביום הנגב קיימנו פה שיח גם על העדר המסגרות וגם על נושא התשתיות וזה הכל חשוב מאד.

יפעת שאשא ביטון: אני חלילה לא ממעיטה בערך של אף אחד מהדברים האלה.

יפעת שאשא ביטון: יחד עם זאת אני רוצה רגע שאנחנו נעבור מהמקום של מיקוד השליטה החיצוני של מה שהמדינה צריכה לעשות, אל מיקוד שליטה פנימי של החברה.

יפעת שאשא ביטון: לראות, גם אחרי שיהיו תשתיות וגם אחרי שיסדרו את הכל.

יפעת שאשא ביטון: הנה, בוא, תיקח את החברה היהודית לצורך העניין.

יפעת שאשא ביטון: גם שם אנחנו רואים שיש ילדים שמתים כתוצאה מתאונות אפילו בתוך הבתים, אפילו במגרשי משחקים, אפילו בגנים שלהם ובמסגרות החינוך, ולראות איפה במקום שאנחנו כבני אדם, כחברה, כהורים, יכולים למנוע את ההיפגעות של הילדים.

יפעת שאשא ביטון: איפה אנחנו נעשה את זה.

יפעת שאשא ביטון: וזה ההבדל בין הדיון הנוכחי, שאנחנו רגע נעסוק בנו, כחברה, כאנשים, איך אנחנו יכולים למנוע את הפגיעה הבאה, לבין מה שכמדינה אנחנו צריכים לעשות ונגענו בו בדיונים האחרים, שזה כל הנושא של התשתיות והמדיניות כלפי החברה הערבית.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אז אני לא מורידה מהחשיבות, אבל אנחנו רגע מפצלים את הדיון לשני הנושאים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעבור לפרופסור איתמר גרוטו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נציג עכשיו את תכנית בטיחות ילדים, תכנית לאומית שעבדנו עליה מאד מאד קשה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת היא התחילה עוד הרבה לפני שנכנסתי הנה לכנסת ובשנתיים האחרונות השקענו הרבה מאד מאמץ כדי שהיא תהפוך מהחלטת ממשלה למשהו שהוא בר קיימא.

יפעת שאשא ביטון: אני זוכרת כמה התרגשתי ברגע שראיתי את זה כסעיף תקציבי בתוך תקציב המדינה ואמרתי – הנה, המדינה לוקחת אחריות באופן אמיתי ושמה את זה על סדר היום.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו הצלחות אולי בדבר אחד, וזה עוד לפני שהתכנית בכלל התחילה וזה הנושא של שכחת ילדים, שהיה כאן מאד סוער ובוער סביב השולחן וגם מחוצה לו.

יפעת שאשא ביטון: אפילו ברמה הציבורית הצלחנו לייצר הרבה מאד הדים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מצטערת על שום רגע, גם לא על הרגעים הקשים והמכעיסים, כי כנראה שבסופו של דבר השיח הזה כן הצליח ליצור מודעות והתגייסות ותודה לאל עברנו את הקיץ הזה בשונה לחלוטין מהקיץ שעבר.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר שאנחנו יכולים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אני לוקחת את זה מהמקום לא של הנה, הצלחנו, אנחנו יכולים לנוח, אלא להיפך.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו ניגע בדברים ואנחנו נדע לנהל אותם, אז יש לנו סיכוי טוב גם להצליח לצמצם את התופעות האלה.

יפעת שאשא ביטון: וכאן אני רוצה לומר מבחינת העקרונות של תכנית בטיחות הילדים, שחזרתי ואמרתי מספר פעמים ואני אומר גם עכשיו, כדי שזה יוביל את השיח.

יפעת שאשא ביטון: התכנית הזו לא באה להחליף תכניות קיימות אחרות שהתקיימו בשנים הקודמות.

יפעת שאשא ביטון: ולמה חשוב לי לציין את זה – כי אני לא רוצה שאף אחד ממשרדי הממשלה יגיד אוקיי, יש תכנית בטיחות ילדים, אנחנו צריכים לשים כך וכך כסף, אז אנחנו עכשיו נכניס את כל מה שעשינו עד היום בנושא של בטיחות ילדים לתוך הפול הזה ובכך בעצם אנחנו עושים More Of the Same.

יפעת שאשא ביטון: הרעיון של תכנית לאומית לבטיחות ילדים הוא לבוא ולהיות ערך מוסף על כל מה שנעשה כאן עד שהתכנית הזו נכנסה לתקציב וזה אומר הפעילויות השונות שהיו לצורך העניין בדרום.

יפעת שאשא ביטון: דיברו כאן הרבה על הבדואים, תכניות שהיו בטיפות חלב, הדרכות של הורים במקומות מסוימים.

יפעת שאשא ביטון: כל הפיילוטים שהיו ברחבי הארץ.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הרבה מאד תכניות שבאמת חשוב לי שגם בדיון הזה אנחנו נקפיד ונאמר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים לציין אותם כחלק מההתגייסות, כחלק מאיזה שהוא מערך כולל, אבל לזכור שאנחנו לא באים בעצם ומכניסים אותם לתוך התכנית ובזה אנחנו סותמים את הגולל על התקציב, שהוא גם ככה לא מאד מאד גדול, אבל שאנחנו צריכים אותו כתגבור למה שאנחנו עשינו עד היום.

יפעת שאשא ביטון: אז פרופסור איתמר גרוטו, אני אשמח שתציג לנו את הסטאטוס של התכנית, מה קורה מבחינתכם, כי אנחנו יודעים שבעצם יריית הפתיחה היא רק עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: כל החודשים האלה לא באמת התקדמנו, עסקנו בעיקר בבירוקרטיות והגיע הזמן לצאת בכל הכוח.

<איתמר גרוטו: טוב, אז קודם כל אני באמת רוצה להודות לך, חברת הכנסת שאשא ביטון, על המעורבות שלך והדחיפה.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

<איתמר גרוטו: גם בסיוע שלנו, סיוע מול משרד האוצר, שבאמת קצת התמהמהו הדברים, אבל באמת עכשיו הכספים נמצאים והבירוקרטיה, אני מקווה, רובה כבר מאחורינו ואני אנסה להציג מה אנחנו מנסים להוביל.

<איתמר גרוטו: אז אנחנו רואים את עצמנו כגוף המתכלל שהוביל את התכנית הלאומית יחד עם המשרדים השותפים איתנו.

<איתמר גרוטו: יש לנו ועדת היגוי בראשותי, ששותפים בה משרדי הבריאות, הרווחה, החינוך והכלכלה.

<איתמר גרוטו: אנחנו בעצם גיבשנו את הנושא של הקמפיינים וההסברה בנושאים הכלל מערכתיים, כאשר הצלחנו בעקבות התערבותך להגדיל את הקמפיינים מעבר למה שניתן לנו על ידי משרד האוצר ואת ניהול התקציב.

<איתמר גרוטו: כרגע אנחנו קיבלנו 6 מיליון שקלים מהאוצר.

<איתמר גרוטו: זאת אומרת 6 מיליון שמתוך זה 1 מיליון מתקציב הבריאות שאנחנו נותנים.

<איתמר גרוטו: בפועל הוא טרם הועבר, אבל כבר יש לנו אישור החרגה ואנחנו מתחילים.

יפעת שאשא ביטון: שזה אמור להגיע מהמשרדים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על ה-4 מיליון הנוספים.

<איתמר גרוטו: נכון.

<מירי כהן: לא, אנחנו מדברים על ה-6 מיליון.

<מירי כהן: גם האוצר, התקציב שלו עדיין לא הגיע למשרד הבריאות ולא למשרד החינוך.

<מירי כהן: הוא יגיע כנראה בסוף השנה.

<מירי כהן: אבל כדי שלא נחכה לסוף שנה ניתן אישור להחריג את זה והחשב שלנו ואני מבינה שגם חשב משרד החינוך בהתאם, נתנו אישור כבר לעשות את הדברים, למרות שהכסף עוד לא הגיע בכלל.

<מירי כהן: כי אחרת לא נוכל לממש כלום השנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: - - - התחייבויות - - - בתחילת השנה.

<מירי כהן: כן, בדיוק.

<מירי כהן: זה אישור החרגה מיוחד.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, פרופסור גרוטו, בבקשה.

<איתמר גרוטו: טוב, אז קצת דברים שנעשו בשנת 2017.

<איתמר גרוטו: נושא של תמריצים למלרד"ים לאסוף נתוני היפגעות.

<איתמר גרוטו: יש לנו 15 מלרד"ים שהצטרפו כרגע בינתיים.

<איתמר גרוטו: נתונים נוספים שאנחנו עומדים לקבל אותם, בעצם קיבלנו ממשרד החינוך את הנתונים על היפגעות ילדים בבתי הספר, שזה נתון שנאסף על ידי משרד החינוך וגם עם מד"א אנחנו עומדים כרגע להסדיר את קבלת המידע על כל הפינויים באמבולנס וזה ייצור לנו מאגר נתונים יותר מלא.

יפעת שאשא ביטון: מה זה בעצם התמרוץ למלר"דים ואיך זה בא לידי ביטוי?

<מירי כהן: כל בית חולים בעצם, אנחנו רוצים לתמרץ את המלר"דים בכלל בכל הנושאים של פעילות המלר"דים.

<מירי כהן: אחד הרעיונות שאני חושבת הוא המבורכים כאן בעצם, הוא שנותנים תמרוץ למלר"דים, תמרוץ בכסף לכל מלר"ד שיאסוף נתוני היפגעות באותם שדות שגושו עם בטרם – ה-MDF, ממש בשדות האלה.

<מירי כהן: הם צריכים לאסוף את הנתונים האלה וזה בעצם דבר מאד מאד משמעותי שיעזרו לנו לעשות ניתוח ופילוח של נתוני היפגעות של אלה שמגיעים למלר"דים מעבר לאשפוזים.

<מירי כהן: זה מעל 15 בתי חולים.

<מירי כהן: כל בתי החולים של הכללית, כל בתי החולים בצפון.

<מירי כהן: אני יודעת שכבר בנובמבר הם צריכים להתחיל את הדיווחים הראשונים, ממש בימים אלה.

<מירי כהן: הם יקבלו כסף - - -

יפעת שאשא ביטון: מה זאת אומרת, עוד לא התחילו?

<מירי כהן: לא, הם אוספים.

<מירי כהן: כלומר הדיווחים למשרד הבריאות הם בנובמבר, אבל אנחנו יודעים, אני אומרת שוב, לא מעודכן לימים האחרונים - - -

<איתמר גרוטו: התמרוץ הכספי ניתן בסוף הפעילות.

<מירי כהן: כן, את התמרוץ הכספי הם יקבלו אחרי, אבל קודם כל – וזה ייבדק – בהתאם לכניסה שלהם ולדיווחים שלהם.

<מירי כהן: ואמרתי, רוב בתי החולים כבר בפנים.

<מירי כהן: אנחנו מקווים שכמעט כולם יהיו בסוף התהליך.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו סליחה שאני גרידית, אבל ה-1.5 מיליון שקלים על חשבון משרד הבריאות - - -

<מירי כהן: כן, זה לא קשור.

יפעת שאשא ביטון: אתם מוסיפים לנו ל-10 מיליון?

<מירי כהן: ממש.

<מירי כהן: זה לא קשור למיליון שאמרנו עכשיו.

<מירי כהן: זה בנוסף.

<איתמר גרוטו: לא, זה לא קשור.

<מירי כהן: זה בנוסף.

<מירי כהן: לא ספרנו את זה בפנים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<איתמר גרוטו: בעצם עשינו חלק מהפעילות שזה בנושא של המדבקות לרכבים בטיפות חלב, בקופות חולים, שהפקנו בעצם במספר מסגרות.

<מירי כהן: גם למעונות.

<איתמר גרוטו: הפקנו גם עלונים ושלטים לתזכורת הורים.

<איתמר גרוטו: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים יצאה בקמפיין בנושא הזה.

<איתמר גרוטו: בנושא של האפליקציות והיוזמות זה לא משהו שאנחנו מתכללים אותו, אבל בהחלט יש כמה גורמים.

<איתמר גרוטו: בכל אופן, כמו שאמרת, ציינו את ההצלחה.

<איתמר גרוטו: אני מקווה שהיא לא חד פעמית.

<איתמר גרוטו: בכל אופן את מה שאנחנו השקענו בעניין הזה, זה גם כן על חשבון תקציב משרד הבריאות, לא כולל בתוך התכנית.

<איתמר גרוטו: בנושא של הכשרת צוותים, אז גם הכנסנו את תכנית הלימודים בבתי הספר לסיעוד, להכליל הכשרה לבטיחות ילדים.

<איתמר גרוטו: אז בכל בתי ספר לסיעוד השנה יעבירו את זה.

<איתמר גרוטו: זה בתיאום עם מינהל הסיעוד במשרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: זה כבר נוסע או שזה בתהליך?

<מירי כהן: זה מתחילת שנת הלימודים שהתחילה לפני חודש.

יפעת שאשא ביטון: הנוכחית.

<מירי כהן: זה חובה לכל בתי ספר סיעוד להכניס תכנים של היפגעות ילדים, גם אלימות בילדים, אבל היפגעות ילדים.

<מירי כהן: זה חשוב מאד.

<איתמר גרוטו: ובנוסף בכל הכשרות העל , זאת אומרת אחיות שעושות מה שנקרא לימודי על בסיסיים, שזה בהמשך לתחום בריאות הציבור ומלר"דים, כאלה שהן רלבנטיות, אז הן גם כן יחויבו לעבור את ההדרכה בנושא הזה של מניעת היפגעות.

<איתמר גרוטו: זו בעצם התכנית שאנחנו מציגים.

<איתמר גרוטו: אני אעבור על הסעיפים השונים.

<איתמר גרוטו: בעצם יש לנו את הנושא של העברת מידע על היפגעות מהמלר"דים, דיברנו על זה קודם.

<איתמר גרוטו: הכשרת אחיות דיברנו והכשרת תלמידי סיעוד דיברנו.

<איתמר גרוטו: משהו שלא היה כל כך בתכנית המקורית, אבל אנחנו כן עלינו בעקבות פנייה בנושא של כוויות.

<איתמר גרוטו: אנחנו יודעים שלא מעט ילדים נפגעים ממחמים שנשפכים עליהם, במיוחד במגזר הדתי-חרדי, שמחזיקים את המחמים בשבת והמחמים הישנים לא עומדים בתקן הבטיחות.

<איתמר גרוטו: אנחנו רוצים לעשות מבצע של טרייד אין בסבסוד, שבעצם יוכלו לקבל ולהחליף מחמים ישנים בחמים יותר בטוחים.

<איתמר גרוטו: אז אנחנו מקצים לזה מיליון שקלים מהתכנית.

<איתמר גרוטו: סדנאות הדרכה להורים בעזרה ראשונה והיפגעות, במסגרת טיפות חלב.

<איתמר גרוטו: זאת אומרת הדרכה של ההורים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא משהו שהיה?

יפעת שאשא ביטון: הסיפור של הדרכה בטיפות חלב זה משהו שכבר שמענו עליו בטרם התכנית.

<מירי כהן: היה לפני כמה שנים בהיקף של 100,000 שקלים ולא כלל היפגעות ילדים, רק סדנאות עזרה ראשונה.

<מירי כהן: כאן השנה אנחנו הכנסנו תכנים.

<מירי כהן: עוד מעט נתייחס מה גם מד"א עשו ומה גם גופים אחרים גם בנושא של החייאה וגם בנושא של היפגעות ילדים, הדרכה.

<מירי כהן: כלומר יש ממש תכנית מובנית שהתכנים שלה נבנו יחד עם בטרם.

<מירי כהן: דרך אגב, מתוך התקציב הזה 450,000 שקלים ניתנים שלא במסגרת התכנית פלוס 450,000 שקלים שזה ניתן לתכנית וזה יהיה בעצם בפרישה לאלפי סדנאות בשנה בתכנים החדשים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת בנוסף לתכנית שהייתה.

יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה מדגישה.

<מירי כהן: התכנית הייתה 100,000 שקלים ואני אומרת שוב, אנחנו נותנים 450,000 שקלים, כלומר זה בטל 60 ואני אומרת שזה לא כולל את הנושא של היפגעות ילדים, אז, רק החייאות.

<מירי כהן: כאן התכנים הם גם לנושא של היפגעות ילדים.

<מירי כהן: אני אומרת שוב, גם מה שניתן לא ניתן בשנים האחרונות.

<מירי כהן: אני מדברת על ה-100,000 שקלים, בשיא שלו, במעט מעט תחנות.

<מירי כהן: כך שמבחינתנו זה להתחיל מאפס.

<איתמר גרוטו: אני רק רוצה לציין, הזכרנו את המגזר הבדואי, אז באותה הזדמנות אני גם אציין שאלף במסגרת התכנית שמנהל משרד החקלאות בנוגע לנושא של המגזר הבדואי, אז גם יש לנו חלק בנושא הזה שהחל להתמקד גם בנושא של הכשרה למניעת היפגעות ילדים בטיפות חלב.

<איתמר גרוטו: זה נושא אחד שיש בו פוקוס ייחודי, שהוא לא מפורט כאן.

<איתמר גרוטו: בנוסף, במסגרת התכנית, מה שמופיע פה, ה-300,000 שקלים האלה, זה תכנית שמחוז צפון של משרד הבריאות יעשה בטיפות חלב ביישובים הערבים בצפון, שזו באמת פעילות עם דגש למגזר הערבי כאן.

<איתמר גרוטו: את הקמפיין, עוד פעם, אנחנו נמשיך גם כן השנה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בזה היינו.

<איתמר גרוטו: יש לנו תכנית להתקשר עם בטרם, שבעצם מסייעים לנו בכל הנושא של הייעוץ והריכוז המקצועי של התכנית הלאומית, אנחנו בקשר איתם.

<איתמר גרוטו: אנחנו מעסיקים ונעסיק גם פרויקטור ליישום התכנית ותכנית הסברה להורים למניעת נפילות בקרב תינוקות וילדים.

<איתמר גרוטו: גם זה בעצם איזו שהיא ליבה של תכנית.

<איתמר גרוטו: זה החלק הראשון.

<מירי כהן: זו רק ההתחלה.

<איתמר גרוטו: כשכל זה רק של משרד הבריאות.

<איתמר גרוטו: אני אציין מה בעצם השותפים שאושרו.

<איתמר גרוטו: משרד הכלכלה, השתתפות בקמפיין בינלאומי למניעת היפגעות מהתהפכות רהיטים על ילדים ובעצם במגזר החינוך, אני לא אפרט על הכל, אבל בעיקר פה הכשרות גם של סגל וגם של הורים, אבל בעיקר של סגל.

<איתמר גרוטו: נושא שגם לקחנו פה ואני חושב שזה מאד יפה שמשרד החינוך עושה.

<איתמר גרוטו: זאת אומרת הוראה שחייה לתלמידים דוברי ערבית במגזר הערבי.

יפעת שאשא ביטון: מה זה יפה?

יפעת שאשא ביטון: זה תכנית שצריכה להיות בכל המגזרים במדינת ישראל.

<מירי כהן: נכון, נכון.

יפעת שאשא ביטון: אגב בזמני זה היה.

יפעת שאשא ביטון: מה שמדהים זה שכאילו פעם היינו יותר מתפתחים.

יפעת שאשא ביטון: כי כשאני הייתי תלמידה, היו שיעורי שחייה, שמתתי על זה, אבל היו שיעורי שחייה ויוצא שדווקא היום, כשאנחנו רואים הרבה, ורק בקיץ האחרון ראינו את כל מקרה הטביעה, רובם גם במרחבים ציבוריים, הכי מתבקש ואנחנו לא שם.

<מירי כהן: נכון.

<מירי כהן: האמת היא שלא חשבנו בהתחלה.

<מירי כהן: חשבנו ששחייה מחוץ לתכנית, אבל כשראינו את הנתונים ואמרנו - - -

יפעת שאשא ביטון: אגב, היא אמורה להיות מחוץ לתכנית.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי, אסור שהתכנית תהיה כולבויניק.

<מירי כהן: נכון, את צודקת.

יפעת שאשא ביטון: כי אם היא תהיה כולבויניק אז אנחנו לא עשינו כלום.

<מירי כהן: את צודקת, אבל אמרנו כאן בעיקר לאוכלוסייה הערבית.

<עירית בירן: תוספת על התכנית שיש במשרד החינוך, זה לא במקום.

<מירי כהן: כן, נכון.

<מירי כהן: והתלבטנו מאד בסוגיה הזאת, אבל הנתונים היו כל כך קשים.

<מירי כהן: וכאן המיקוד הוא רק לאוכלוסייה הערבית, דרך אגב.

יפעת שאשא ביטון: כן, אני רואה שזה במגזר הערבי והבדואי.

<מירי כהן: ששם זאת הבעיה.

<מירי כהן: זה כמעט לא קיים.

<מירי כהן: ולכן אמרנו אין מנוס, אנחנו רוצים להישאר בעקרונות שלנו, אבל המציאות טופחת לנו פשוט על הפנים.

<מירי כהן: אין מה לעשות.

<עירית בירן: עירית בירן ממשרד החינוך.

<עירית בירן: אני מבקשת לדייק משהו.

<עירית בירן: הכשרת עובדי ההוראה היא במטרה לעשות עבודה עם הורים.

<עירית בירן: חשבנו שהגננות במגזר הבדואי בדרום או בצפון, ברגע שניתן כלים ונפתח וניתן משהו שגננת יכולה להעביר לקבוצת אמהות בגן שלה, ואת הדרישות שלנו, שאחד המפגשים בשנה לפחות ואחר כך לאט לאט להגביר את זה, תהיה גננת מובילה הורים לבטיחות.

<עירית בירן: כי ראינו - - -

יפעת שאשא ביטון: שהם יהיו סוכני שינוי.

<עירית בירן: בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: מפגש בשנה לא יעשה את זה.

יפעת שאשא ביטון: אל תבזבזו את הזמן על מפגש בשנה.

<עירית בירן: לא, אבל אנחנו רוצים להתחיל עם משהו, לדחוף אותם לתוך הדבר הזה.

<עירית בירן: לא להפחיד אותם בבת אחת ולהגיד כל המפגשים יהיו על הנושא.

<עירית בירן: כשראינו שתאונות בית, נפילות, חומרים מסוכנים, הסטטיסטיקה מראה והראיתם את זה, חייבים לתת כלים לאותם אנשים שפוגשים את ההורים כמו שמשרד הבריאות יעשה בטיפות החלב ואנחנו נעשה השלמה בתוך גני הילדים.

<עירית בירן: הדבר השני לגבי נוער, שזה לא ממש מודגש וחשוב להגיד, אנחנו רוצים להקים ביישובים נוער מוביל בטיחות, כדי שהם יהיו סוכני השינוי מול הרשויות והם גם יאתרו את המפגעים בציבור, בשטחים הציבוריים, באזורי הפנאי, וגם יעבדו מול ראשי הרשויות והמובילים רשויות.

יפעת שאשא ביטון: וכנהגים צעירים הם גם יכולים להיות סוכני שינוי.

<עירית בירן: וגם נהגים צעירים.

<עירית בירן: אני יכולה לתת לכם דוגמא.

<עירית בירן: אנחנו ניסינו שילדים יחלקו פליירים לאנשים שנוהגים ביישובים בלי חגורת בטיחות וממש זרקו להם את הניירות חזרה.

<עירית בירן: אנחנו רוצים להתחיל לבנות איזה שהוא מהלך שגם יקשיבו לאותם ילדים ונוער שרוצים כן להוביל את השינוי.

<עירית בירן: כי אני אומרת אם עבדנו עם בחור או בחורה בני 15 עד 18, הם יהיו אחר כך הורים אחרים אם אנחנו נעבוד איתם על הסכנות וכן הלאה.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<עירית בירן: זה משהו שהוא בראייה לטווח קצת יותר ארוך ואנחנו עושים את זה יחד עם תכנית שבטרם עשו ויחד עם מינהל חברה ונוער אצלנו.

יפעת שאשא ביטון: זה חינוך.

<עירית בירן: וביחד אנחנו נוביל את השינוי.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, תודה רבה עירית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כמובן עוד נשוב, אבל אנחנו רק ניתן לפרופסור גרוטו לסיים כמובן את המצגת.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<איתמר גרוטו: אוקיי, אז קצת פירוט של הדברים שכבר מתבצעים.

<איתמר גרוטו: זאת אומרת סדנאות להורים, הזכרנו את זה קודם.

<איתמר גרוטו: תכנית התערבות לחברה הבדואית, הזכרתי גם כן, אז אני לא - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל שוב, אני מדגישה.

יפעת שאשא ביטון: אגב, במיליון וחציה אלה של משרד החקלאות גם אני הייתי מעורבת.

יפעת שאשא ביטון: זה כמעט נעלם.

יפעת שאשא ביטון: היה לנו כאן דיון ואחר כך זה המשיך עוד מעבר - - -

<מירי כהן: כן, כן, נכון.

יפעת שאשא ביטון: רגע.

יפעת שאשא ביטון: זה מעבר לוועדה?

<מירי כהן: כן, כן, כן.

יפעת שאשא ביטון: זה חלק מהמאמץ הכולל לבטיחות ילדים, זה לא חלק מהתכנית.

<מירי כהן: נכון.

<מירי כהן: ברור.

<מירי כהן: זה ברור.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לי שזה יירשם גם בפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: המיליון וחצי שקלים הם לא חלק מה-10 מיליון שקלים.

<מירי כהן: הם לא, ברור.

יפעת שאשא ביטון: לא, מה-10 מיליון.

<מירי כהן: נכון.

<איתמר גרוטו: אני חייב להגיד לגבי התכנית הלאומית, כל דבר שאנחנו נעשה זה מעבר לתכנית הלאומית.

יפעת שאשא ביטון: לא, זה חלק מהמאמץ הכולל, חשוב לי שנדייק.

<איתמר גרוטו: כשזה משרת את המאמץ הכולל, זה מבחינתי חלק מהמהלך, אני לא יכול להפריד אותו.

יפעת שאשא ביטון: תאמין לי פרופסור גרוטו, אני פה רק שנתיים ואני לומדת מה זה מהר.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את זה שאיפה שאפשר לרכוב על גל, יאללה קדימה.

יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה אני אמשיך להדגיש גם במשרדים, יש לנו את ה-10 מיליון שקלים שהם 10 מיליון שקלים - - -

<מירי כהן: אנחנו לא סופרים אותו.

יפעת שאשא ביטון: ויש לנו את המאמץ הכולל שהוא כולל עוד הרבה יותר.

יפעת שאשא ביטון: יש את התכנית של ה-4 או 8 מיליון שקלים שבטרם שותפים.

יפעת שאשא ביטון: יש את הנושא של משרד החקלאות.

יפעת שאשא ביטון: יש עוד הרבה דברים שנעשים.

יפעת שאשא ביטון: יש מערכת החינוך שעושה דברים.

יפעת שאשא ביטון: יש עוד הרבה דברים - ואתם כמובן - דברים יפים שקורים.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לי שאנחנו נגדיר את זה נכון, כי אחרת זה פשוט יתמסמס.

<מירי כהן: אנחנו לא סופרים את המיליון וחצי.

<מירי כהן: מה שאני רוצה להגיד - - -

יפעת שאשא ביטון: אני שומרת הסף.

<מירי כהן: זה בסדר גמור וזה טוב שכך.

<מירי כהן: אנחנו לא סופרים את זה בכסף שהאוצר צריך לתת לטובת התכנית, כי משרד החקלאות - - -

יפעת שאשא ביטון: האוצר והמשרדים.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על 10 מיליון שקלים.

<מירי כהן: נכון.

<מירי כהן: מה שאני רוצה להגיד לגבי הבדואים, למה הדגשנו?

<מירי כהן: כי יש את התכנית, החלטת הממשלה של הבדואים, שמקודם הוזכר לחיזוק הבדואים שניתנו שם, נדמה לי 300 מיליון שקלים לשנה למשך חמש שנים.

<מירי כהן: זה בעיקר חיזוק התשתיות וכו'.

<מירי כהן: בתכנית הזאת הוקצו למשרד הבריאות מדי שנה - - -

<קריאה: 3 מיליארד שקלים את מתכוונת.

<מירי כהן: 3 מיליארד, כן, סליחה.

<מירי כהן: למשרד הבריאות הוקצו 2 מיליון שקלים לשנה והם נושאים בנושאים כשאחד זה שירותי חירום והנושא השני של - - -

יפעת שאשא ביטון: שזה גם ה-10 מיליון ש - - -

<מירי כהן: ובתוך ה-2 מיליון שקלים האלה גם אנחנו שמנו, וזה לא קשור לתכנית של בטיחות ילדים, דגש בנושא של מניעת היפגעות ילדים.

<מירי כהן: אפילו בנושאים של שירותי חירום שמד"א מעבירים, הם בנוסף להצבת אמבולנס וכו', חצי מהכסף הולך להדרכות לציבור וגם בהדרכות לציבור ניתן דגש גם על הנושא של מניעת היפגעות ילדים, לא רק על הנושא של - - -

יפעת שאשא ביטון: זהו, חשוב, כן, זה מה שאנחנו רוצים לעורר.

יפעת שאשא ביטון: לעורר שיח, שבסוף ה - - -

<מירי כהן: זה אחד, נכון.

<מירי כהן: זה השפה, בדיוק.

<מירי כהן: גם בטיפות חלב אגב, כשיש שם מגשרות במסגרת התכנית, הם יתנו שם גם תכנים של מניעת היפגעות ילדים.

<מירי כהן: כלומר זה הפך להיות שיח בכל נושא שהוא לא רק צבוע כסף במסגרת ה-10 מיליון שקלים או מה שזה לא יהיה, אלא בכל דבר שאנחנו יכולים אנחנו דוחפים את הנושא של מניעת היפגעות ילדים וזה מאד חשוב.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: פרופסור גרוטו, הסעיף השני.

יפעת שאשא ביטון: שנת 2018.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, אושר תקציב של 6 מלש"ח.

יפעת שאשא ביטון: אני אעזור לך פה קצת ואני אגיד במאמר מוסגר.

יפעת שאשא ביטון: הצלחנו – ואני בכוונה אומרת את זה כך – להכניס אותך לתמונה ממש בחודשיים האחרונים וטוב שכך, כי בעובדה אני רואה את השינוי מה היה עד לפני חודשיים ומה קרה מלפני חודשיים.

יפעת שאשא ביטון: ובלי לפגוע באף אחד, אבל מישהו שם במשרד נרדם בשמירה והיינו צריכים קצת לנער מהאבק וזה לא היה פשוט ואני יכולה רק לברך על זה שאתה הסכמת לקחת את הכפפה, למרות שזה לא היה במגרש שלך ולהתגייס בכל הכוח.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו רואים גם את התוצאות מבחינת הכניסה לעניינים, למידת הנושא וכו'.

יפעת שאשא ביטון: אז אני רק אומר לך, כדי שלא ילחשו לך באוזן דברים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אושר תקציב של 10 מיליון שקלים, כשבהתחלה דובר על 4 מיליון שקלים משרד האוצר ו-6 מיליון שקלים משרדים וזה התהפך ל-6 מיליון שקלים משרד האוצר ו-4 מיליון שקלים מהמשרדים השונים, מעבר לתכניות ולפעילויות האחרות שהם עושים.

יפעת שאשא ביטון: אז כך שהתקציב שאושר הוא 10 מיליון שקלים ואני מסכימה איתך שיש צורך בהשתתפות התקציבית של המשרדים הנוספים.

יפעת שאשא ביטון: מה זה יש צורך?

יפעת שאשא ביטון: הם חייבים ואני רוצה שזה יודגש בפרוטוקול.

<איתמר גרוטו: אבל זו המשימה שלנו לקראת 2018.

<מירי כהן: נכון.

יפעת שאשא ביטון: הם חייבים להשתתף תקציבית, כי הם התחייבו לזה גם בתהליך.

יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו השקנו את זה הם היו שותפים לאורך כל הדרך.

יפעת שאשא ביטון: כל אחד מהמשרדים צריך להוסיף את החלק שלו כדי להשלים ל-10 מיליון שקלים וכן, אני מודה שאני אשאר כאן כדי להגיד כל הזמן – חברה, זאת תוספת תקציבית מעבר למה שאתם עשיתם עד היום.

יפעת שאשא ביטון: כי אני אומרת לכם בכנות, אנחנו יכולים לדבר יפה כמה שאנחנו רוצים ולהכין דו"חות מצוינים, אבל אם בסוף אנחנו לא נעשה את המאמץ האמיתי כדי למנוע את ההיפגעות של הילדים שלנו, אז אנחנו לא באמת עושים משהו.

יפעת שאשא ביטון: אז תסלחו לי שאני קצת מנג'סת בנושא הזה, אבל פשוט כי אין ברירה.

<מירי כהן: אז אני אומרת, בתוך משרד הבריאות כבר אושרו ה-6 מיליון שקלים, כלומר גם החלק שלנו, משרד הבריאות ייתן גם בשנה הבאה מיליון שקלים, כמו שאנחנו התחייבנו והבטחנו, אבל באמת צריך לראות שכל המשרדים האחרים מממשים את ההתחייבות הזאת.

יפעת שאשא ביטון: המשרדים האחרים, ואם יש משרד שלא עומד בהסכם שלו, בשביל זה אנחנו כאן.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אתה מוזמן להמשיך.

<איתמר גרוטו: זהו.

<איתמר גרוטו: זה הכל.

יפעת שאשא ביטון: זה רק שתדע פשוט, בסדר?

<איתמר גרוטו: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: ככה שאם מישהו עושה לך איזה שריר, יש כאן ועדה, יושבת ראש, רק תשדרו ואנחנו - - -

<מירי כהן: בהזדמנות הזאת, כפי שנאמר מקודם, בזכות ההתערבות שלך הצלחנו להחריג את כל הנושא של מגבלת הקמפיינים.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<מירי כהן: אחרת זה לא היה קורה.

<מירי כהן: חשוב להגיד ותודה.

יפעת שאשא ביטון: בשמחה.

יפעת שאשא ביטון: בשביל זה אנחנו כאן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה למשרד הבריאות על הסקירה ושוב באמת תודה לך פרופסור גרוטו על ההירתמות, זה לא מובן מאליו ועכשיו אתה תצטרך גם בשנה הקרובה להוכיח את זה שזה היה שווה.

<איתמר גרוטו: כן.

יפעת שאשא ביטון: ארגון בטרם, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אתם הייתם שותפים לתכנית עוד בהחלטת הממשלה.

יפעת שאשא ביטון: אני נחשפתי לכל הנושא הזה בעצם דרככם ויחד הצלחנו לרתום את המשרדים.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח להתייחסות שלכם ולקבל תמונת מצב כזו של פעם אחת מה בתכנית, זאת אומרת מה מיועד לתכנית ולהיכלל בתוך התקציב וכן יהיה חשוב לי שבכל זאת אתם גם תציינו, כפי שצוין כאן, את המאמץ הכולל שנעשה, מה היה לפני כן, מה ממשיך ומה נעצר, כדי שאנחנו נדע באמת לשים את הגבולות של איפה בתוך ה-10 מיליון שקלים ואיפה לא לערבב.

<אורלי סילבינגר: טוב, ברשותך אני רוצה לעשות לנו איזה שהוא סדר בשולחן, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: כן, בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<אורלי סילבינגר: יש בעצם ארבעה חלקים למאמץ שקשור למניעת היפגעות ילדים בתאונות.

<אורלי סילבינגר: הראשון והחשוב ביותר לשנים הקרובות זה אותו מאמץ שקוראים לו התכנית הלאומית לבטיחות ילדים.

<אורלי סילבינגר: אני אומרת בכאב ויושבים מולי חברי ממשרד הבריאות, אנחנו בדפיציט על התמונה הזאת ועצם העובדה שאיתמר נכנס מאוחר, אנחנו עוד לא התחלנו לעשות את מה-.

<אורלי סילבינגר: אני הייתי מצפה מהשותפות הזאת להרים ולעשות במהלך השנה הזאת, כדי לעשות את ההבדל ואני מקווה שבמאמצים מוגברים אפשר יהיה להציל את התקציב הזה, שאם לא נעשה, כל העבודה הכל כך קשה שלך יפעת, כולה ללכת בשנה הזאת לפח.

<אורלי סילבינגר: והתקציב הזה של 10 מיליון שקלים בשנה, אנחנו צריכים להגן עליו בחירוף נפש, כי מה שהראיתי לכם ירידה בתאונות דרכים זה כי הייתה הקצאה תקציבית.

<אורלי סילבינגר: יחד עם זה אסור לנו לרגע לחשוב שתקציב הוא אבן שאמורה להשפיע על מניעה, וכמו שאת אמרת לכל משרד יש את ה-Every Day שלו, כמו שהם עוסקים בחינוך והם עוסקים בתבונה ועוסקים בדברים אחרים, הנושא הזה הוא בנפשנו.

<אורלי סילבינגר: החלק השני של אותו מרובע הם משרדי הממשלה אחרים, שכרגע הם לא חלק מהתכנית הזאת ואפשר להכליל אותם מה שנקרא במטריה כוללת - משרד החקלאות והמטה להסדרת היישובים הבדואים אחד מהם - וה-1.5 מיליון שקלים שהם הקצו בשנים הקודמות ובתמיכתך 1.5 מיליון נוספים, הם נדבך נוסף.

<אורלי סילבינגר: החלק השלישי באותו מרובע זה אותו הסכם שיש לארגון בטרם יחד אם משרד הבריאות, שקוראים לו המיזם המשותף.

<אורלי סילבינגר: ארבעה מיליון שקלים בשנה מוקצים על ידי האוצר ומועברים באמצעות משרד הבריאות.

<אורלי סילבינגר: ארבעה מיליון שקלים נוספים ארגון בטרם מביא מתקציב שהוא לא ממשלתי והוא מתחייב להביא אותו כל שנה ועושה את זה כבר הרבה מאד שנים.

<אורלי סילבינגר: והחלק הרביעי זה התפקיד שאת אמרת לכל אחד ממשרדי הממשלה, מה שנקרא הבייסיק שלך מעבר למה שאפשר להביא לתכנית הלאומית.

<אורלי סילבינגר: אם אנחנו לא נרכז מאמץ ונשים אתך כל הדברים האלה, לא אחד יחפה על השני, אלא נערים את כולם ביחד בערימה אחת ונפעל כולנו כמקשה אחת, לא יהיה שינוי.

<אורלי סילבינגר: כשאני אומרת מדינת ישראל דורכת 15 שנים במקום, בדיוק לזה אני מתכוונת.

<אורלי סילבינגר: חברים, אני מייצגת פה דבר אחד.

<אורלי סילבינגר: אני מייצגת בחדר הזה את הילדים.

<אורלי סילבינגר: אני לא משרד ממשלתי.

<אורלי סילבינגר: אני לא גורם ציבורי ממשלתי, אני נמצאת פה כדי לייצג את כל הילדים.

<אורלי סילבינגר: אותם 120 ילדים שאיבדו את חייהם השנה, אנחנו חבים להם את חייהם.

<אורלי סילבינגר: אנחנו המבוגרים.

<אורלי סילבינגר: וכל רגע שאנחנו נשתהה, אנחנו נספור עוד ילד ועוד ילד עד סוף השנה הזאת.

<אורלי סילבינגר: וכל שיח שננהל פה בחדר לא יהיה קוהרנטי אלא אם כן באמת נתרכז במניעה.

<אורלי סילבינגר: ולכל חלק בחדר הזה יש חתיכה בתוך השלם הזה.

<אורלי סילבינגר: ואני הייתי רוצה שכשאנחנו נדבר, נראה את כל ארבעת החלקים, את המרובע, אבל נראה כל אחד בנפרד ואת התרומה שלו ביחד.

<אורלי סילבינגר: אני אומרת את זה כרגע מכאב ליבי, כי נכון להיום אנחנו עוד לא שם.

<אורלי סילבינגר: אני חושבת שיש רצון ואת הרצון הזה צריך עכשיו לאגד ולתרגם למציאות ויש פה באמת אנשים הנושא בדמם ובנפשם.

<אורלי סילבינגר: עוד לא הצלחנו לעשות את זה ואני מאד מקווה שבשנה הקרובה אנחנו נצליח לעשות את העבודה הזאת ביחד.

יפעת שאשא ביטון: רגע לפני שאני נותנת לכם לפרט, אני רוצה רק הבהרה שגם אני אדע שאני מתמצת בסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: ה-10 מיליון שקלים שאמורים היו להיות מיושמים בשנת 2017, בגלל שאנחנו בתקציב דו שנתי הם לא הולכים לאיבוד, נכון?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו יכולים לשמור עליהם לשנת 2018 ולקיים אותם בריכוז מאמת.

<מירי כהן: לא בטוח.

יפעת שאשא ביטון: למה לא? אז מה?

יפעת שאשא ביטון: אז זה אומר שאנחנו נכשלנו פה השנה.

<אריה מור: רק אם נותנים להם הרשאה, התחייבות ואז הולך על זה 7% עודפים שלא - - -

יפעת שאשא ביטון: אז בוא נגיד שאני אהיה מוכנה לוותר על 7%.

יפעת שאשא ביטון: בגלל שנכשלנו אז קיבלנו קנס, אבל לדעת שלפחות אני מרוויחה את כל היתר, כי זה קריטי, חברה.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו קבענו תכנית חמש שנתית ושנה אחת הלכה לנו, אני לא רוצה להיות בוטה בכנסת, אבל היא באמת הלכה לעזאזל, כי תראו מה קורה מבחינת המצב בשטח, מבחינת הילדים שלא מפסיקים להיפגע.

יפעת שאשא ביטון: אז מה עשינו?

יפעת שאשא ביטון: נשארנו עם 4 שנים ועם 40 מיליון?

<אורלי סילבינגר: יפעת, אני כן בררתי את הנושא הזה ביחד עם משרד הבריאות.

<אורלי סילבינגר: נכון להיום תקציב דו שנתי לא אומר שזה חבילה של שנתיים.

<אורלי סילבינגר: זה אומר כל שנה בנפרד מאושרת.

יפעת שאשא ביטון: ובשביל זה אני מחדדת את זה.

<אורלי סילבינגר: אני מחדדת את זה.

<אורלי סילבינגר: אם יש משהו שאת יכולה לנסות ולעזור, יש רק דרך אחת וזה הרשאה להתחייבות.

<מירי כהן: נכון, נכון.

<אורלי סילבינגר: הרשאה להתחייבות אפשר לעשות על הכסף הזה, אבל נכון להיום זה לא שם.

<מירי כהן: ולא רק זה, שהאוצר יחריג את זה.

יפעת שאשא ביטון: פרופסור גרוטו, אנחנו נעשה את זה?

יפעת שאשא ביטון: את ההרשאה על ה-6 מיליון שקלים כבר יש, נכון?

<איתמר גרוטו: על ה-6 מיליון שקלים כן.

יפעת שאשא ביטון: אז זה מוגן כרגע?

<אורלי סילבינגר: זה לשנת 2017.

<איתמר גרוטו: גם לשנת 2018 זה כבר - - -

<אורלי סילבינגר: לא, אנחנו מדברים על שנת 2017.

<אורלי סילבינגר: על הכסף של שנת 2017.

<אורלי סילבינגר: 2017 לפתחנו.

<איתמר גרוטו: לשנת 2017 ה-6 מיליון?

<מירי כהן: ה-6 מיליון הם לכאורה נכונים נכון לעכשיו - - -

יפעת שאשא ביטון: אין לכאורה מירי, אני חייבת דיוק בדברים, תיכף נגמרת לי השנה.

<מירי כהן: שנייה.

<מירי כהן: אני אומרת, ל-6 מיליון שקלים יש את האישור של האוצר.

<מירי כהן: מה שצריך זה יכול היות הפעילות, שאם יהיה צורך ואנחנו נערב אותך, אם יהיה צורך לפעול למול האוצר, שהם לא ייקחו את הכסף בחזרה, אם יהיה צורך.

<מירי כהן: אנחנו נעדכן אותך.

יפעת שאשא ביטון: אבל עכשיו עושים את זה.

יפעת שאשא ביטון: באמת.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו.

<מירי כהן: עכשיו, עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בסוף נובמבר.

<אורלי סילבינגר: לא, אבל אנחנו לא, מירי.

<אורלי סילבינגר: תתני לה לעזור, אחרת אנחנו נאבד את הכסף.

<מירי כהן: בסדר, אם יהיה צורך.

<איתמר גרוטו: בסדר, אנחנו יודעים מה לעשות.

<מירי כהן: אם יהיה צורך אנחנו מול החשב שלנו ואמרתי, אנחנו יודעים - - -

יפעת שאשא ביטון: בסדר גמור.

יפעת שאשא ביטון: לי חשוב להציל את הכסף ואני חושבת ש - - -

<מירי כהן: ברור, חד משמעית וחשובה ההשתתפות של המשרדים.

יפעת שאשא ביטון: וואלה, 20 מיליון שקלים ואפילו טיפה פחות מזה בריכוז מאמץ של שנה הבאה, יכול להיות מצוין לכולם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אורלי או גלית, אתן רוצות - - -

<גלית גלעד: אני רק רוצה להוסיף עוד שני דברים.

<גלית גלעד: אחד, תכנית לאומית כשמה כן היא, היא לא תכנית דו משרדית.

<גלית גלעד: התחלנו עם 13 משרדים.

<גלית גלעד: אנחנו עם שניים.

<גלית גלעד: מבחינתנו זה לא תכנית לאומית.

יפעת שאשא ביטון: מי זה השניים?

דב חנין: מה קרה ל-11?

<גלית גלעד: משרד החינוך ומשרד הבריאות.

<גלית גלעד: ירדנו לחמישה משרדים עיקריים וזה מבורך - - -

<מירי כהן: וכלכלה.

יפעת שאשא ביטון: רגע, משרד הכלכלה?

<גלית גלעד: כרגע בפירוט שקיבלת יש רק שני משרדים.

<מירי כהן: שלושה.

יפעת שאשא ביטון: לא, יש גם את משרד הכלכלה.

<גלית גלעד: זה קמפיין.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, כל אחד במקום שלו.

יפעת שאשא ביטון: גם זה חשוב.

<גלית גלעד: לא לפי אסטרטגיית מהלך התכנון שפעלנו ועשינו במשך ארבע שנים.

דב חנין: משרד התחבורה לא בתמונה?

<גלית גלעד: לא.

<גלית גלעד: הוא אמור להיות בתמונה.

<מירי כהן: אבל הוא בנפרד.

<מירי כהן: הוא מטפל בדברים שלו.

<גלית גלעד: הוא אמור להיות בתמונה ואנחנו צריכים לגרום לכך שהשנה הבאה כל חמשת המשרדים בוודאות בתוך התכנית ועוד משרדים שיצטרפו.

יפעת שאשא ביטון: מצטרפים.

<גלית גלעד: זה אחד.

<גלית גלעד: שניים, אתמול ישבנו עם מנכ"ל משרד החינוך.

<גלית גלעד: אני חייבת להגיד, זה היה מאורע מכונן.

<גלית גלעד: מנכ"ל משרד החינוך החליט והסמנכ"ל יושב פה והוא יכול להעיד, הוא יושב כאן, לקח בעשר אצבעות את נושא בטיחות הילדים והוא פרטנר חד משמעי לנושא של בטיחות ילדים.

יפעת שאשא ביטון: כייף לשמוע.

<גלית גלעד: וחייבים להוריד בפניו את הכובע וזה המקום לציין.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אז אתם מבחינת

יפעת שאשא ביטון: כם סיימתם את ההצגה?

<גלית גלעד: כן.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נוכל לעבור עכשיו למשרד החינוך ולשמוע?

<אריה מור: כן, אפשר.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<אריה מור: שמי אריה מור, אני סמנכ"ל הביטחון, בטיחות וחירום במשרד החינוך.

<אריה מור: קודם כל אני רוצה לומר שיש את הפעילויות שמתקיימות ומתבצעות במערכת החינוך בשגרה.

<אריה מור: זאת אומרת אני רוצה לעשות הבחנה להיפגעות תלמידים במערכת, שהיא מערכת שבויה שאנחנו מטפלים בה, אם זה עובדי הוראה, תלמידים וכו', לבין תרבות הפנאי וההשפעה של מערכת החינוך בתרבות הפנאי, בית וכן הלאה וכן הלאה.

<אריה מור: כלומר אם אני לוקח את הנתונים של מערכת החינוך, יש לנו ירידה משמעותית של היפגעות תלמידים בטיולים, תוך מגמה שיצרנו.

<אריה מור: 400 אירועים מתוך 5.2 מיליון תלמידים שמטיילים בנחלי ישראל.

<אריה מור: ירידה משמעותית בטביעות מ-20 לאפס, חוץ מחובשים שיוצאים לפעילות - - -

יפעת שאשא ביטון: איפה, בתוך המערכת אתה מתכוון?

<אריה מור: אני מדבר כרגע בתוך המערכת.

<אריה מור: בכל בית ספר יש רכז בטיחות שהוכשר, 60 שעות ביטחון ובטיחות ומתוגמל על כך.

<אריה מור: הורחבו רכזי הטיולים בכל מערכת החינוך גם לבתי הספר היסודיים, שזה מאד משמעותי.

<אריה מור: הכשרנו מנהלי בטיחות בכל הרשויות המקומיות.

<אריה מור: 450 איש בקורסים של 200 שעות, לטפל בכל נושא הבטיחות, בתשתיות, בפעילות וכו'.

<אריה מור: הכשרנו לתנועות הנוער מנהלי בטיחות ובשבוע הבא מתחיל קורס מנהלי בטיחות לכל ארגוני הנוער.

<אריה מור: נציגים כולל מהמגזר החרדי.

<אריה מור: זאת אומרת הכל כדי להשפיע - - -

יפעת שאשא ביטון: שזה בצוות ההדרכה או ברמת בני הנוער עצמם?

<אריה מור: לא, ברמת הניהול של הבטיחות.

יפעת שאשא ביטון: אה במטה.

<אריה מור: ברמת ניהול הבטיחות.

<אריה מור: משם יש דריל-דאון לכל בעלי התפקידים, כמובן.

<אריה מור: אז זה סתם נקודות נוספות.

<אריה מור: בנושא הזהירות בדרכים הוצגה התכנית של המנכ"ל להרחבה של כיתות א'-ב' באופן מלא.

<אריה מור: להרחבה של כיתות ה', מ-3,100 כיתות ל-4,000 בשנתיים הקרובות.

<אריה מור: לשדרוג תכניות הלימודים, להרחבה של כיתות י' בחינוך תעבורתי מ-3,500 כיתות ל-4,500 כיתות בשנתיים הקרובות ופיילוט של 15,000 תלמידים, תיאוריה, בחינה וכו'.

<אריה מור: כלומר גם בנושא הזה יש תכנית ממוקדת.

<אריה מור: המנכ"ל הנחה אותנו ובחודש דצמבר אנחנו מציגים תכנית משרדית, תכנית חומש שהיא משולבת עם התכנית הלאומית, שבה נכללים כל יחידות המשרד באשר הן, שזה מחולק גם לפעילות המשרדית ובעיקר לפעילות הפנאי.

<אריה מור: זה הורים, שילוב בני נוער, אפילו להשתמש בהם בבתים, להעביר את המסרים, כולל הסברה, כולל הכל.

יפעת שאשא ביטון: סוכני שינוי, כן.

<אריה מור: התכנית הזאת מכילה בתוכה גם את כל הנושאים שהם בתכניות הלאומיות של משרד החינוך.

<אריה מור: קרי למשל כל תכנית החומש למגזר הבדואי, יהיה את החלק של הבטיחות בנושא הזה כבר.

<אריה מור: התכנית של הנפלים והטיפול בנפלים, הוועדה הקודמת כבר הוכנה, תורגמה, מתחילים לעבוד עם זה בשטח.

<אריה מור: תכנית החומש במגזר הערבי להקמת אותן תשתיות.

<אריה מור: יש קול קורא לרשויות.

<אריה מור: עכשיו משפצים מגרשי משחקים.

<אריה מור: התכנית של החוג לכל ילד.

<אריה מור: זה אמור לשפר, להוריד את הפגיעות במגזרים האלה, ככל שיהיה להם תשתיות ולילדים תהיה תעסוקה מקצועית.

<אריה מור: זה נכון שהמיקוד צריך להיות בגילאים 15-18.

<אריה מור: 15-18 זה אוכלוסייה שבויה, ברובם תלמידים ואנחנו יכולים לפעול שם ואנחנו נגדיר את הפעילות שם בתכנית והחלק השני זה גילאים 0-4.

<אריה מור: אם רואים את הנתונים, גילאי 0-4 זה תרבות הפנאי בבתים, הורים, שצריכים לראות איך אנחנו משלבים את כל המערכות כדי לבוא עם הסברה נכונה ומבית לבית ולא רק פליירים, כדי לראות את אותן אוכלוסיות ששם קורות עיקר התאונות וזה כבר נאמר פה.

<אריה מור: מבחינתנו התכנית הזאת תצא אחרי שיאשר אותה המנכ"ל ותוצג בהנהלה בחודש דצמבר ונתאים אותה באינטגרציה לכל המערכות.

<אריה מור: ארגון בטרם הוא שותף מרכזי בתכנית הזאת שלנו, וכמובן עם משרד הבריאות.

<אריה מור: בהמשך לזה נוכל להציג מה כל אותן משימות והן תוספתיות.

<אריה מור: זה מעבר למה שנאמר פה על התכנית הלאומית.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

יפעת שאשא ביטון: לפי מה שמתואר זה באמת נשמע מבטיח.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שזה גם אכן ייצא לפועל.

יפעת שאשא ביטון: רק שתי שאלות.

יפעת שאשא ביטון: אחת, איך נבחרות הכיתות?

יפעת שאשא ביטון: אמרתם 3,500 עד 4,000 כיתות ויש פיילוט של 15,000 תלמידים שייבחנו במבחן התיאוריה.

יפעת שאשא ביטון: זה נעשה בצורה שיטתית כלשהי, או איך זה נבחר?

<אריה מור: מקס לא נמצא פה, הוא היה אמור להגיע.

<אריה מור: זה שיטתי וזה מכל האוכלוסיות.

<אריה מור: יש לנו פירוט שאפשר להציג.

יפעת שאשא ביטון: וזה במגמה להתרחב או שזה משהו שהוא נקודתי, שכל פעם - - -

<אריה מור: מה שהצגתי זו ההרחבה המשמעותית.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי.

<אריה מור: אגב, גם בנושא של התקציב לטובת השחייה, אחד הנושאים שאנחנו שמנו יחד עם המפמ"ר לחינוך גופני, זה ממש לקחת את הנושא של השחייה, שכיום זה רק 35%-40% מהתלמידים עוברים את שיעורי השחייה, לראות איך מרחיבים אותם כחלק מהתכנית הארצית שלנו, תכנית החומש, ולראות את הגידול ולשים את התקציבים לטובת העניין, במיוחד באותן האוכלוסיות שהן פחות, כמו במגזר.

<אריה מור: כמובן כמות הכיתות שמשתתפות בשיעורים האלה היא יותר נמוכה ביחס לאוכלוסייה.

<רותם זהבי: אנחנו לא נחכה לתקציב של התכנית הלאומית.

<רותם זהבי: אנחנו נתחיל לעבוד.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה לשמוע.

יפעת שאשא ביטון: החינוך התעבורתי שהיה, אגב, זה גם חלק ממה שאתה הצגת?

<אריה מור: זה חלק מהתכנית.

יפעת שאשא ביטון: כי אז היה בעצם צמצום של התקציב.

<אריה מור: לא, לא.

יפעת שאשא ביטון: אז תתקן אותי, בבקשה.

<אריה מור: אז הכל הוגדל.

<אריה מור: אנחנו ניתן לך את זה בצורה מפורטת.

<אריה מור: אין לי את כל הנתונים כרגע.

<אריה מור: כמו שאמרתי, זה הנתונים בגדול.

<אריה מור: היא תכנית מפורטת, שהמנכ"ל הציג אותה פה בכנסת בצורה מסודרת.

<אריה מור: יש לזה מצגת, אפשר לשלוח לך אותה והיא למעשה תהיה חלק מאותה תכנית.

יפעת שאשא ביטון: כן, אנחנו נשמח שאחרי שזה יוצג בהנהלה ואתם תעברו את כל השלבים, אז המנכ"ל יבוא ויקבל את הכבוד להציג את זה.

<אריה מור: בוודאי.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שההתנהלות הזו ראויה.

<אריה מור: תראי, אתמול זה לא היה הדיון הראשוני.

<אריה מור: אנחנו כבר חודשיים עוסקים בזה, מתוך מגמה שבדצמבר - - - תכנית כל יחידות המשרד, ואני אומר כל יחידות המשרד, כולל שילוב של המנהיגות הצעירה לקראת הקיץ, לעבור בגנים, בבתי הספר, בבתים, על מנת לנסות לשדך ולתווך את הזהירות לקראת הקיץ.

<אריה מור: אני מוכרח לומר שיש נושאים שצריכים לעבוד עליהם ברמה הלאומית ואני לא יודע אם הם פה, כמו למשל תקנים וחקיקה.

<אריה מור: זה אותו נדבך חמישי של תקנים וחקיקה.

<אריה מור: היום ההיפגעות, עם כל האמצעים החדשים שרצים בשוק, אני לא נותן לילד שלי להשתמש בהם, אבל זה לא יעזור כלום.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<אריה מור: אופניים חשמליים – אני עובר ו - - -

יפעת שאשא ביטון: וההורבורד, שאתמול עברתי וראיתי אותו בחנויות ואמרתי עוד מוכרים את הדבר הזה?

<קריאה: זה זוועה.

<אריה מור: זה מילא.

<אריה מור: אני עובר כל הזמן במאה שערים, כי המשרד שלנו הוא לא רחוק משם, והאבא נוסע עם האופניים החשמליים ויחד אחד מקדימה בלי קסדה וילד אחד מאחור בלי קסדה.

<אריה מור: לפעמים זה שלושה על אותם אופניים, אבל הוא עם קסדה, זה בסדר והוא חוצה ברמזור אדום.

יפעת שאשא ביטון: כדי שאם הם יפגעו יהיה מי שיטפל בהם.

<אריה מור: אז יש לנו הרבה עבודה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: בהקשר הזה של תקנים וחקיקה, אני אשמח שאם יש דברים שהם לשולחנה של הכנסת, אז שגם אנחנו נקבל את שיעורי הבית שלנו, אלא אם כן אתם מעדיפים ורוצים לעשות את זה בדרך חקיקה ממשלתית.

יפעת שאשא ביטון: לי זה לא משנה, אבל חשוב לי שאם יש דברים שצריכים לעשות גם בערוץ הזה, אז הם ייעשו בכל דרך שתיבחר.

יפעת שאשא ביטון: זהבי, אתה רוצה להוסיף משהו?

<רותם זהבי: לא.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה למשרד החינוך וזה בהחלט מעודד.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, משרד הרווחה.

דב חנין: סליחה, גברתי.

יפעת שאשא ביטון: נכון, סליחה חבר הכנסת דב חנין.

יפעת שאשא ביטון: מחילה.

דב חנין: תודה.

דב חנין: אני אשמח להגיד כמה מילים לפני שאני רץ לדיון אחר.

דב חנין: אני רוצה לברך אותך על הדיון הזה.

דב חנין: אני רוצה לברך את העוסקים במלאכה.

דב חנין: אני חייב לומר לכם שאני מגיע לדיון הזה מאד מאד מתוסכל.

דב חנין: בזכות ארגון בטרם אנחנו עוסקים בנושא הזה בכנסת באופן שוטף ואני כבר מתקשה אפילו לזכור מתי התחילו הדיונים האלה בכנסת, אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אמרתי, זה הרבה לפני שהייתי כאן.

דב חנין: לדעתי גם לפני שאני הייתי פה והשורה התחתונה היא ש-15 שנים, שזה באמת לפני שהייתי פה, אנחנו לא מצליחים לשפר את מקומנו היחסי בשיעור הילדים שנפגעים.

דב חנין: זה פשוט נתון מזעזע.

דב חנין: זה נתון מזעזע.

דב חנין: אני מרגיש מתוסכל בדיון הזה, מכיוון שכל מה שאני אגיד זה כמו בבדיחה הזו על המורה, שנוזפת בילדים שכן הגיעו בזמן על למה הילדים האחרים איחרו.

דב חנין: אני מוטרד מאד מהאמירה שאנחנו שמענו כאן, שרוב משרדי הממשלה לא בסיפור.

דב חנין: אז כל הכבוד למשרד החינוך ואני מאד שמח על הדברים שאתן אומרות, שבמשרד החינוך ישנה גישה נמרצת בנושא הזה.

דב חנין: אני מקווה שהיא באמת תתבטא גם במעשים, אבל קודם כל צריכים להטריד אותנו אלה שלא בסיפור הזה.

דב חנין: אני הזכרתי את משרד התחבורה, אני פשוט לא מצליח להבין - - -

יפעת שאשא ביטון: שאגב הם פורמאלית בתוך הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו כאן נציג של משרד התחבורה?

<קריאה: כן.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו תיכף נשמע גם אתכם.

דב חנין: גברתי, אני הייתי מציע שבהמשך לדיון הזה אולי תקיימי סדרת דיונים.

דב חנין: תזמיני את השרים הרלבנטיים, בואו נזמין לכאן את שר התחבורה והבטיחות בדרכים, נציב בפניו את הנתונים הרלבנטיים בנושאים של היפגעות ילדים משאלות שקשורות לתחבורה, לחיי אדם ולחיי ילדים ונשמע מה יש לו לומר.

דב חנין: אני חושב שכדאי לעבור על המשרדים לפחות, ואני לא בטוח שעל כל המשרדים, אבל לפחות המשרדים העיקריים.

דב חנין: להזמין את השר הרלבנטי ולשאול אותו מה המשרד שלך מתכוון לעשות בשנה הקרובה כדי לייצר שינוי בתחום שאתה אחראי לו.

דב חנין: אני חושב שזו הדרך להזיז את הדברים.

דב חנין: אני כמובן אשמח לכל מהלך.

דב חנין: אם אתם חושבים שיש דברים שצריך לקדם ולשנות בחקיקה, אני בטוח שיושבת ראש הוועדה תשמח לעשות את זה.

דב חנין: אני כבר אומר לך מראש שכל מהלך חקיקתי בתחום הזה אני אשמח להצטרף אליו ולהיות חלק ממנו; ובמיוחד חשוב לא להתייאש ולהמשיך להשמיע את הקול הזה ואת הצעקה הזו גם כאן בכנסת, כי אנחנו נעשה את השינוי הזה.

דב חנין: אנחנו חייבים פשוט.

דב חנין: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אז אם זה כבר 15 שנים, אזה אנחנו כנראה לא מתייאשים ואני שמחה שכך, אבל אני גם מקווה שאנחנו ניכנס פחות מתוסכלים לדיונים הבאים.

יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט מקבלת את ההמלצה שלך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו קיימנו סדרה של דיונים ואנחנו נמשיך מן הסתם לעקוב ולקיים דיונים נוספים ואנחנו נתחיל לזמן את השרים, כדי לשמוע אותם ושיהיו קצת יותר מעורבים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת דב חנין.

יפעת שאשא ביטון: מיכל, משרד הרווחה.

<מיכל כרמל: אגף מעונות יום ומשפחתונים.

<מיכל כרמל: את יודעת, זה זרוע - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, כן, אני יודעת.

<מיכל כרמל: מיכל כרמל, האגף למעונות יום ומשפחתונים.

<מיכל כרמל: חשוב לי לציין את השותפות המקצועית ארוכת השנים של האגף שלנו, מעל 10 שנים, עם ארגון בטרם, שזה בא לידי ביטוי בהרבה מאד דברים שעשינו, הן בנושא של כלי דיווח, הן בנושא של הכשרות ובשנה האחרונה בנושא של סטנדרט, של הכשרות לכל אנשי המקצוע.

<מיכל כרמל: אז אני אתחיל קודם כל בנושא של הכשרות.

<מיכל כרמל: אנחנו באפריל 2017 סיימנו הכשרה כלל ארצית לכלל המנהלות של מעונות יום מוכרים ושל התנהלות בתוכה.

<מיכל כרמל: ההכשרה הזאת לא קרתה סתם, היא קרתה אחרי שהיה פיילוט לבדיקת הסיבות להיפגעויות ילדים במעונות יום מוכרים.

<מיכל כרמל: ראינו ש-94% זה בגלל ההתנהגות ולאו דווקא בגלל המבנה והציוד.

<מיכל כרמל: ולכן יחד עם בטרם הכשרנו הכשרה ארצית את כלל מנהלות מעונות היום המוכרים.

<מיכל כרמל: לגבי הכלי, זה כלי שנמצא בנהלי האגף, NBS, מה שאורלי דיברה עליו קודם.

<מיכל כרמל: זה כלי לדיווח על היפגעות ילדים במעון מוכר.

<מיכל כרמל: הוא מגיע אלינו ואנחנו בודקים מה הסיבות ועוקבים בעקבות הממצאים לשיפור.

<מיכל כרמל: עוד דבר אחרון שעשינו, שהתחלנו לעשות השנה, אנחנו נמצאים במיזם משותף יחד עם הג'וינט אשלים בשלוש אוניברסיטאות.

<מיכל כרמל: תכנית שנקראת מסגרות תחילה, שבטרם שותף שלנו, בנושא של התנהלות בטוחה.

<מיכל כרמל: אנחנו רוצים לבנות את הנושא של התנהלות בטוחה כסטנדרט להכשרה לכל אוכלוסייה, למי שנכנס בעצם למעון.

<מיכל כרמל: מטפלות, מנהלות, מדריכות מעונות ומפקחי המשרד.

<מיכל כרמל: לכל אוכלוסייה כזאת אנחנו בעצם בונים את הסטנדרט של הידע שהם צריכים לדעת מבחינת הנושא של התנהלות בטוחה.

<מיכל כרמל: יש לנו גם תכנית לשנת 2018, תכנית שאנחנו צריכים לעבוד עליה.

<מיכל כרמל: זאת אומרת היא אושרה מבחינה מקצועית, אבל מכרזית ותפעולית אנחנו צריכים לעבוד עליה בהמשך להכשרה לכלל מנהלות מעונות היום המוכרים בארץ, אנחנו רוצים להכשיר גם את המטפלות.

<מיכל כרמל: נבנתה תכנית.

<מיכל כרמל: היינו שותפים לבנייתה וזאת התכנית שלנו.

יפעת שאשא ביטון: וזה משהו שנעשה או שזה משהו תוספתי חדש?

יפעת שאשא ביטון: באיזה סטאטוס זה נמצא?

יפעת שאשא ביטון: זה כחלק מהתכנית - - -

<מיכל כרמל: הנושא של המטפלות זה נושא חדש.

<מיכל כרמל: הנושא של הסטנדרט זה נושא חדש.

<מיכל כרמל: הנושא של מה שסיימנו, של המנהלות, זה באמת משהו שעשינו, וגם שהכנסנו את ה-NBS לתוך הנהלים של האגף, זה גם נושא ישן.

<מיכל כרמל: אז יש כאן שניים חדשים ושלושה ותיקים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: ראשית תודה רבה מיכל.

יפעת שאשא ביטון: זו הזדמנות לציין - - -

<מיכל כרמל: אני רק רוצה להגיד תודה לארגון בטרם, שהוא שותף אמיץ שלנו להתייעצות, כשאנחנו צריכים משהו, כשאנחנו חושבים ביחד והוא נמצא איתנו באמת בהרבה מאד עבודה משותפת וחשיבה לקראת עתיד יותר טוב.

יפעת שאשא ביטון: אמן.

יפעת שאשא ביטון: אני אנצל את ההזדמנות – מה לעשות – להזכיר שרק 23% מכלל המסגרות הן מפוקחות, מוכרות, You Name It.

יפעת שאשא ביטון: זה בסדר.

<מיכל כרמל: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: מעל 70% הם לא וזו גם משימה לאומית בשבילנו.

<מיכל כרמל: נכון.

יפעת שאשא ביטון: להכיל בעצם את חוק הפיקוח על מעונות היום - - -

<מיכל כרמל: הלוואי, הלוואי.

יפעת שאשא ביטון: כדי שכולם יהיו מפוקחים וכדי שהסטנדרטים וההדרכה וכל מה שאנחנו עושים בנושא של בטיחות ילדים ייכנס גם אליהם, כי שם המצב הוא עוד יותר חמור.

יפעת שאשא ביטון: השטח פרוץ.

יפעת שאשא ביטון: שטח הפקר לחלוטין.

יפעת שאשא ביטון: כל אחד יכול לעשות כרצונו.

<מיכל כרמל: יפעת, אבל פה אני רוצה לשאול משהו, אפרופו שאת אומרת שם זה יותר חמור.

<מיכל כרמל: האם יש נתונים שמראים ששם זה יותר חמור?

<מיכל כרמל: זה מאד יעזור לנו לנושא של היפגעויות ילדים במעונות מוכרים לעומת מעונות פרטיים.

יפעת שאשא ביטון: אני אענה בשתי רמות.

יפעת שאשא ביטון: האחת היא שזה חמור מהמקום הזה שזה בכלל לא מפוקח, שאף אחד לא יודע מה קורה שם, שהפוטנציאל להיפגעות שם יכול להיות גדול יותר, כי כל אחד מתנהל כפי שנכון לו להתנהל, רמת הסיכון שם היא גבוהה.

יפעת שאשא ביטון: פעם שנייה, אין שם את איסוף הנתונים כפי שיש בצורה מבוקרת, אז אנחנו גם לא באמת יכולים לדעת, מלבד אלה שהגיעו לצורך העניין לחדרי המיון או חלילה אם מדובר בתמותה, אז אנחנו לא באמת יכולים לדעת מה קורה שם ובאיזה היקפים.

יפעת שאשא ביטון: כך שמאיזה זווית שלא תסתכלי על זה, אנחנו נמצאים במקום לא טוב ולכן אני חושבת שחוק הפיקוח, אם אנחנו מדברים מאמץ לאומי, הוא מאסט.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה מיכל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן את רשות הדיבור למי שמייצג – לא את כל הגנים – אבל את נקודת האור בגנים הפרטיים ואחר כך אנחנו נעבור למשרד התחבורה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<קרן איוס: לגמרי.

<קרן איוס: את האמת שאני יושבת פה מוקסמת מהסכומים שאתם מדברים עליהם, מאחר שאנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, זה לא הרבה.

יפעת שאשא ביטון: אל תתרשמי, אבל זה מה שהצלחנו לגייס.

<קרן איוס: כמי שעושה את עבודתו בהתנדבות וחי מה שנקרא מהיד לפה, אני יכולה להגיד לכם שאנחנו עושים את המאמץ הלאומי שלנו גם מבלי להיות שותפים לתכניות שלכם, ואני אספר לך קצת, יפעת, מה אנחנו עשינו מהאחד בספטמבר.

<קרן איוס: אנחנו אחרי 52 הדרכות במגזר הפרטי לפעוטונים ומשפחתונים, שכוללות עזרה ראשונה בהרחבה.

<קרן איוס: זאת אומרת לקחנו את קורסי ההחייאה הבסיסיים והגדלנו אותם לבטיחות בתוך מסגרות ביתיות, שכוללות התמודדות עם חנק, טביעה, כוויות וכו'.

<קרן איוס: אני יכולה להגיד לכם שיש לנו היענות מטורפת.

<קרן איוס: מעל 1,000 נשים הגיעו אלינו להדרכות האלה.

<קרן איוס: אנחנו ממשיכים במרץ לעבוד עם האפליקציות החכמות ועם תכניות שוהם למניעת שכחת ילדים ברכב, על אף שאנחנו לא בעונה - - -

יפעת שאשא ביטון: מהראשונים שהרימו את הכפפה.

<קרן איוס: לגמרי, כשאנחנו לא "בעונה".

<קרן איוס: אנחנו במתכונת הכנסת לחצני מצוקה לכל המסגרות שלנו, וכל מי שנושאת את תעודת הביטוח של הארגון שלי, עוברת יועץ בטיחות.

<קרן איוס: ככה שגם אם אנחנו לא חלק ממה שמוגדר פה על השולחן במצגות ובתכניות, אנחנו עושים את העבודה מאחורי הקלעים.

<קרן איוס: גם אני כמוך מחכה לחזון אחרית הימים.

<קרן איוס: יש כמה נקודות בהצעת החוק שמונחת על שולחני, שלא משמחות אותי ואני יכולה לתת דוגמא אחת, שאם החוק ככתבו אומר מעל 12 ילדים, אני נורא חוששת ממה שיעוף מתחת לרדאר.

יפעת שאשא ביטון: החוק שלי מדבר על חמישה ילדים.

יפעת שאשא ביטון: התסקיר הממשלתי מדבר על 12 ילדים ויש לנו הרבה על מה לריב בפער הזה.

<קרן איוס: יש לנו פערים.

<קרן איוס: אנחנו לא נריב, אנחנו איתך.

<קרן איוס: אני נורא מפחדת ממה שיטוס מתחת לרדאר.

<קרן איוס: אנחנו כרגע משתדלים להיות איזה שהם שומרי סף מחוץ למערכת.

<קרן איוס: אנחנו מאד נשמח שארגון בטרם ייקח אותנו לנתונים של גילאי 0-4.

<קרן איוס: אנחנו עושים שם עבודה קשה.

<קרן איוס: אנחנו באמת נמצאים שם, על אף שזה לא נרשם, מדווח, מיודע.

<קרן איוס: אני יכולה להגיד לכם שיש לנו את הנתונים שלנו ואנחנו באמת במגמת ירידה.

<קרן איוס: לראייה שכחת ילדים ברכב.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<קרן איוס: אני חושבת שכל מערך ההסברה שאתם מקצים לו, לפליירים או מדלת לדלת, או פרסום המוני במדיה עובד.

<קרן איוס: אני יכולה להגיד לכם שהדבר שהכי עובד בגילאים האלה של 0-4 הוא מה שנקרא מפה לאוזן.

<קרן איוס: אז אם יגיע לפה שלי, לאוזן של המגזר הפרטי, אני יכולה להגיד שיעשה 50% מהעבודה.

<קרן איוס: ובפעם המיליון וכמה אני אומרת גייסו אותנו, גייסנו אותנו.

<קרן איוס: כי אם נחכה לחוק, את יושבת שנתיים בכיסא - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם מתגייסים יפה גם כך.

<קרן איוס: אני יושבת על הכיסא הזה הספציפי 8 שנים, מבקשת התגייסות, קחו אותנו להתגייסות.

<קרן איוס: אנחנו שם.

<קרן איוס: כואב לי כשכואב לכל אמא.

<קרן איוס: כואב לי כשכואב לכל ילד.

<קרן איוס: פוליטיקה פחות מעניינת אותי.

<קרן איוס: אנחנו נישאר על המערך ההתנדבותי, אבל אנחנו רוצים להיות שם.

<קרן איוס: אנחנו רוצים להיות חלק מהנתונים, חלק ממערך ההסברה וחלק ממערך ההתגייסות.

<קרן איוס: אני מבטיחה לכם שזה ישפיע על ההורדה הזאת של הנתונים.

<קרן איוס: תודה.

יפעת שאשא ביטון: הלוואי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה קרן.

יפעת שאשא ביטון: בטרם, אתם באמת יכולים לאמץ אותם.

יפעת שאשא ביטון: הם נקודת אור בכל מה שקשור למגזר הפרטי.

יפעת שאשא ביטון: הם מתנהלים גם כמו משפחה גדולה.

יפעת שאשא ביטון: יוצא לי מדי פעם לעקוב.

יפעת שאשא ביטון: כמות ההדרכות והיציאה החוצה עם כל המפעילים והמנהלים של המסגרות, המנהלות.

<קרן איוס: אנחנו מגויסים מעבר לתקציבים שיש פה בשולחן באהבה גדולה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, זה באמת מחמם את הלב.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה קרן ובטרם, הנה לכם גם משימה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, משרד התחבורה.

<שלומי צ'יבוטרו: שלום, קוראים לי שלומי צ'יבוטרו, אני ממחלקת הנדסה באגף הרכב.

<שלומי צ'יבוטרו: אני אתחיל בנושא של מערכת התראה על שכחת ילדים ברכבי הסעות.

<שלומי צ'יבוטרו: אנחנו חייבנו את זה החל מאפריל השנה.

יפעת שאשא ביטון: וואו.

יפעת שאשא ביטון: אה, זה ברכבי הסעות.

יפעת שאשא ביטון: את זה אנחנו כבר יודעים.

יפעת שאשא ביטון: אני כבר בהתלהבות, בפנטזיה של הרכבים הפרטיים.

<שלומי צ'יבוטרו: רגע, רגע, תיכף אני אגיע גם לרכבים הפרטיים.

<שלומי צ'יבוטרו: לגבי רכבי הסעות, כבר ב-65% מותקנים מערכות התראה ועד אפריל 2018 יותקנו בכל הרכבים והחל מאפריל 2018 בכל רכב הסעות תהיה מערכת התרעה, החדשים והישנים.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר פה במאמר מוסגר.

יפעת שאשא ביטון: אני פשוט שומעת מהשטח.

יפעת שאשא ביטון: שמי שאחראי על זה לא יהפוך את זה לתעשייה או איזה שהוא עסק מניב.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר לך גם למה.

יפעת שאשא ביטון: אני שמעתי כמה ריקושטים על הנושא של האגרות ועל הנושא של הבדיקה.

יפעת שאשא ביטון: שזה יהיה יותר מונגש.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה הרבה מאד חברות שהיו צריכות לרודף אחרי מי שצריך כדי שהדברים האלה יקרו.

יפעת שאשא ביטון: אז נכון, יש חבלי לידה ואני לגמרי מקבלת את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני שמה את זה כאיזו שהיא נקודה ככה לבקרה שלכם, למעקב של איך הסיפור הזה מוטמע.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, להיות בפיקוח, כי זה לא פריבילגיה.

<שלומי צ'יבוטרו: כן, כן, אנחנו מפקחים.

יפעת שאשא ביטון: זה משהו שאנחנו חייבים.

<שלומי צ'יבוטרו: יש כבר שלוש חברות שמורשות להתקין את זה והן מתקינות.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

<שלומי צ'יבוטרו: בנושא מערכת התראה לרכב פרטי, אני חבר בוועדת המומחים של מכון התקנים ושם לפני חודש וחצי אנחנו סיימנו את התקן על מנת שיתאפשר למערכות נוספות להיכנס פנימה.

<שלומי צ'יבוטרו: זה יצא להתייחסות לציבור.

<שלומי צ'יבוטרו: אתמול סיימנו את ההערות להתייחסות הציבור, התקן יעודכן ויפורסם במכון התקנים בהמשך.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר שאנחנו נמצאים בתהליך שברגע שיהיה תקן ויהיו יזמים או מפתחים שיבואו ויכנסו לתוך הסיפור הזה, שבסופו של דבר נוכל להכניס את זה כתקנה מחייבת כמו ברכבי הסעות?

<שלומי צ'יבוטרו: אז לגבי תקנה מחייבת זה יהיה קצת בעייתי את מי לחייב.

<שלומי צ'יבוטרו: אנחנו עדיין לא יודעים - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו פתרנו לכם את זה.

יפעת שאשא ביטון: לכל מי שיש בוסטר או כיסא ילדים, לא כל רכב.

<שלומי צ'יבוטרו: אוקיי, אז אנחנו צריכים לדון על זה, לראות איך עושים את זה, ברגע שזה יפורסם.

יפעת שאשא ביטון: איפה שיש בעיות אנחנו פה.

יפעת שאשא ביטון: אתם רק צריכים לדאוג שתהיה תקינה.

<שלומי צ'יבוטרו: בסדר, תקינה תהיה.

<שלומי צ'יבוטרו: נושא של פרסום והעלאת המודעות, אז במסגרת הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים בוצע הקמפיין וצריך להמשיך איתו בשנת 2018 לפני הקיץ, להמשיך לפרסם את זה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, קמפיין מצוין אגב.

יפעת שאשא ביטון: אני גם כתבתי להם באופן אישי ושאני שמעתי את זה כמה פעמים ביום ואין לי זמן לשמוע רדיו, אבל בכל פעם שנכנסתי לרכב שמעתי את זה, אמרתי יישר כוח, בהחלט חשוב.

<שלומי צ'יבוטרו: נושא של כל מי שמפתח מערכת התראה לשכחת ילדים, כל מקום שאנחנו שומעים אנחנו מזמנים אותו.

<שלומי צ'יבוטרו: אנחנו מעודדים אותו, אנחנו מכוונים אותו במה צריך לעמוד ועל מה לשים את הדגש.

<גלית גלעד: אגב, ליאת יושבת פה והיא זאת שהמציאה.

<גלית גלעד: זה שלה.

יפעת שאשא ביטון: זה הקמפיין שלה, כן, אני זוכרת.

יפעת שאשא ביטון: היא ישבה מולי בדיון האחרון.

<שלומי צ'יבוטרו: ובמקביל אנחנו עוקבים גם אחרי התקינה הבינלאומית, מה מכניסים ברכבים בנושא של שכחת ילדים.

<שלומי צ'יבוטרו: זה הולך ומתפתח גם בעולם.

<שלומי צ'יבוטרו: חברת ניסן הכניסו מערכת, חברת GM הכניסו מערכת וכל מה שייכנס אנחנו כמובן נעדכן.

<שלומי צ'יבוטרו: נושא של חינוך תעבורתי, אני מתחבר למה שדובר קודם בנושא של התיאוריה במסגרת מערכת החינוך.

<שלומי צ'יבוטרו: זה גם יעזור לכל מי שנוסע באופניים חשמליים והרבה נוסעים, שתהיה להם מודעות גבוהה לשלטים, לרמזורים, איך להתנהג בכביש וזה חשוב.

יפעת שאשא ביטון: הם לא מרגישים חלק מהחוק.

יפעת שאשא ביטון: אתמול נסעתי, עברו לידי אופניים חשמליים, רמזור אדום והוא נוסע.

יפעת שאשא ביטון: באמת.

יפעת שאשא ביטון: פשוט נסע.

<שלומי צ'יבוטרו: נכון, אז החינוך התעבורתי יעזור לזה.

יפעת שאשא ביטון: ובן אדם מבוגר, לא בן נוער.

<גלית גלעד: לא, לא, הם מפרידים את עצמם.

יפעת שאשא ביטון: מה החוק אומר לגבי הסיפור הזה ומה רמת האכיפה?

<זאב גולדבלט: זה כלי רכב לכל דבר ועניין.

<שלומי צ'יבוטרו: צריך לבצע אכיפה.

<שלומי צ'יבוטרו: יש אכיפה, אבל היא עדיין לא מבוצעת כמו שצריך.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, זאת אומרת למערכת המשפט יש כלים, אתה אומר השימוש בהם הוא לא מלא.

<שלומי צ'יבוטרו: כן.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז אנחנו תיכף נשמע את רשויות האכיפה.

יפעת שאשא ביטון: יש פה נציג משטרה?

<פיליפ פארן: משרד התחבורה ישלים את החלק התשתיתי.

יפעת שאשא ביטון: אז ניתן לאדון לסיים.

<שלומי צ'יבוטרו: זה מבחינתי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: איפה חלקכם בתוך השיח וההתגייסות לגבי התכנית הלאומית?

יפעת שאשא ביטון: אתם הייתם חלק מתוך הפאזל הזה שאנחנו הצגנו, לא רק בדברים שהיו, אלא גם בדברים חדשים.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח שיהיה קשר.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני חושבת שזה זמן האמת לשבת ולסגור את הדברים, כדי שגם לא נפסיד את התקציב של שנת 2017.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אז פרופסור גרוטו, מירי – יצירת הקשר.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רצית להשלים ממשרד התחבורה.

יפעת שאשא ביטון: רק שם.

<פיליפ פארן: פיליפ פארן, ראש אגף תשתיות עירוניות.

<פיליפ פארן: בפן התשתיתי משרד התחבורה נותן לרשויות המקומיות, משתתף במימון פרויקטים בטיחותיים בכ-200 מיליון שקלים כל שנה, כאשר אחת מהקריטריונים זה הסדרים בסביבת בתי ספר.

<פיליפ פארן: הסדרים למיתון תנועה, הסדרים לטובת הורדה והעלאת תלמידים מצד ימין.

<פיליפ פארן: חלק ניכר מהתקציב הזה הולך לטובת ההסדרים האלה.

<פיליפ פארן: הרשויות המקומיות הן שותף גדול, הן האמצעי, הן זרוע הביצוע של כל ההתקנים האלה.

<פיליפ פארן: התשתית במדינת ישראל מבחינת תשתית היא ברמה טובה וככל שאנחנו נשפר את התשתית לתשתית יותר סלחנית, היא תאפשר להגן על הילדים שלנו.

<פיליפ פארן: חשוב לציין שחסרים פה הנציגים של השלטון המקומי, כי הם שותף.

<פיליפ פארן: ובנוסף גם כן ההורים הם חלק מהעשייה בתוך ה - - -

יפעת שאשא ביטון: הורים יש לנו.

יפעת שאשא ביטון: השלטון המקומי הוזמנו ואין לנו נציג כאן.

יפעת שאשא ביטון: הם לא שלחו מישהו.

<פיליפ פארן: אני פשוט אתן פידבק אחד קטן לשותפים המלאים והם חייבים לקחת אחריות לידיים שלהם.

<פיליפ פארן: ילדים לא חגורים.

<פיליפ פארן: ילד חגור בתוך רכב, אם קורית תאונה אז ההיפגעות יכולה להיות ברמה של תאונה קלה.

<פיליפ פארן: פציעה קלה.

<פיליפ פארן: הם ילד לא חגור היא יכולה להיות תאונה קטלנית ואפילו מבינוני ומעלה ואז צריכים להעלות את המודעות של ההורים גם כן לעניין של האחריות האישית שלהם לילדים שלהם.

<פיליפ פארן: בנוסף, כנ"ל, ילד, בר מצווה, אופניים חשמליים, צריכים להעלות את ה - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא מחוץ לחוק?

יפעת שאשא ביטון: זה רק מגיל 16, לא?

<קריאה: זה מחוץ לחוק, רק שזה לא מסוים.

<פיליפ פארן: המודעות של ההורים צריכה להיות במקום.

<פיליפ פארן: יש קמפיינים וההורים קונים.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל החוק אומר רק מגיל 16?

<פיליפ פארן: החוק אומר, אבל האחריות היא - - -

יפעת שאשא ביטון: זה אומר שאם פקח או שוטר - - -

<זאב גולדבלט: החוק גם אומר שאסור לעבור באדום ויש כאלה שעוברים.

יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה, אבל אם שוטר תופס אותך עובר באדום אתה נקנס, מקבל נקודות, אם לא מורידים אותך מהכביש.

<פיליפ פארן: אבל למה להשאיר את זה רק לפקח ולמערכת האכיפה?

יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא משאירה את זה רק, אני שואלת.

<פיליפ פארן: ההורים הם חלק והם חייבים לקחת חלק פעיל ולקחת אחריות לחיים של הילדים שלהם.

<פיליפ פארן: לא יתכן שבבר מצווה קונים לילד אופניים חשמליים.

<פיליפ פארן: זה חלק מהדבר.

<פיליפ פארן: צריכים להעלות את התודעה של ההורים שזה אחריות שלהם גם כן.

יפעת שאשא ביטון: לא אופניים חשמליים ולא ההוברבורד הזה שנכנס פתאום והוא פי כמה יותר מסוכן.

<פיליפ פארן: כן, שותפים מלאים.

<פיליפ פארן: ככל שההורים יותר מודעים וגם כן הם יכולים להיות שותפים ולקחת אחריות.

<קריאה: אנחנו רואים את התופעה של ההוברבורד גם, שילדים נוסעים גם.

<קריאה: אנחנו רואים ילדים צעירים שנוסעים עם ההוברבורד גם בכבישים ונעים בין המכוניות.

<קריאה: הם נוסעים עם ההוברבורד גם במדרכות.

<קריאה: הם פוגעים בעצמם, פוגעים בעוברים ושבים.

<קריאה: זו תופעה מאד מסוכנת.

<קריאה: היא תופעה לא פחות חמורה מהאופניים החשמליים.

<קריאה: אני חושבת שיותר חמורה אפילו.

יפעת שאשא ביטון: אפילו יותר.

יפעת שאשא ביטון: רמת הפגיעה שם היא - - -

<קריאה: כי ההוברבורד הוא גם לילדים הרבה יותר צעירים.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא.

יפעת שאשא ביטון: זה ההורים קונים את זה.

יפעת שאשא ביטון: אגב, יש מדינות שהוציאו את זה מהחוק.

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה ואני מצטרפת לקריאה שלך ואני חושבת שזה מה שנאמר כאן גם בראשית הדיון, שגם התייחסתי לדברים של חברי הכנסת מהרשימה המשותפת, שהעניין הוא באמת חברת המבוגרים, איפה ההורים בתוך הסיפור הזה, גם של המודעות ולוקחים באמת אחריות על הבטיחות ועל הביטחון של הילדים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אבל במקרה הזה יש לנו גם רשויות אכיפה נוספות, שגם הן, אם יתחילו לתת דו"חות וההורים יתחילו לשלם מכיסם, אז יכול להיות שאלה שעד עכשיו לא באמת עניין אותם, אז אולי דרך זה, לצערי הרב, אנחנו נצליח כן לעניין אותם ולכן אני רואה בזה חשיבות.

יפעת שאשא ביטון: הצטרפה אלינו חברת הכנסת שולי מועלם.

יפעת שאשא ביטון: את רוצה להתייחס?

שולי מועלם-רפאלי: אני רק אגיד במילה.

שולי מועלם-רפאלי: אני נכנסתי ואני יודעת שאתם בסוף הדיון, רק בגלל שהנושא הזה הוא כל כך קרוב ומשמעותי.

שולי מועלם-רפאלי: אני עוד בתור אחות לפני 18 שנה בבית חולים סורוקה, בתור אחות אחראית של מחלקת טיפול נמרץ ילדים, הכרנו את מיכל ואת כל התהליך הזה, שבעיני עשה את אחד השינויים המשמעותיים.

שולי מועלם-רפאלי: תמיד שאומרים לתת שני קמפיינים שהם משמעותיים, אני נותנת אחד מילדותנו, או מילדותי, שהיא לא ממש ילדותך.

שולי מועלם-רפאלי: יש איזה פער ביני לבינך.

שולי מועלם-רפאלי: האחד צא לנוף אך אל תקטוף והשני מבגרותי, וזה הסיפור של בטרם ותאונות בית ותאונות של ילדים עם האנשים הכי קרובים אליהם.

שולי מועלם-רפאלי: שלא חלילה ישתמע פה שאנחנו חושבים שהמקום המסוכן ביותר לילדים הוא הבית או המשפחה שלהם, אבל אנחנו חושבים שעיקר הפגיעה - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל הם נפגעים שם - - -

<זאב גולדבלט: היית חייבת.

שולי מועלם-רפאלי: כן, כן, זה היה לגמרי אנקדוטאלי, כמו ששמת לב.

שולי מועלם-רפאלי: אני עדיין חושבת שהנתון הזה לצערנו לא משתנה, שעיקר הפגיעות בילדים, וכמו שאנחנו רואים בכל טיפול נמרץ בארץ, הם מתוך הבית, עם האנשים הכי קרובים ואני ממש מוקירה את העבודה והעשייה הבלתי פוסקת.

יפעת שאשא ביטון: אני אעזור לך, למרות שאת לא צריכה עזרה, אבל אני אדייק את זה.

יפעת שאשא ביטון: כן, מבחינת ביתם של הילדים הוא מבצרם, מבחינה פיזית, אז כן, אנחנו רואים שהנתונים לא משתנים והוא לא בטוח, אבל מבחינת המרכיב האנושי שם - - -

שולי מועלם-רפאלי: כן, זה המקום.

יפעת שאשא ביטון: הוא בהחלט אמור להיות הבטוח.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו כידוע מתנגדות גדולות להוצאת ילדים מהבתים שלהם, אם אין סיבה ממש חשובה.

יפעת שאשא ביטון: אז חידדתי גם לפרוטוקול, למישהו שרוצה, או לא רוצה להבין את זה.

יפעת שאשא ביטון: המועצה לשלום הילד.

<רחלי הכהן: אני לא אחזור על הדברים שנאמרו.

יפעת שאשא ביטון: כן, אנחנו ניתן בקצרה למשרדים שגם טרם דיברו, אז תתארגנו.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<רחלי הכהן: אז אני רק רוצה לברך את ארגון בטרם על העבודה החשובה כל השנה ובמיוחד בדו"ח הזה ובעצם גם את התכנית לבטיחות בדרכים, שבאמת סוף סוף נראה שהדברים מתחילים לזוז ולקרות.

<רחלי הכהן: אני כן רוצה לציין שכמובן שחשוב שכמה שיותר משרדי ממשלה יירתמו ויהיו שותפים מלאים.

<רחלי הכהן: זאת אומרת לא רק על הנייר ולא רק בתיאוריה, אלא בפועל.

<רחלי הכהן: וחוץ מזה לציין שחוץ מהמישור ההסברתי כמובן, אני מצטרפת לדברים של חברת הכנסת שאשא ביטון, שחשוב גם כל העניין של התשתיות.

<רחלי הכהן: אנחנו כן רואים שיש פה שיפור של גני השעשועים, שזה שילדים לא נמצאים במסגרות בעצם ולכן גם שם קורות תאונות.

<רחלי הכהן: באמת צריך לעשות כל מה שאפשר בשילוב - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, המועצה לשלום הילד.

יפעת שאשא ביטון: גם שותפים טבעיים ועקביים בוועדה.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה גם לכם על השותפות.

יפעת שאשא ביטון: משרד הכלכלה, בבקשה.

<אלכסנדרה ארונין: אלכסנדרה ארונין, מנהלת תקינה, משרד הכלכלה.

<אלכסנדרה ארונין: מינהל התקינה אחראי על אכיפת תקנים רשמיים של מדינת ישראל, שחלים בין היתר על מוצרי ילדים ותינוקות, על מתקני משחקים, מתקנים מתנפחים, מתקנים ממונעים ועוד שורה ארוכה של מקומות ומוצרים שילדים יכולים להיפגע מהם, כשהם לא תקינים.

<אלכסנדרה ארונין: העבודה ארוכת השנים שיש לנו עבודה משותפת עם ארגון בטרם, זה עבודה סטטיסטית וסקר סטטיסטי שבטרם עושה עבורנו על גורמי היפגעות ילדים ממוצרים, מוצרים מסוכנים ומוצרים לא תקינים.

<אלכסנדרה ארונין: זאת עבודה שבנכנסת בצורה שוטפת לעבודה ולהבנה שלנו באכיפה ובעדיפויות אכיפה בשטח וזאת עבודה שנמשכת כבר – אם אני לא טועה – כבר 10 שנים אם לא יותר ואנחנו ממשיכים בעבודה הזו.

<אלכסנדרה ארונין: עבודה מאד מאד מקצועית ומיוחדת.

<אלכסנדרה ארונין: היא לא נכנסה לדו"ח הזה בצורה כפי שאנחנו מכירים אותה, כי זה פן אחר של העבודה של בטרם.

<אלכסנדרה ארונין: אנחנו לומדים מזה המון.

<אלכסנדרה ארונין: אנחנו שותפים מלאים גם בהחלטות מידיות.

<אלכסנדרה ארונין: אני רוצה להגיד שזה לא רק סטטיסטיקות.

<אלכסנדרה ארונין: זה הדו"חות שאנחנו מקבלים ושמים בצד, זה עבודה שהיא ברמה של עבודה יומית.

<אלכסנדרה ארונין: יש לנו יוזמות לתקנים חדשים, יש הצעות שכיום על השולחן של מכון התקנים, שכותב תקנים בוועדות הציבוריות שלו וארגון בטרם הוא חלק מהוועדות הציבוריות האלה.

<אלכסנדרה ארונין: יש קמפיינים ויש רי-קולים ויש פרסומים לציבור שהם עבודה משותפת שלנו.

<אלכסנדרה ארונין: אני צריכה להזכיר פה עבודה ברמה של השתתפות בינלאומית של מינהל התקינה בעבודה של רגולטורים מכל העולם, שהם חברים להוצאת עבודה לבטיחות מוצרים בארגון ה-OECD.

<אלכסנדרה ארונין: יש יוזמה של הרגולטורים שנקראת קמפיין שנתי, שקורה בו זמנית במדינות מפותחות וכל שנה מוקדש לנושא מיוחד.

<אלכסנדרה ארונין: השנה זה הנושא של התהפכות רהיטים ואנחנו יודעים, שוב, באמצעות בטרם שאסף מידע ועיבד אותו, על היקפים של תמותה של ילדים ותינוקות מנפילת רהיטים וטלוויזיות, שזה באמת נפוץ.

<אלכסנדרה ארונין: עכשיו הקמפיין הזה שוב, הוא קורה בשבוע מסוים של השנה בכל המדינות בו זמנית.

<אלכסנדרה ארונין: הוא קרה לפני שבוע בו זמנית, ושוב, עשינו את זה נכון ל - - -

יפעת שאשא ביטון: הקמפיין?

<אלכסנדרה ארונין: כן.

יפעת שאשא ביטון: אני לא ראיתי אותו.

<אלכסנדרה ארונין: זהו, הוא פורסם באתר האינטרנט - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אז זה סימן.

יפעת שאשא ביטון: אם אני לא ראיתי ואני ממש רגישה לכל דבר שקשור לילדים באיזו שהיא צורה, אז כנראה שזה לא היה אפקטיבי.

<אלכסנדרה ארונין: זה היה באתר האינטרנט של משרד הכלכלה.

יפעת שאשא ביטון: מי נכנס לאתר של משרד הכלכלה?

יפעת שאשא ביטון: באמת אני אומרת, לא בזלזול, אבל - - -

שולי מועלם-רפאלי: אנשים רגילים ל - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אנשים לא נכנסים לחפש שם באתר.

יפעת שאשא ביטון: חברה, תצאו החוצה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים להשאיר את זה ב-ד' אמותינו.

<אלכסנדרה ארונין: זה המשפט הבא.

<אלכסנדרה ארונין: יש לנו חצי מיליון שמורים דווקא לנושא הזה וזה יהיה פעולה משותפת של משרד הבריאות, אנחנו ובטרם והחצי מיליון שקלים האלה ילכו לפלטפורמות - - -

יפעת שאשא ביטון: אני אראה את זה?

<אלכסנדרה ארונין: את תראי את זה ב-YNET, בעזרת השם, בלי נדר.

יפעת שאשא ביטון: רק ב-YNET.

<אלכסנדרה ארונין: לא, לא.

<מירי כהן: לא, בגלל זה זה גם ב - - -

<אלכסנדרה ארונין: לא, זה בפלטפורמות מדיה רחבות כמו YNET, כמו אתרי אינטרנט - - -

יפעת שאשא ביטון: הרי למי אנחנו צריכים לדאוג שזה יגיע?

יפעת שאשא ביטון: לציבור.

יפעת שאשא ביטון: להורים ודווקא לאוכלוסיות שלא מחפשות עכשיו באינטרנט ומשוטטות ב-YNET.

יפעת שאשא ביטון: לאוכלוסיות שמתקיימות, את יודעת, מקיימות בקושי את היום יום שלהן ושם הילדים צריכים - - -

<אלכסנדרה ארונין: זה ייצא גם בעיתונים.

<מירי כהן: זה יעשה עם לפ"מ.

<מירי כהן: לכן הוקדש כסף ייעודי לנושא, כלומר חצי מיליון שקלים ודרך אגב לפ"מ כבר בתמונה והם יודעים שהם צריכים, כלומר זה בתכנית העבודה.

<מירי כהן: כבר היום יושבים איתם.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לשאול את בטרם בעקבות הדברים של משרד הכלכלה.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא יודעת לעשות את זה, עוד לא מצאתי את הכישורים המתאימים, אבל אתם רואים עלייה בתאונות עם חפצים שנרכשים באינטרנט?

<אלכסנדרה ארונין: זה יופי.

שולי מועלם-רפאלי: איזה כייף.

שולי מועלם-רפאלי: רק בשביל זה הייתי צריכה לבוא, שיגידו יופי.

<אלכסנדרה ארונין: העבודה בשנה הבאה תתרחב.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אנחנו מדברים על זה באמת לקראת חנוכה ופורים.

יפעת שאשא ביטון: זה עולה כל שנה.

שולי מועלם-רפאלי: לא, עם כל כמויות הדואר שעוברות מתחת לרדאר.

<קריאה: אלכסנדרה בדיוק ותענה על זה.

<אלכסנדרה ארונין: הנושא של - - - מדאיגה את כל הרגולטורים בכל העולם ולא רק בישראל.

<אלכסנדרה ארונין: למה?

<אלכסנדרה ארונין: כי דווקא בישראל אנחנו עדיין קצת מפגרים לעומת מדינות אחרות בהיקפים של הרכישות.

<אלכסנדרה ארונין: יש מדינות שמודאגות מזה הרבה יותר מאיתנו וזה על סדר היום של כל הרגולטורים בכל המדינות, במיוחד קנדה, ארצות הברית, אוסטרליה וכו'.

<אלכסנדרה ארונין: חושבים על גישה אחרת לאכיפה, לחציית הגבול של המוצרים, שאין לנו מעקב ובכלל הבנה מה חוצה ולאיזה ידיים זה מגיע.

<אלכסנדרה ארונין: שלא לדבר על הדפסות שאפשר להדפיס בבית - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון, בתלת מימד.

<אלכסנדרה ארונין: נשים את זה בצד.

יפעת שאשא ביטון: אבל כל רובי האוויר והכל זה לדיון אחר.

<אלכסנדרה ארונין: זה לדיון אחר לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: כל הנושא של צעצועים מסוכנים, ושולי נגעה פה, ככה שמה ממש לא את האצבע, את הציפורן.

יפעת שאשא ביטון: הנושא של צעצועים מסוכנים שמגיעים מבחוץ ואנחנו כמעט חסרי אונים לגבי הכניסה שלהם לארץ - - -

<אלכסנדרה ארונין: זה משהו אחר, הנושא של צעצועים מסוכנים.

<אלכסנדרה ארונין: כן, זה הנושא של מינהל אחר.

<אלכסנדרה ארונין: אנחנו מדברים על מכירות און ליין של צעצועים - - -

יפעת שאשא ביטון: אז רק במשפט סיכום.

<אלכסנדרה ארונין: של מוצרים שמגיעים לילדים ותינוקות.

<אלכסנדרה ארונין: ארגון בטרם הציע ואנחנו מקבלים את ההצעה הזו לסקר נפרד שידבר על האתגרים לרגולטור בכל מה שקורה במכירות און ליין במוצרים לילדים ותינוקות והגישה שלנו לחינוך להורים ולאותם רוכשים בפלטפורמות אינטרנטיות.

יפעת שאשא ביטון: והסקר הזה ייעשה?

יפעת שאשא ביטון: קיבלתם את ההמלצה?

יפעת שאשא ביטון: אה, אוקיי.

<אלכסנדרה ארונין: זה בשנה הבאה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אלכסנדרה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, נאוה זקן.

<נאוה זקן: נאוה זקן, אני יושבת ראש הוועדה לצעצועים מסוכנים הבין משרדית.

<נאוה זקן: לפני חודש וחצי בסך הכל, אבל אנחנו עושים עם בטרם, עם קודמי כבר.

<נאוה זקן: יש עבודה מאד מאומצת יחד עם בטרם גם בבתי הספר, גם במפעלים, גם במערכות, בכל מקום.

<נאוה זקן: אנחנו מרכזים מאמץ בפורים, בחג הרמדאן.

יפעת שאשא ביטון: כן, אמרתי, בעיקר בפורים, נכון.

<נאוה זקן: בקריסמס.

<נאוה זקן: אז אנחנו מרכזים מאמץ.

<נאוה זקן: עכשיו נמצא על שולחן ועדת הכלכלה חוק צעצועים מסוכנים חדש.

<נאוה זקן: אני מקווה שאנחנו ממש בסוף, לקראת סיום לפני קריאה שנייה ושלישית ואני מקווה שזה ייתן את אותותיו.

<נאוה זקן: לגבי האינטרנט, אנחנו עכשיו עושים פעילות מול משטרת ישראל.

<נאוה זקן: רק התחלנו.

<נאוה זקן: כל המכירות בסייבר.

<נאוה זקן: היום מוכרים צעצועים מסוכנים דרך האינטרנט ואין לנו אפשרות לאכוף את זה.

יפעת שאשא ביטון: כן, כל הביביגאנים שנכנסנו.

<נאוה זקן: זה פשוט נורא ואיום.

<נאוה זקן: המקרה שקרה באילת עם הרובה אוויר, עם ה- - - עד עכשיו לא החליטו אם זה צעצוע מסוכן או כלי ירייה.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, לא, הוא - - -

<נאוה זקן: לא, יש עדיין, עדיין במשרד לביטחון הפנים, אנחנו יושבים עם משרד המשפטים כדי להחליט.

<נאוה זקן: זה ממש כלי ירייה.

<נאוה זקן: זה לא צעצוע, זה כלי ירייה.

<נאוה זקן: אז יש עדיין דיונים על הנושא הזה.

<נאוה זקן: אני מקווה שאנחנו נסיים את זה בוועדת הכלכלה.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לסיים את זה בוועדת הכלכלה, כי מה שמטריד אותי ושעדיין יש דיונים כאלה, זה אומר שאנחנו עדיין לא יודעים של מי האחריות.

<נאוה זקן: נכון.

יפעת שאשא ביטון: וחשוב שמישהו כאן ייקח אחריות על הסיפור הזה, לפני שהוא מתגלגל לתופעה ואנחנו כולנו נמצא את עצמנו במקום שאנחנו לא רוצים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה נאוה.

יפעת שאשא ביטון: זאב, ממש בשני משפטים ואני אשמח לשמוע את המשרד לביטחון פנים.

יפעת שאשא ביטון: יש נציגות של משרד ביטחון הפנים?

יפעת שאשא ביטון: משטרה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: זאב, ממש בקצרה.

<זאב גולדבלט: אני אתחיל בשני משפטים.

<זאב גולדבלט: ממש דבר כזה.

<זאב גולדבלט: ראשית לגבי משרד הכלכלה.

<זאב גולדבלט: זה שיש תקינה זה על הכיפאק, הבעיה זה הפיקוח ולמיטב זיכרוני ומדיון שהיה כאן לפני מספר חודשים מועט, הסתבר שכמות המפקחים על הנושא למשל של מתקני שעשועים של ילדים בגינות ציבוריות מסתכם בחלק קטן מאצבעות על יד אחת.

<זאב גולדבלט: או בעברית פשוטה – מפקח אחד בכל הארץ.

<זאב גולדבלט: זה מה שהוצג כאן בדיון שהיה על הנושא הזה.

<זאב גולדבלט: נושא שני שרציתי להתייחס אליו זה על הערה של להטיל על ההורים את האחריות.

<זאב גולדבלט: אז כדי שלא יהיו אי הבנות.

<זאב גולדבלט: עמדת פורום ועדי הורים היישובים היא נורא פשוטה.

<זאב גולדבלט: הורה מחויב לשלומם והגנתם של ילדיו, נקודה.

יפעת שאשא ביטון: האחריות הראשונה היא של ההורים.

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה בכלל.

<זאב גולדבלט: חד וחלק.

<זאב גולדבלט: שלא יהיו אי הבנות.

<זאב גולדבלט: אבל יש באמירה כזאת, כשהיא נאמרת ממשרד ממשלתי, משום הסרת אחריות כי בניגוד לכל גוף ממשלתי שמתוקצב, ההורים לא מאורגנים בגוף - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, רגע, זאב.

יפעת שאשא ביטון: אני ילדתי את הילד?

<זאב גולדבלט: אמרתי נכון.

יפעת שאשא ביטון: גם בלי תקציב, אני האחראית עליו.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני.

<זאב גולדבלט: חברת הכנסת שאשא ביטון, אמרתי.

<זאב גולדבלט: התחלתי עם זה.

יפעת שאשא ביטון: אין דבר כזה.

<זאב גולדבלט: התחלתי עם זה שלפני כל דבר אנחנו כהורים אחראים לשלומם של ילדינו.

יפעת שאשא ביטון: יש הרבה דברים גם שאני רוצה שהמדינה לא - - -

<זאב גולדבלט: חד וחלק, שלא יהיו אי הבנות.

<זאב גולדבלט: אבל כל נושא ההדרכה מחויב גם על ידי המשרדים, בעיקר כשהם מתוקצבים.

יפעת שאשא ביטון: כן, ברור.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו פה עם המשרדים, אין שאלה.

<זאב גולדבלט: אני רוצה להמשיך בכמה דברים חיוביים.

<זאב גולדבלט: ראשית תודה ענקית על התמונה המקיפה והמקצועית שנתנה כאן מנכ"לית בטרם.

<זאב גולדבלט: זה לא טריוויאלי וזה על הכיפאק.

<זאב גולדבלט: אנחנו תקווה גדולה ונושאים את עינינו למשרדי הממשלה בדגש על הבריאות ועל החינוך, שיישמו ובאמת יוציאו לפועל את התכניות שהצגתם כאן.

<זאב גולדבלט: תודה ענקית לוועדה ולמי שעומדת בראשה.

<זאב גולדבלט: דבר אחרון, הייתה לך איזו שהיא אמירת ביניים על ניג'וס.

<זאב גולדבלט: אז דבקות והקפדה זה לא ניג'וס, זה דבקות והקפדה.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מחדדים פה אחד את השני.

שולי מועלם-רפאלי: מדייקים, מדייקים, כמאמר ילדינו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה זאב, נציג ההורים, שגם הוא דבק במטרה ומגיע באופן עקבי, אז תודה גם לך.

יפעת שאשא ביטון: משטרה, עדי, בבקשה.

<עדי זלדס: כן, ראש מדור מחקר ומידע באגף התנועה.

<עדי זלדס: אני קודם רוצה להצטרף לברכות לארגון בטרם ולכל השותפים בכל הנושא של בטיחות בדרכים.

<עדי זלדס: נעשית פה באמת עבודה בשוטף, כל הזמן.

<עדי זלדס: מוצג פה באמת רק הקצה, אבל יש הרבה עבודה שנעשית בשוטף.

<עדי זלדס: עיקר הפעילות של המשטרה זה בתחום האכיפה.

<עדי זלדס: גם בתחום העירוני, בבין עירוני, במגזר, גם בכפרים.

<עדי זלדס: בתחום הבין עירוני זה משטרת התנועה הארצית, בתחום העירוני יש את תחנות המשטרה, שיש בהן את התנועה.

<עדי זלדס: אנחנו בתהליך של הקמת תחנות חדשות במגזר הערבי, שיש בהן גם שוטרי תנועה שיתנו פתרון גם לתחום הזה, לחזק את כל הנושא של משטרה בחברה הערבית.

<עדי זלדס: המשטרה מתמקדת בעבירות, היא אוכפת את כלל העבירות, אבל ההתמקדות זה בעבירות מסכנות חיים, עבירות בריונות, כמו אי מתן זכות קדימה להולך רגל, התקני ריסון, סלולארי – שזה מכת מדינה.

<עדי זלדס: זה העבירות שבעיקר מתמקדים בהן ועוד סל שלם של עבירות.

<עדי זלדס: לרשויות המקומיות יש סמכויות גם באכיפה של אופניים, אם אנחנו מדברים על אופניים.

<עדי זלדס: חנייה, תחבורה ציבורית.

יפעת שאשא ביטון: כמה באמת נאכף, אם אנחנו מתמקדים בנושא של ילדים?

יפעת שאשא ביטון: בנושא של אופניים חשמליים הם שם.

יפעת שאשא ביטון: לא צריך לחפש אותם אפילו.

יפעת שאשא ביטון: הם מגיעים אלינו לבד.

יפעת שאשא ביטון: כמה אכיפה יש?

<עדי זלדס: של הרשויות המקומיות?

יפעת שאשא ביטון: כן.

<עדי זלדס: אין לי כאן את הנתונים.

<עדי זלדס: אני לא יודעת.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נשמח לקבל את הנתונים.

<עדי זלדס: אוקיי.

<עדי זלדס: בנוסף לאכיפה אנחנו גם שותפים ומעורבים בתחומים נוספים, כל הנושא של תשתיות מול משרד התחבורה ופעולות הסברה במגזר, משמרות זה"ב.

<עדי זלדס: אנחנו שותפים גם בדברים כאלה.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: ראשית תודה על הסקירה.

יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לומר שאם אנחנו מסתכלים רגע על האחריות בתוך האחריות הכוללת בנושא של המשטרה, הנוכחות שלכם בעיקר בכל מה שקשור לאכיפה כלפי ילדים, אני חושבת שהיא משמעותית.

יפעת שאשא ביטון: היא משמעותית פעם אחת כי אנחנו אולי נצליח למנוע היפגעות שלהם כאן ועכשיו; ופעם שנייה, דיברו על כך שהם המבוגרים של מחר ואני חושבת שאם אנחנו נצליח ליצור את ההרתעה ואת המודעות בשלב הזה, אז אולי נרוויח אותם כמבוגרים יותר אחראים ויותר זהירים בהמשך, גם כהורים לילדים.

יפעת שאשא ביטון: אז הנוכחות שלכם והביצוע שלכם, של האכיפה, הוא מאד מאד חשוב.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נכניס גם את זה להמלצות.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם אני מסכמת את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: ראשית אני רוצה לומר לא בכדי אנחנו פתחנו את הדיון בהצגת הדו"ח המאד מאד מאד מפורט.

יפעת שאשא ביטון: ראינו לגבי ארגון בטרם, כמובן אנחנו ראינו את הפילוחים הפנימיים ואת ההתייחסות המאד מעמיקה לכל אחד מהפרטים וחיברנו אותו בעצם לתכנית הלאומית לבטיחות ילדים.

יפעת שאשא ביטון: כי אי אפשר להפריד ביניהם.

יפעת שאשא ביטון: הדו"ח הזה הוא כלי עבודה וכך אנחנו צריכים להתייחס אליו.

יפעת שאשא ביטון: וכאן אני פונה למשרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: יש את הכלי הזה בנוסף לכל הנתונים שיאספו.

יפעת שאשא ביטון: תחברו אותו לתכנית.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שבאמצעותו אנחנו נוכל לדעת איפה לשים את האצבע ואיפה למקד ומה הפעולות הנכונות בכל אחד מהמגזרים והוא בהחלט משאב חשוב.

יפעת שאשא ביטון: אז שוב, הזדמנות לומר תודה לארגון בטרם על העבודה הכל כך מדוקדקת; ולמשרד הבריאות, יש לנו פה נכס, צריך להשתמש בו.

<אורלי סילבינגר: אני רק רוצה ברשותך לומר שהנתונים שנמצאים בדו"ח הם תודות לעבודה המסורה של משרד הבריאות והלמ"ס ונתוני התמותה של המאגר הייחודי שלנו ובאמת - - -

יפעת שאשא ביטון: אז החיבור בין הכל, זה עוד יותר מחזק את זה שזה בהחלט צריך לשמש ככלי עבודה.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לי לומר ברמה כללית – מדינת ישראל לא צריכה לשאוף רק לעלות או לחצות את הקו הזה של 22 או להגיע לממוצע של ה-OECD.

יפעת שאשא ביטון: אין שום סיבה שאנחנו לא נוביל בנושא של בטיחות ילדים ובהגנה על הילדים שלנו ונהווה דוגמא ומופת גם למדינות האחרות, ואני אומרת את זה כי אני באמת מאמינה שאנחנו יכולים וצריכים להיות שם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בסיכום הדיון.

יפעת שאשא ביטון: כמובן הדבר הראשון זה יישום, יישום, יישום של התכנית הלאומית לבטיחות ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא ניישם את הדברים זה לא שווה כלום.

יפעת שאשא ביטון: לא התקציב שהוקצה, לא הדיונים שאנחנו עושים כאן ולא החשיבות שאנחנו נותנים.

יפעת שאשא ביטון: היישום הוא חושב ואנחנו צריכים לוודא שגם התקציב של שנת 2017 מקבל ביטוי ומיושם ואנחנו לא מאבדים אותו בגלל התזמון.

יפעת שאשא ביטון: עלתה כאן דרישה – מפגש של בטרם יחד עם הנציגים מהמגזר הערבי כדי לעשות משהו משמעותי בתוך החברה יחד עם מובילי דעת קהל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שצריך שינוי שהוא תרבותי, חברתי ובשביל שזה ייטמע שם, אז המפגש הזה והכנת התכנית זה באמת מהלך חשוב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נזמן בדיונים הבאים את השרים או לפחות את המנכ"לים של כל משרד כדי שכל אחד מהם יידע לתת לנו את הדין וחשבון מה המשרד שלו עושה כדי להבטיח את הבטיחות של הילדים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לברך את משרד הבריאות על ההובלה, את משרד החינוך על המהלך החדש שהוא יוצא בו ואני מקווה שנשמע אותו גם בוועדה לאחר שזה יאושר.

יפעת שאשא ביטון: כמובן לכם ארגון בטרם, המועצה לשלום הילד, משרד הכלכלה, שאני רוצה לראות אותו קצת יותר דומיננטי גם בתוך התכנית.

יפעת שאשא ביטון: משרד התחבורה, כל השותפים שנמצאים כאן, ולבקש נתונים על היקפי האכיפה מהמשטרה, מהמשרד לביטחון פנים, כי בעיני אתם פקטור מאד משמעותי.

יפעת שאשא ביטון: והכי הכי חשובים – זאב – זה ההורים, זה אנחנו.

יפעת שאשא ביטון: בסוף זה הילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: זה הדם שלנו.

<זאב גולדבלט: את צודקת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לעשות הכל כדי לשמור עליהם וכל מי שנמצא כאן סביב השולחן הוא כדי לעזור לנו להבטיח את השלום והבטיחות שלהם.

<זאב גולדבלט: את צודקת ואני מבקש שבדיון של בטרם עם נציגי המגזר הערבי ישולבו גם ועדי ההורים הערבים.

יפעת שאשא ביטון: נציגי ההורים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולם.