הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 97, 2017-11-15 09:30

מכלוף מיקי זוהר: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי.

מכלוף מיקי זוהר: הנושא שלפנינו היום: בחינת אי השוויון במדיניות התקצוב ותנאי שכר במוסדות החינוך המוכרים שאינם רשמיים במגזרים השונים.

מכלוף מיקי זוהר: לאחרונה ראינו וחווינו כמה דברים שבאמת מקוממים.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו עשינו הרבה בדיקות בסוגיה שאנחנו דנים בה היום.

מכלוף מיקי זוהר: הועבר לנו המון אינפורמציה לוועדה, ואפילו ביקשנו ממרכז המחקר והמידע המדהימים שלנו פה בכנסת לעשות מחקר מעמיק בזמן מאוד קצר יש לציין, וקיבלנו ממצאים מאוד מעניינים ובעיקר מטרידים.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו מזועזעים – זו המילה שבחברה מתוקנת במדינת ישראל 2017, תלמידים מהזרמים החלשים ביותר במדינה מקבלים 60% פחות מהממוצע הארצי, ובעצם המוסדות הללו שאינם משתייכים לרשתות החינוך הגדולות מקופחות באופן בלתי נסלח.

מכלוף מיקי זוהר: כשאנחנו דיברנו בזמנו על תקצוב דיפרנציאלי בחינוך ורווחה, ודיברנו על צמצום פערים בחברה הישראלית, הסיטואציה בה המצב היום מצוי מנציח את הקיפוח ומעמיק אותו ומגדיל את הפערים החברתיים שלנו במדינה שלנו בצורה בולטת כלפי ציבור לא קטן.

מכלוף מיקי זוהר: האבסורד הוא שבמשרד החינוך, לצערי הרב, לא מתעניינים.

מכלוף מיקי זוהר: לא מתעניינים, כי זה כנראה מגזרים שלא מעניינים אותם.

מכלוף מיקי זוהר: הפלא ופלא, המגזרים הללו, מה שנקרא שותפים לגורל הזה, וזה המגזר הערבי והמגזר החרדי.

מכלוף מיקי זוהר: זאת אומרת, שאין כאן עניין חלילה שאפשר לומר שיש פה מגזר אחד ספציפי – שני מגזרים חשובים בחברה הישראלית – המגזר הערבי והמגזר החרדי מקופחים באופן בולט לעומת שאר הציבור במדינה.

מכלוף מיקי זוהר: את העניין הזה אנחנו חייבים לתקן, ומוטב שעה אחת קודם, ולכן, אנחנו גם עורכים פה את הדיון.

מכלוף מיקי זוהר: כמובן נשמע את כל חברי הכנסת, אבל אני רוצה שחברי הכנסת התרשמו מהנתונים הכואבים לפני שהם באמת יוכלו להביע את העמדות שלהם.

מכלוף מיקי זוהר: נתחיל ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, יש פה את אתי וייסבלאיי, יש פה גם את יובל גורדון, ראש הצוות שיושב בחדר.

מכלוף מיקי זוהר: נשמע את אתי, היא תיתן לנו פירוט לגבי נתונים שעליהם אנחנו מדברים, ומשם נוכל להמשיך להתקדם בדיון.

מכלוף מיקי זוהר: בבקשה.

<אתי וייסבלאיי: אתחיל מהפירוט.

<אתי וייסבלאיי: אני אציג נתונים בקצרה מתוך המסמך שמונח לפניכם שנכתב לבקשת יושב-ראש הוועדה.

<אתי וייסבלאיי: קודם כל, אני אתחיל להציג את אופן התקצוב של בתי-הספר היסודיים בחינוך המוכר שאינו רשמי וההבדלים ביניהם, ואחר כך נעבור לנתונים המרכזיים.

<אתי וייסבלאיי: בחינוך היסודי – יש שלושה סוגים של בתי-ספר שאינם רשמיים.

<אתי וייסבלאיי: הסוג הראשון בתי-ספר שייכים לאחת משתי רשתות החינוך החרדיות הגדולות – מעיין החינוך התורני ומרכז החינוך העצמאי, שאלו הם בעצם רוב בתי-הספר המוכרים שאינם רשמיים, והם מתוקצבים בהתאם לסעיף 3א לחוק יסודות התקציב.

<אתי וייסבלאיי: אני מצטטת: "לפי אמות מידה שוות לשני התאגידים על-פי קריטריונים עניינים אחידים ושוויוניים כמו לכלל ילדי ישראל".

<אתי וייסבלאיי: הסוג השני – בתי-ספר מוכרים שאינם רשמיים מחוץ לרשתות, שזה כולל בתי-ספר בחינוך החרדי העברי שאינו חרדי והערבי שהם מתוקצבים בשיעור של 75% מתקן הבסיס של מוסד רשמי דומה על-פי תקנות חינוך ממלכתי מוסדות מוכרים.

<אתי וייסבלאיי: הסוג השלישי – פחות נעסוק בו פה, אבל לדבר עליו זה מוסדות פטור שהם מתוקצבים בשיעור 55% מתקן הבסיס של שעות הלימוד במוסד חינוך רשמי על-פי חוק לימוד חובה.

<אתי וייסבלאיי: התקצוב מותנה גם לפי הוראות המשרד בעמידה בתנאים מסוימים שמדיניות ראשונית אינטגרטיבית, קיום לימודי ליב"ה ועוד.

<אתי וייסבלאיי: התוצאה מההבדלים במדיניות התקצוב - - -

יוסף ג'בארין: יש לך את השקופיות?

<אתי וייסבלאיי: כן, זה נמצא בתוך המסמך, אבל בסדר.

יוסף ג'בארין: בעצם סעיף 3 אומר את הכול.

יוסף ג'בארין: הוא אומר שמעיין החינוך התורני והחינוך העצמאי התייחסו אליו באופן שוויוני כמו כלל התלמידים, אז מי שלא שייך שם, לא התייחסו אליו באופן שוויוני.

מכלוף מיקי זוהר: אגב, כשהיא אומרת 75% זה הרבה פחות, בפועל זה אפילו לא 40%.

יוסף ג'בארין: נכון.

<אתי וייסבלאיי: אני אפרט לגבי מה שקורא כתוצאה מההבדלים במדיניות התקצוב, וגם מכך שבעצם בחינוך הרשמי עובדי הוראה מועסקים ישירות על-ידי משרד החינוך, בעוד בחינוך המוכר שאינו רשמי עובדי ההוראה הם עובדי הבעלויות על משרד החינוך.

<אתי וייסבלאיי: יש לנו הבדלים נוספים בהקשר של תקצוב שעות הוראה.

<אתי וייסבלאיי: הנושא הראשון – שעות תוספתיות.

<אתי וייסבלאיי: כמו שאמרנו, תקצוב משרד החינוך לבתי ספר מוכרים שאינם רשמיים הוא מתקן הבסיס שהגדירו אותו לפי חוק בשנת 2014 כתקצוב הניתן בעד שעות אורך שהן מספר השעות המזעריים שלומדים תלמידים בכיתתם, זה בין 29 ל-32 שעות בכיתה לפי בין כיתות א' ל-ו'.

<אתי וייסבלאיי: בתי-ספר מוכרים שאינם רשמיים מחוץ לרשתות לא מקבלים סוגים שונים של שעות תוספתיות שנהוגים בחינוך הרשמי, כמו תוספת עבור יום חינוך ארוך, שעות תפילה, פיצול כיתות א' ו-ב' ועוד, הם כן מקבלים בשנים האחרונות שעות תימרוץ וטיפוח שניתנות כיום גם בחינוך המוכר שאינו רשמי.

<אתי וייסבלאיי: הנושא המהותי השני – חישוב שכרם של עובדי הוראה לפי שיטת הפרופיל הממוצע על המוסד.

<אתי וייסבלאיי: בעוד בחינוך הרשמי עובדי הוראה הם עובדי משרד החינוך, כל אחד מהעובדים מקבל שכר ממשרד החינוך בהתאם למאפיינים שלו, הוותק שלו, השכלה והתקציבים שהוא ממלא בבתי ספר.

<אתי וייסבלאיי: בתי ספר מוכרים שאינם רשמיים, אלו שאינם שייכים לרשתות וכל אחד מבתי הספר משויך לאחד מבין 36 פרופילים על-פי המאפיינים של עובדי ההוראה שלו, ואז משרד החינוך מעביר לבעלות את השכר הכולל של כל עובדי הוראה באותו מוסד בהתאם לפרופיל שנקבע לו והבעלות אמורה לשלם לעובדים על-פי האופן שבו הם עובדים והסכמי השכר.

<אתי וייסבלאיי: הנושא השלישי, זה רפורמת אופק חדש שמיושמת בשנים האחרונות במוסדות החינוך הרשמיים, אבל לא במוסדות החינוך המוכרים שאינם רשמיים, והעלתה באופן משמעותי את שכרם של עובדי הוראה בחינוך הרשמי.

<אתי וייסבלאיי: כתוצאה מכך, אנחנו רואים בעצם פערים מאוד משמעותיים - - -

מכלוף מיקי זוהר: ברשותך, אני רוצה שתנקבי במספר התלמידים שמקופחים.

<אתי וייסבלאיי: אם אנחנו מדברים על מספרים, אז בעצם אנחנו מדברים על אותם בתי ספר בחינוך החרדי שאינם שייכים לרשתות, בחינוך העברי שהוא לא חרדי ובחינוך הערבי.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו מדברים על קרוב ל-80 אלף תלמידים.

<אתי וייסבלאיי: כן.

מכלוף מיקי זוהר: 80 אלף תלמידים במדינת ישראל שמקבלים פחות מ-50% מהתקציב הנדרש לתת לילד.

אורי מקלב: מה האחוז מסך כל התלמידים?

<אתי וייסבלאיי: זה 40% מכלל התלמידים בחינוך המוכר שאינו רשמי.

מכלוף מיקי זוהר: סך הכול 80 אלף תלמידים, אתה מדבר על כמה תלמידים מסך כל הלומדים במדינת ישראל?

אורי מקלב: מהחינוך היסודי.

מכלוף מיקי זוהר: 8%, כמעט 10% מהתלמידים מקופחים.

מכלוף מיקי זוהר: אז אנחנו שואלים למה הם לא מתקדמים?

מכלוף מיקי זוהר: למה יש פערים כל כך גדולים?

מכלוף מיקי זוהר: למה זה הולך לאקדמיה וזה לא הולך לאקדמיה?

מכלוף מיקי זוהר: למה זה יש לו מקצוע, וזה אין לו מקצוע?

מכלוף מיקי זוהר: למה?

מכלוף מיקי זוהר: מסיבה פשוטה, כי אנחנו לא נותנים מספיק כסף כדי שהם יוכלו לקבל הזדמנות שווה כמו כל ילד במדינת ישראל.

אורי מקלב: האחוז של 8% זה טוב לשני הצדדים.

מכלוף מיקי זוהר: 80 אלף תלמידים זה הרבה מאוד.

אורי מקלב: זה באמת הרבה.

אורי מקלב: מצד שני, אם אנחנו באמת נשווה - - -

מכלוף מיקי זוהר: כלכלית זה לא עולה הרבה כסף.

אורי מקלב: השאלה אם האחוז הזה פועל לטובת הדרישה?

אורי מקלב: לא מדובר כאן באחוז מבוטל, מצד שני, לא אחוז שעושה איזה דרמה לתקציב.

מכלוף מיקי זוהר: אמרת דבר חשוב, חבר הכנסת מקלב, ואני רוצה לחדד את זה שמשרד החינוך יקשיבו למה שאני אומר.

מכלוף מיקי זוהר: ממש לאחרונה הם נתנו 50 מיליון שקלים לחינוך הנוצרי.

מכלוף מיקי זוהר: אני מברך אותם על ההחלטה לתת 50 מיליון שקלים לחינוך הנוצרי כי הם באמת היו צריכים את הכסף הזה.

מכלוף מיקי זוהר: היה מאוד קשה לייצר את מערכת החינוך בלי הכסף הזה, אבל, אם כבר נתתם 50 מיליון שקלים לחינוך הנוצרי, תנו 50 מיליון שקלים גם לחינוך הערבי, המוסלמי, וגם לחינוך החרדי.

חנין זועבי: זה לא נוצרי, זה קהילתי.

מכלוף מיקי זוהר: קהילתי, בסדר.

מכלוף מיקי זוהר: הם קוראים לזה הנוצרי, הכנסייתיים.

מכלוף מיקי זוהר: העניין הוא שבסוף, בשורה התחתונה, אם כבר נתתם, תנו לכולם.

מכלוף מיקי זוהר: עכשיו אני רוצה להודיע גם לפרוטוקול, שידוע שהנושא מצוי בבית המשפט העליון.

מכלוף מיקי זוהר: הוגשה עתירה על ידי הגופים המוסלמים והחרדים.

מכלוף מיקי זוהר: הם הגישו עתירה לבית המשפט העליון שלעניות דעתי ההכרעה שם היא מאוד פשוטה.

מכלוף מיקי זוהר: בית המשפט העליון כנראה יקבע, כך לפחות אני מעריך, שצריך לתקצב באותה מידה גם את הרשתות האחרות כמו שתקצבו את הכנסייתיים.

מכלוף מיקי זוהר: אני מקווה שאולי בעקבות הדיון הזה בית המשפט לא הצטרך לעסוק בסוגיה, אלא משרד החינוך יחזור, יעשה סדר, יעביר כסף גם לגופים הללו באופן שוויוני כפי שהוא העביר, ויתקן באופן קבוע את העוול הנוראי הזה כלפי אותן אוכלוסיות אחת ולתמיד.

<אתי וייסבלאיי: אנחנו רואים פה בשקופית הזאת את ההבדלים בתקצוב השנתי הממוצע לתלמיד בחינוך היסודי בשנת 2016 בין בתי ספר המגזריים ומעבדות משפטיים שונים.

<אתי וייסבלאיי: חשוב לשים לב, לזכור, שהתקצוב, במיוחד התקצוב לתלמיד מושפע מאוד ממשתנים שונים - מספר התלמידים הממוצע בכיתה, מאפייני המורים, מאפייני התלמידים ושיעור התקצוב שניתן לבתי הספר בחינוך המוכר שאינו רשמי, ולכן, אנחנו רואים הבדלים בין המגזרים השונים גם בתוך המוכר שאינו רשמי.

<אתי וייסבלאיי: מפה אנחנו רואים שהתקציב הממוצע לתלמיד בחינוך החרדי מחוץ לרשתות הוא כמחצית בין התקציב הממוצע לתלמיד בחינוך העברי הרשמי.

<אתי וייסבלאיי: בחינוך הערבי, החינוך התקציב הממוצע לתלמיד בחינוך המוכר שאינו רשמי הערבי הוא פחות משליש מן התקציב הממוצע לתלמיד בחינוך הערבי הרשמי.

<אתי וייסבלאיי: לסיכום, אני אתייחס לנושא של מדד הקיפוח – השוואה של בתי ספר, מגזרים, מעבדות שונים עם מאפיינים חברתיים, כלכליים של התלמידים שלהם.

<אתי וייסבלאיי: אחד הפרמטרים שמשרד החינוך מתייחס אליהם בקביעת תקצוב בתי הספר ובהקצאת משאבים, הוא המצב החברתי הכלכלי של תלמידי בתי הספר במטרה למנוע אי-שוויון בקבלת תלמידים לבתי הספר, ולהקצות יותר משאבים לבתי הספר שתלמידיהם אוכלוסיות מוחלשות באמצעות תקצוב דיפרנציאלי.

<אתי וייסבלאיי: לצורך כך הוא משתמש במדד שנקרא מדד הטיפוח שהוא מחושב לכל בית ספר על בסיס נתוני התלמידים בבית הספר.

<אתי וייסבלאיי: מה שעשינו פה – הצגנו את מדד הטיפוח הממוצע של בתי הספר במגזרים, מעבדות משפטיים שונים.

<אתי וייסבלאיי: מה שחשוב מאוד לשים לב במקרה הזה, שמדד הטיפוח נמוך יותר מייצג במקרה אוכלוסייה חלשה יותר.

<אתי וייסבלאיי: מדד טיפוח נמוך מייצג אוכלוסייה חזקה יותר, כלומר, כמה שהמדד טיפוח יותר גדול, כך האוכלוסייה מאותו מגזר היא יותר חלשה.

<אתי וייסבלאיי: אנחנו רואים פה פערים מאוד משמעותיים בין בתי ספר ומגזרים שונים כאשר ככלל מדד הטיפוח הממוצע של בתי הספר בחינוך הערבי וכל המעמדות המשפטיים הוא גבוה במידה ניכרת ממדד הטיפוח בחינוך העברי גם הרשמי וגם המוכר שאינו רשמי.

<אתי וייסבלאיי: בתוך החינוך החרדי אנחנו רואים הבדלים יחסית קטנים בין בתי ספר – אלו ששייכים לרשתות השונות ואלו שאינם שייכים לרשתות.

מכלוף מיקי זוהר: אני מודה לך מאוד על העבודה הטובה והמהירה.

מכלוף מיקי זוהר: דוד שרפר, יושב-ראש פורום בתי הספר המוכרים שאינם רשמיים, מאוד מעורב בסוגיה, וגם חלק מיוזמי העתירה לבית המשפט העליון, הביא בפנינו גם את הסוגיה.

מכלוף מיקי זוהר: יש לו הרבה נתונים שהוא רוצה לחשוף.

מכלוף מיקי זוהר: בבקשה.

<דוד שרפר: תודה לך, מיקי, שאתה מלווה את הסוגיה הזאת הרבה מאוד זמן ונכנס לעומק, וגם לא עוזב אותם – אני מקווה עד להבאת פתרון שצריך להגיע.

<דוד שרפר: מדינת ישראל משקיעה הרבה מאוד כסף במערכת החינוך.

<דוד שרפר: יש שיגידו שזה עדיין לא מספיק, אבל משרד החינוך הוא המשרד השני בגודלו במדינה, והמדינה משקיעה גם הרבה מאוד מחשבה וניסיון בלקדם את מערכת החינוך ולשפר אותה, ועל זה מגיע הרבה יישר כוח לנציגי הממשלה שיושבים כאן ומעריכים את זה.

<דוד שרפר: כל שנה יש רפורמות חדשות שהמטרה שלהן היא לקדם בעצם את מערכת החינוך, ולתת הזדמנות טובה יותר לתלמידי ישראל.

<דוד שרפר: אחד הפקטורים המשמעותיים ביותר בשיטת התקצוב, לפחות של מערכת החינוך היסודית שעליה אנחנו מדברים כאן, זה לחתור לשוויון הזדמנויות בין תלמידים.

<דוד שרפר: זה בא לידי ביטוי שככל - - -

מכלוף מיקי זוהר: בשביל זה הוקמה הוועדה הזאת.

<דוד שרפר: נכון, זה משתלב מאוד.

<דוד שרפר: ככל שתלמידים יותר חלשים, המדינה לאורך כל השנים משקיעה בהם יותר כסף, כי יש הבנה שתלמיד יותר חלש זקוק ליותר משאבים כדי להגיע לאותו שוויון של תלמיד אחר יותר חזק.

<דוד שרפר: בשנים האלה מיושמת רפורמה מאוד משמעותית שנקראת תקצוב דיפרנציאלית שמסיתים הרבה מאוד תקציבים מהתלמידים החזקים לתלמידים החלשים, זו יוזמה מבורכת מאוד.

<דוד שרפר: אלא שבמערכת החינוך המפוארת שלנו יש חצר אחורית, ובחצר האחורית הזאת כמו שאמרת לומדים כ-86 תלמידים, נתונים של שנה שעברה, השנה זה מתעדכן, עדיין לא כל המערכות מכוילות.

<דוד שרפר: הנתונים שנחשפו והוצבו כאן לבקשתך, יושב-ראש הוועדה, על ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת, מראים באופן הכי פשוט והכי ברור, שאם אני שם בצד 7,000 תלמידים שהם החינוך המוכר שאינו רשמי היהודי לא החרדי שנמצאים במעמד סוציו-אקונומי יחסית גבוה, כל שאר התלמידים ב-86 אלף תלמידים, הם התלמידים הכי חלשים במדינה, זה אולי לא הודגש מספיק.

<דוד שרפר: בעצם התלמידים שבאים מבתים חלשים מקבלים תקציב של בין 37% ל-42% מהמגזר הערבי והמגזר החרדי, זאת אומרת, המדינה לוקחת את אותם תלמידים שנמצאים בתחתית החברה הישראלית מבחינה סוציו-אקונומית, אני לא בא לתת להם ציונים מעבר לזה, ופשוט משאירה אותם שם.

מכלוף מיקי זוהר: לא רק היא משאירה אותם, היא קוברת אותם שם.

<דוד שרפר: נכון.

מכלוף מיקי זוהר: לא רק שהם מגיעים מבתים לא עשירים ואמידים כלכלית, הרי זה ברור.

מכלוף מיקי זוהר: הם גם לא מקבלים תקציב לחינוך – מקבלים 40% תקציב לחינוך שלהם מה שמקבל ילד אחר.

מכלוף מיקי זוהר: תדעו לכם, אני לא יכול למצוא אפילו את המלה המדויקת, אני לא יודע אחרי זה גם מה משרדי הממשלה יגידו על זה – את גודל העוול לפשע הזה שאנחנו עדים לו כאן היום.

מכלוף מיקי זוהר: אני רוצה אחרי זה כמובן לשמוע את משרד החינוך להבין איך הוא מסביר את הפשע הזה.

מכלוף מיקי זוהר: על זה נצטרך להתאזר עוד קצת בסבלנות.

<דוד שרפר: המדינה עושה את זה תחת סיסמאות שנשמעות מאוד יפות.

<דוד שרפר: למשל, המציאו לפני כמה שנים סיסמא – חיזוק החינוך הציבורי – סיסמה שנשמעת על פניו מאוד טוב.

<דוד שרפר: אבל איזה חינוך ציבורי יש למשל במגזר החרדי שצריך לחזק מפניו?

<דוד שרפר: אין חינוך ציבורי.

<דוד שרפר: זאת אומרת, כל החינוך הציבורי במגזר החרדי הוא במוכר שאינו רשמי, ולכן אין מה לחזק את מימד, למה אתה מחליש קבוצה מאוד גדולה?

<דוד שרפר: במזרח ירושלים, המגזר הערבי, המדינה לא נותנת מספיק כיתות לקרוב ל-20 אלף תלמידים שלומדים שם מהמגזר המוסלמי, ואין מה לחזק את החינוך הציבורי לעומת המוכר שאינו רשמי, אתה בכלל לא נותן הזדמנות להיות שם.

<דוד שרפר: תחת הסיסמה הזאת בעצם אומרים – אנחנו קוברים, כמו שאתה אומר, את אותם 80 אלף תלמידים, במקום לתת להם תקציב כפול שיזניק אותם, נותנים להם פחות מחצי.

<דוד שרפר: גם נתלים הרבה בלימודי הליב"ה על החרדים, שלא נותנים לימודי ליב"ה.

<דוד שרפר: במוסדות המוכר שאינו רשמי, לומדים בעיקר בנות שאין להן שום בעיה ושום מניעה, והן לומדות לימודי ליב"ה.

<דוד שרפר: הם לא מקבלים על זה שום תוספת, הם נשארים באותם 40% תקצוב - איך זה בא לידי ביטוי על קצה המזלג.

<דוד שרפר: כשיוצאים לאוויר עם רפורמת "אופק חדש", את אותה חצר אחורית משאירים בלי אופק.

<דוד שרפר: כשמקצים שעות לפיצול כיתות א' ב' של ילדים למיומנויות היסוד, אותם תלמידים לא מקבלים.

<דוד שרפר: כשנותנים יום חינוך ארוך בפריפריה שכולל גם ארוחה חמה, אותם תלמידים נשארים רעבים.

<דוד שרפר: וששר החינוך הנוכחי מחליט להוציא את הסרדינים – כולם זוכרים את הרפורמה החדשה מהכיתות, בחצר האחורית נשארים כיתות צפופות.

<דוד שרפר: עוד נקודה אחת שמחזקת את מה שהזכרת.

<דוד שרפר: גם כשהיא כבר באה לתת איזושהי מענה באותה חצר אחורית בדמות אותם 50 מיליון שקל לחינוך הנוצרי, היא נותנת אותם דווקא, ורואים את זה על הלוח, על פי הנתונים למגזר הכי חזק בתור אותה חצר אחורית.

מכלוף מיקי זוהר: הייתה צריכה לתת לכולם.

<דוד שרפר: ודאי, הייתה צריכה לתת לכולם, אבל לכל הפחות לעשות איזשהו מדרג.

<דוד שרפר: היא בחרה את הקבוצה הכי חזקה - - -

מכלוף מיקי זוהר: אגיד לך.

מכלוף מיקי זוהר: היא בחרה בקבוצה שפעלה בצורה אגרסיבית ופוליטית ולכן היא תקצבה, כי לא בחרה בקבוצה שבאמת מגיע לה.

מכלוף מיקי זוהר: מגיע להם בדיוק כמו שמגיע לשאר התלמידים – הם פשוט נתנו רק למי שבאמת דרש וזה הדבר הכי מרגיז פה, מקומם.

<דוד שרפר: ואיך היא עושה את זה?

<דוד שרפר: יש איזו זכות בסיסית לשוויון.

מכלוף מיקי זוהר: אגב, תוכל להסביר לפני שאתה מסיים את דבריך בכמה כסף מדובר.

מכלוף מיקי זוהר: כמה כסף חסר.

<דוד שרפר: המפתח שהמדינה תקצבה 50 מיליון שקל לבתי ספר הכנסייתיים, יש שם הרבה 14,500 תלמידים, שזה המפתח של 3,400 שקל לתלמיד.

<דוד שרפר: אם נכפיל את זה באותם 80 אלף תלמידים, בערך 200 מיליון שקל.

<דוד שרפר: זה אירוע חד-פעמי שנפרס על פני שנתיים, משולם בימים אלו, זה אירוע חד פעמי.

מכלוף מיקי זוהר: ב-200 מיליון שקל נוכל לקחת 80 אלף תלמידים ולשים אותם במקום חינוכי אחר.

אורי מקלב: זה פחות.

יעקב אשר: בשנה זה פחות.

<דוד שרפר: ה-50 האלה ניתנו כאירוע חד פעמי לשנתיים, אבל הם ניתנו 50.

מכלוף מיקי זוהר: לא 200, זה 100 מיליון שקל לשנה.

<דוד שרפר: בסדר.

מכלוף מיקי זוהר: אגב, הם צריכים להמשיך לתקצב את הנוצרים אחרי השנתיים, לא צריכים להפסיק את זה.

אורי מקלב: אני חושב שמדובר גם על פחות.

אורי מקלב: באינדיקציות שלכם השאלה מה הפער?

<דוד שרפר: כי צריך הרבה יותר, כי הפער הוא אדיר.

אורי מקלב: אז אתה יודע את הנתונים.

<דוד שרפר: זה הרבה יותר ממה שנתנו להם.

מכלוף מיקי זוהר: בערך 200 מיליון שקל לשנה אולי.

אורי מקלב: כמה הפער?

יעקב אשר: אתה רוצה להגיע ל-75%, אבל 75% אמתי.

מכלוף מיקי זוהר: חברים, יש הרבה חברי כנסת שרוצים לדבר.

מכלוף מיקי זוהר: בבקשה.

מכלוף מיקי זוהר: אני אבקש להגיד את הדברים בצורה ברורה, חדה ומהירה כדי שכולם יספיקו, כי חשוב לנו מאוד לשמוע את משרד החינוך, את תגובתו, וגם איך הוא מתכוון לפתור את הבעיה.

מכלוף מיקי זוהר: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

מכלוף מיקי זוהר: בבקשה.

יוסף ג'בארין: תודה לכבוד היושב-ראש, אין ספק שהנושא הזה של מוכרים לא רשמיים יוצר פערים משמעותיים.

יוסף ג'בארין: כגילוי נאות, אני עצמי בוגר של בית ספר מוכר שאינו רשמי.

יוסף ג'בארין: אלא שהעלויות של הלימודים מגולגלות אל ההורים.

מכלוף מיקי זוהר: ולא לכל ההורים יש.

יוסף ג'בארין: שכר לימוד 4,000 ו-5,000 ולכן זה נהפך למקום שאולי רק אנשים שאמידים - - -

יעקב אשר: למדתי לימודי ליב"ה מלאים?

יוסף ג'בארין: בעצם משפחות אמידות יכולות להשתלב.

יוסף ג'בארין: הטיעון של משרד החינוך הוא – נושאי ליב"ה - בתי הספר היות והם לא לומדים את כל הליב"ה, אז זו סיבה למה להעניש אותם.

יוסף ג'בארין: והטיעון השני זה הסלקטיביות אלה הטיעונים שלהם.

יוסף ג'בארין: לגבי לימודי הליב"ה, זה בכלל לא נכון ולא תופס לגבי בתי הספר הכנסייתיים - למה?

יוסף ג'בארין: כי לומדים הליב"ה ומעבר לליב"ה, ולכן הם גם בתי ספר מצטיינים בבגרויות וכו'.

יוסף ג'בארין: ולכן, כל העניין הזה של הליב"ה הוא לא ילמד.

יוסף ג'בארין: העניין של הסלקטיביות גם הוא מאוד מוגבל.

יוסף ג'בארין: הרבה מבתי הספר הללו לוקחים את כל הסטודנטים באזורים כמו רמלה – שיעור הסטודנטים הערבים שלומדים שם זה הרוב, ולכן, בעצם הם לא יקבלו את התלמידים הללו.

יוסף ג'בארין: משרד החינוך בבעיה, הוא צריך פשוט לספק את החינוך הזה.

יוסף ג'בארין: טיעון הסלקטיביות הוא לא כל כך תופס לגבי בתי ספר הכנסייתיים, כי זו לא אותה סלקטיביות שחושבים עליה כאשר חושבים על בתי ספר פרטיים בתוך החברה היהודית.

יוסף ג'בארין: גם אם אני קונה את טיעון הסלקטיביות ואומר, בסדר, אתה רוצה להעניש את בית הספר הזה על הסלקטיביות – לא בממדים הללו, לא כפי שציינת כבוד היושב-ראש.

מכלוף מיקי זוהר: בפערים של 60%.

מכלוף מיקי זוהר: אגב, הם לא מענישים את בית הספר, הם מענישים את הילדים.

יוסף ג'בארין: את הילדים, זה מה שאני אומר.

מכלוף מיקי זוהר: בית הספר מצליח להתקיים באותה מידה.

מכלוף מיקי זוהר: מי שמשלם את המחיר זה רק הילדים.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, בתי הספר מסכימים להיענש ולקבל 75%, אבל הם לא מקבלים 75%, כי זה ממש הבסיס של הבסיס.

יוסף ג'בארין: כל התקצוב הנוסף, השעות הנוספות, כל התוכניות הנוספות בכלל, הם מקבלים אפס.

יוסף ג'בארין: לכן הפער הזה, הנתון האחרון פשוט מקבלים 40% ממה שקיבל תלמיד בבתי ספר במוכר לא רשמי, פשוט זה פער בלתי נתפס.

יוסף ג'בארין: לכל מה שקשור לחברה הערבית – בתי הספר הללו מאוד יקרים לנו כי הם בתי ספר מאוד מוצלחים, בתי ספר מובילים.

יוסף ג'בארין: עם הכישלונות בתוך המערכת הציבורית זו התקווה שלנו, ואי אפשר לקבל את המשכו של המצב הזה – זה לעניין הסלקטיביות, לעניין הליב"ה, בכלל זה לא נושא ולא רלבנטי כי הם לא הליב"ה.

יוסף ג'בארין: דבר אחרון שאני אומר, מה שאמרתי לאתי בהצגה.

יוסף ג'בארין: החוק בעצם קובע שבמעיין החינוך התורני ובחינוך העצמאי מקבלים את מלוא התקצוב באופן שוויוני לכלל התלמידים בישראל.

יוסף ג'בארין: אז כנראה שיש כאלה שהם מוחרגים והם לא שוויוניים לכלל התלמידים בישראל, החוק הזה אומר את זה במפורש.

יוסף ג'בארין: אז אתם חברי קואליציה, אני רואה את חבר הכנסת מקלב וחבר הכנסת יעקב אשר ואחרים, וגם חבר הכנסת אכרם, בואו ניזום הצעת חוק שפשוט תשווה את כל התפקידים לכל התלמידים.

מכלוף מיקי זוהר: זה חלק ממסקנות הוועדה היום, וטוב שאמרת.

יוסף ג'בארין: אז סוף סוף נוכל לתמוך בהצעת החוק של הקואליציה.

יוסף ג'בארין: ..

מכלוף מיקי זוהר: זה נחמד....

מכלוף מיקי זוהר: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מכלוף מיקי זוהר: בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני מצטרף לדבריו של חברי יוסף.

מסעוד גנאים: אנחנו רוצים שכל התלמידים במדינת ישראל, מכל המגזרים, מכל הלאומים יהיו שוויוניים – יקבלו את מה שמגיע להם כי בסוף החינוך הוא התקווה להתגבר על כל הפערים בחברה אפילו כלכלית ואפילו חברתית והוא המנוף לעשות את זה.

מסעוד גנאים: בקשר לבתי הספר הכנסייתיים, ניהלו מאבק צודק לפי דעתי משום שהם גם היו כמו שאר בתי הספר מקופחים, ואנחנו רוצים בסוף שכל בתי הספר וכל תלמיד שמגיע לו תקציב או בית ספר שמגיע לו את התקציב שיגיע לו באופן הראוי, גם באופן פרקטי בסוף שיגיע באמת.

מסעוד גנאים: גם התלוננו בפניי בתי ספר פרטיים שמוכרים לא רשמיים ערבים אחרים, אם זה בלוד, אם זה ברמלה שאולי הם המוגדרים פה ערבי לא כנסייתי, למרות שאנחנו לא מקבלים את כל ההגדרות האלה כי בפנינו כי כולם ערבים.

מסעוד גנאים: אבל הם התלוננו בפניי שהם גם מקופחים ולא מגיע להם את התקציב הראוי – אם זה כרוך בחוק כולנו נשלם ונחוקק חוק שיעשה צדק עם כולם.

מכלוף מיקי זוהר: אני מקווה שלא נגיע לשם, אבל אם לא תהיה ברירה, אנחנו נעשה את זה.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

מכלוף מיקי זוהר: חברת הכנסת חנין זועבי.

מכלוף מיקי זוהר: אחריה, חבר הכנסת אורי מקלב.

חנין זועבי: תודה רבה, אדוני, אני רוצה לקשר את הדיון פה ולא להשאיר אותו במעגל של דיון תקציבי.

חנין זועבי: בוועדת החינוך דנים כל הזמן בהסכם של התלמידים, ומשרד החינוך גם מתלונן כל הזמן מהפערים של ההישגים והוא מזכיר שלוש אוכלוסיות – החרדי, הערבי והיהודי לא חרדי.

חנין זועבי: שם יש מסקנה מאוד מובהקת, ועל זה משרד החינוך בנה את התכנית ואת ההיגיון של תקצוב דיפרנציאלי שהוא רוצה להקטין את הפערים.

חנין זועבי: אני חושבת שהם מסדירים את ההיגיון הזה, ומממשים אותו, צריך קודם כל לראות את התוצאות שלו על אופן התקצוב של שלושת המעגלים האלה, של שלושת סוגי בתי-הספר האלה.

חנין זועבי: הם רוצים להעלות ומתלוננים כל הזמן על הישגים הנמוכים במבחנים ארציים ובמבחנים בינלאומיים התוצאות נמוכות, והם אומרים שהסיבה של ההישגים בתחום החינוך הזה הם תוצאה משני מגזרים – במגזר החרדי ומהמגזר הערבי.

חנין זועבי: אז להגיע למסקנה הזאת, ולהגיד שאנחנו כן רוצים תקצוב דיפרנציאלי מצד אחד, ומצד שני, להשאיר את הפערים של התקצוב הזה, הפערים של שליש, שמגיעים לשליש – חרדי, סוג מסוים של חרדי, ולערבי, אז זה אומר שהם משקיעים – לא רק שאין קריטריון של צדק, אין גם קריטריון של היגיון, של רציונאליות.

חנין זועבי: אתם משקיעים בלי חלוקה צודקת ובלי להגיע לחלוקה צודקת, אז המדינה תישאר בהישגים הנמוכים בתחתית הסולם של המבחנים הארציים ושל המבחנים הבינלאומיים.

חנין זועבי: משרד החינוך הכריז מטרה לסגור את הפערים בהישגים הלימודיים, אז אין שום דרך חוץ מלהפעיל שני דרכים – קודם כל, לסגור את הפערים בתקצוב, והכשרת מורים שזו סיבה שהיא מחוץ לדיון עכשיו.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

מכלוף מיקי זוהר: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: אני חושב שהגישה שלנו צריכה להשתנות.

אורי מקלב: זה שאנחנו אומרים ודנים האם החינוך המוכר שאינו רשמי מקבל את ה-75%, מקבל רק 40%, אנחנו דנים האם יש כאן אפליה, אנחנו צריכים לידון בבסיס.

אורי מקלב: אין שום סיבה שילדי המוכר שאינו רשמי יקבלו רק 75%, כאן מתחיל שורש הרע.

אורי מקלב: שורש הרע מתחיל בתקצוב החסר הזה של 75%.

אורי מקלב: זה לא בא רק מתוך תקצוב דיפרנציאלי, תקצוב פחות.

אורי מקלב: זו גישה של ענישה שילד שלומד במוכר שאינו רשמי אני מעניש אותו, ואני רוצה להגיד יותר מזה, אני גם רודף אותו.

אורי מקלב: אמר את זה ביושר, במרכאות, שר החינוך הקודם, הוא אמר אני אחסל את החינוך המוכר שאינו רשמי, אני אעשה רק חינוך ממלכתי.

אורי מקלב: אני לא מדבר על זה שבחדר הזה מדברים על פלורליזם, על זה שצריך לתת לכולם את מה שרוצים.

אורי מקלב: צריך לדעת שרוב רובם, אולי כולם, לפי דעתי, ההורים שהולכים למוכר לחינוך הזה לא בגלל שהם רוצים איזה אקסטרות, לא בגלל שהם רוצים שהילד שלהם יקבל יותר מאשר ילד אחר, הם לא מסתפקים בחינוך הרגיל.

אורי מקלב: אלה דרישות שבאות מתוך השקפת חיים, מתוך דרך חיים.

אורי מקלב: מתוך דרך חינוכית שהמערכת לא נותנת להם את זה בתי ספר ממלכתיים, הם חייבים את זה בגלל שככה זה דרך החיים שלהם, וזו השקפת החיים שלהם, והם עושים את זה ומשלמים על זה ביוקר.

אורי מקלב: צריך לקחת מנגד את בתי הספר המוכר שאינו רשמי, עומדים בכל הדרישות, הם לא מקבלים שום הנחה בהתנהלות שלהם.

אורי מקלב: יש להם דרישות פדגוגיות שהם עומדים בדרישות הפדגוגיות שמשרד החינוך דורש, ובדרישות הפיזיות הרבה יותר אולי מבתי ספר ממלכתיים.

אורי מקלב: שום בית ספר ממלכתי לא נדרש ברישיונות של כל שנה או כל כמה שנים, דרישות כאלה משתנות עם הוצאות שבתי הספר המוכר שאינו רשמי מוציאים על קיום בית ספר אחד הרבה יותר מאשר המערכת הממלכתית מוציאה, זה לתקצב בית ספר רגיל, שבסופו של דבר זה גם הבטיחות של הילד.

אורי מקלב: מעבר לזה, הדרישות מהמוכר שאינו רשמי גם בנושא תקצוב, כמו שכר מורים הם דרישות מלאות כשמנגד לא מתחשבים בשום דבר בחלק הזה, ביכולות, ועוד דרישות כאלה שנובעות מתוך דרישות להנהלות בית הספר לעמוד בכל הקריטריונים ולא נותנים, אם נניח, למשל, שכר המורים עם מורה בחינוך הרגיל יכול לצאת לפנסיה מוקדמת, ומשרד החינוך רואה את זה בגלל בעיות של בריאות, או עוד דברים כאלה, במערכת הרגילה, במוכר שאינו רשמי, המורה שדורשים ממנו לשלם, הוא לא יקבל את אותן פריבילגיות.

אורי מקלב: בסופו של דבר, אם אנחנו נצא מנקודת הנחה בדרישה הזו תבוא ותגיד שגם המוכר שאינו רשמי, ודאי שאם מדובר שמוכר רשמי בא מתוך השקפת חיים, מתוך דרך חיים, מתוך צרכי דת, מתוך חופש דת שצריך לתת לאנשים האלה, אני חושב שאז אנחנו נדרוש מאה אחוז, והוויכוחים יהיו הרבה יותר - - -

מכלוף מיקי זוהר: זה צריך להיות אפילו עם העדפה מתקנת לאוכלוסייה הזאת.

אורי מקלב: לגבי הזרמים בחינוך היסטורית עוד לפני קום המדינה.

אורי מקלב: פעם זה היה בצורה אחרת - - - בהסכמים בין הספרות היהודית לבין היהדות החרדית בארץ ישראל כדי שיתמכו בהם באו"ם ובעוד מקומות, היה הנושא הזה שיהיה את האפשרות לעצמאות החינוך, ואני חוזר ואומר, זה בא מתוך דרישות של דת ולא בגלל שאנחנו רוצים מעבר למה שהמדינה נותנת.

אורי מקלב: רק לומר על הרקע של הדיון, אני כן מודה לך על קיום הדיון, אבל אני כן חושב שמה שיצר אולי שהרקע לחינוך, וכפי שגם נאמר פה, בגלל שלא תקצבו 50 מיליון לבתי הספר הכנסייתיים ולא תקצבו 50 מיליון לבתי ספר מוכר שאינו רשמי, שבהגדרה של משרד החינוך, שני בתי הספר האלה נמצאים באותה הגדרה של מוכר שאינו רשמי, וזאת מחאה מול יושב ראש של ועדת הכספים, ככה בכל אופן בהודעה שיצאה.

מכלוף מיקי זוהר: ממי?

אורי מקלב: אני לא יודע ממי.

אורי מקלב: אבל גם נאמר פה, וברקע לאור הדיון שבתי הספר הכנסייתיים או הנוצרים קיבלו 50 מיליון והמוכר שאינו רשמי, בכל אופן, ודאי ההנהלה או הארגון המוכר שאינו רשמי הם מלינים על כך.

אורי מקלב: באופן יסודי, אני לא בגישה לא לי ולא לך אם אני לא מקבל אז גם לך, לא, אני אומר בגישה שלך וגם לי.

אורי מקלב: אני חושב שעצם המוכר שאינו רשמי נמצאים היום במצב יותר טוב בדרישה אם היינו גורמים לכך שבתי הספר ההם לא היו מקבלים, מכיוון שהיום הדרישה של המוכר שאינו רשמי הרבה יותר חזקה.

אורי מקלב: הנה, נותנים למוכר שאינו רשמי, מכירים בצורך, אז למה לא מצהירים?

אורי מקלב: אולי בסוגריים אני רוצה לומר, אני שומע שמנהלי מוסדות מביעים תרעומת על כך שהטיפול במצוקות של מוסדות המוכר בחינוך החרדי מטופלות רק על ידי חברי כנסת חילוניים בלבד, בעוד חרדים כלל לא מסייעים.

יעקב אשר: מאיפה אתה מקריא את זה?

אורי מקלב: מהודעה לעיתונות שיצאה הבוקר בכל המקומות.

אורי מקלב: אני מקווה שלא מהלשכה שלי, כולם מהמוכר הלא רשמי.

מכלוף מיקי זוהר: הצהרה – אני לא מתמודד לא ב-ג' לא בש"ס ולא ברשימה המשותפת.

מכלוף מיקי זוהר: אני נשאר בליכוד.

מכלוף מיקי זוהר: אני חושב שהקיפוח הזה צריך להיפסק.

מכלוף מיקי זוהר: מערכת היחסים שיש לי עם יושב-ראש ועדת הכספים גפני, היא מהטובות שיש בכנסת, תוך כדי נאמנות מוחלטת בינו לבינו בכל שיתופי הפעולה שלנו.

מכלוף מיקי זוהר: אין לי שום טענה ולא חצי טענה כלפי חבר הכנסת גפני, אבל אני חייב גם לומר באותה נשימה.

מכלוף מיקי זוהר: כשאנחנו רצינו גם בוועדת הכספים לומר אם לא לי אז גם לו לא, אמרנו ועשינו את זה.

מכלוף מיקי זוהר: גם כלפי הבית היהודי, למשל, כשבמקרה עומד בראש המשרד, מישהו מהבית היהודי בראש משרד החינוך.

מכלוף מיקי זוהר: כשרצו בבית היהודי להעביר דברים בוועדה, לא העברנו עד שלא העבירו גם לחרדים וגם לפריפריה, זה דברים שאנחנו התעקשנו עליהם ועשינו את זה.

מכלוף מיקי זוהר: אז לבוא לומר עכשיו שאנחנו לא עשינו את זה, אז כן עשינו את זה.

מכלוף מיקי זוהר: אז רצינו להשתמש גם בנשק הזה פה כדי לומר – לא יכול להיות שיהיה אי-שוויון.

מכלוף מיקי זוהר: בואו, תתנו יותר כסף, במקום לתת 50 מיליון שקל, תנו 150 מיליון שקל ונחלק לכולם.

מכלוף מיקי זוהר: זו הייתה לדעתי אמירה מאוד לגיטימית, פוליטית, אגב.

יעקב אשר: אמרו לי שגם הרב גפני חושב בדיוק כמוך.

מכלוף מיקי זוהר: אני יודע, הוא חושב כמוני, רק פשוט הפעילו על הרב גפני לחץ בלתי פוסק להעביר את זה, ובסוף, אגב, גם הרב גפני לא העביר את זה.

מכלוף מיקי זוהר: מי שהעביר את זה, זה מיקי רוזנטל.

מכלוף מיקי זוהר: אפילו גם את זה הרב גפני לא הסכים להעביר.

אורי מקלב: ההצפה של הנושא נעשתה, זה דבר נכון היה.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לכם, מפלגת ש"ס, מפלגת יהדות התורה, הן מפלגות שבהסכם הקואליציוני נמצא ויש דרישה, ויש הסכמה שישוו ויבדקו את הפערים שנוצרו במשך השנים.

אורי מקלב: אין לנו רק בקשה אחת – רק ליישם את ההסכם הקואליציוני.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שיש גרירת רגליים של המשרד, גרירת רגליים מכוונת בהקמת הוועדות, בתקצוב ורוח המפקד שורה שם, ולכן, המחאה שלנו בעניין הזה לא כדי להמציא גלגל.

אורי מקלב: תממשו את ההסכם הקואליציוני.

מכלוף מיקי זוהר: על זה אני מסכים.

מכלוף מיקי זוהר: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.

יעקב אשר: שלום אדוני, קודם כל, אני חושב דברים חשובים, אבל מה שבאמת חשוב כרגע, כי אתה יודע, אם אני הייתי פקיד במשרד חינוך או משהו כזה, והייתי מגיע לוועדה שאני צריך לתת תשובות, וקצת קשה לי לתת את התשובות האלה, אז הייתי מתפלל שיתחילו ויכוחים אחרים, ואז אתה יודע מה, אני אוכל לחמוק מהעניין.

יעקב אשר: אז אין שום ויכוחים, כי אנחנו באמת נושאים את הדבר הזה, את הקיפוח הזה הרבה מאוד שנים.

יעקב אשר: אני אספר לך סיפור אישי.

יעקב אשר: אני הייתי ראש עיר בבני ברק.

יעקב אשר: הייתי אחראי על מערכת החינוך, החינוך הרשמית, הממלכתית.

יעקב אשר: אגב, יגידו לך תושבי פרדס כץ, כמה חיזקתי את בית הספר הממלכתי בעיר.

יעקב אשר: אני אתן לך דוגמה – היו לי שתי גנים ברחוב חברון.

יעקב אשר: אחד – ממלכתי דתי, ואחד מוכר שאינו רשמי בבעלות העירייה, לא בעלות אחרת.

יעקב אשר: ואני, בגן אחד, כל חודש הייתי צריך להוציא עשרות אלפי שקלים על מפקחים, ודוח כזה, הייתי צריך רישיון כל שנה.

יעקב אשר: הגן השני, אותו בעלות, אותו ראש עיר, אותו עיר, אותו רחוב, שום דבר, הכול בסדר.

יעקב אשר: אפילו היה פעם בזמנו של פרופ' שושני שעירייה קיבלה אפילו מכתב, לכבוד עמותת עיריית בני ברק, זאת אומרת, כאילו מתייחסים אלינו כעמותה.

יעקב אשר: הדבר הזה הוא מצחיק והוא כואב כאחד.

יעקב אשר: מה עושים פה בעצם?

יעקב אשר: אנחנו יודעים כצרכנים שאין כפל מבצעים.

יעקב אשר: מכל מקום שאתה בא, אומר יש הנחה כזאת, אין כפל מבצעים.

יעקב אשר: משרד החינוך נוקט בשיטה של כפל ענישה.

יעקב אשר: הרי החליטו פעם, ולא ניכנס כרגע למה, שזה יהיה 75%.

יעקב אשר: כל הסיבות שבעולם שזה יהיה 75% נכנסו אז לענישה הזאת שפחות 25% מאשר כל ילד אחר מקבל.

יעקב אשר: מה עכשיו קורה?

יעקב אשר: זה אקסיומה אחת.

יעקב אשר: עכשיו, כל מה שקורה מסביב, המדינה מתפתחת, יש רפורמות, יש כל מיני שעות חדשות שמתקבלות.

יעקב אשר: אומרים רגע, כפל עונשים יש, 25% כבר לקחנו.

יעקב אשר: עכשיו גם בחלקים אחרים אתם לא בחגיגה, למה?

יעקב אשר: תחליטו מה העונש שלנו?

יעקב אשר: בגלל ליב"ה, בגלל סלקטיביות.

יעקב אשר: בציבור החרדי אין בכלל את עניין הסלקטיביות כמו שאמר ידידי הרב מקלב, הרי זה לא מגיע מבתי ספר יותר פנסים או פחות פנסים, זה הציבור שלנו שם.

יעקב אשר: לגבי הקטע של ליב"ה – קודם כל, מדובר בחלק גדול מהמדינות שלומדות ליב"ה כמעט באופן מלא גם בחלקים אחרים.

יעקב אשר: אבל הורדתם 25%, מה עכשיו?

יעקב אשר: למה שאנחנו לא נהיה בכל הרפורמות האחרות?

יעקב אשר: למה שאנחנו לא נהיה בכל הדברים האלה?

מכלוף מיקי זוהר: אני גם מוחה גם על העונש הזה, זה צריך להיות שווה.

יעקב אשר: אפרופו מה שאמרו קודם, אני חושב שבאמת, לך מגיע כל הכבוד, גם לאחרים שיעלו את הכפפה הזאת, כי אנחנו כל הזמן באים לבכות על עצמנו.

יעקב אשר: כשיבואו אנשים אחרים שהם לאו דווקא חרדים, ולאו דווקא שייכים לרשימה ג' או רשימת ש"ס, ובאים ורואים את העוול הזה שמתמשך כל כך הרבה שנים, שאפשר לפתור אותו כבר מזמן.

יעקב אשר: אתה יודע מה, חינוך מיוחד – גם בחינוך מיוחד יש פערים כאלה ואחרים.

יעקב אשר: בתור דוגמה, בחינוך מיוחד בגני ילדים יש דבר כזה שנקרא סל מחוז.

יעקב אשר: כל מנהל מחוז או מנהלת מחוז יש לה סל ששם יש לה שעות שבגנים מסוימים, או בכיתות מסוימים, יש ילדים שיותר בעייתיים, יותר היפר-אקטיביים, או שצריכים עזרה וסיוע יותר גדול, יש סל מחוז והיא מחלקת את זה על פי קריטריונים שלה.

יעקב אשר: במחוז שהיה פעם מוכר שאינו רשמי, ואחר כך הפך להיות המחוז החרדי, אין סל, לא רק סל, אפילו שקית תה – למה?

יעקב אשר: הענשתם אותנו פעם אחת ב-75% נגמר הסיפור, תחליטו מה אתם רוצים.

יעקב אשר: או שתיקחו אותנו חזרה ל-100% ואל תתנו לנו את הבונוסים.

מכלוף מיקי זוהר: אני רוצה שייקחו אותם ל-100% וגם יתנו את הבונוסים, אין שום סיבה שיהיה קיפוח.

מכלוף מיקי זוהר: אין שום הצדקה לקיפוח הזה.

יעקב אשר: אני מסכים עם מה שאתה אומר.

יעקב אשר: זה היה דבר שנקבע בזמנו, תגיד למה הוא נקבע?

יעקב אשר: בוא נהפוך את זה, בסדר, אני מסכים אתך.

יעקב אשר: אבל אנחנו לא מדברים על זה, אנחנו לא באים אפילו לשנות סדרי עולם.

יעקב אשר: אנחנו באים ואומרים רק דבר אחד – ברגע שהצמדת משהו, זה כמו שיגידו – בזה אני מסיים אדוני.

יעקב אשר: זה כמו שיגידו שאז בזמנו קיבלו החלטה שתלמיד מקבל 100 שקל לפני 20 שנה שעוד היה השקלים הישנים.

יעקב אשר: אז תגידו בסדר, אבל כל המדד והכול, זה לא ניתן לכם – למה?

יעקב אשר: כל הרפורמות וכל הדברים של ציפוף כיתות והדברים הללו, ותקציבים שבאים בגינם אלה דברים של ההתפתחות של החינוך בארץ.

יעקב אשר: למה אנחנו לא מגיע לנו להיות בתוך ההתפתחות הזאת – ענישה?

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה, אדוני.

מכלוף מיקי זוהר: חבר הכנסת אכרם חסון.

אכרם חסון: בוקר טוב אדוני, קודם כל אני מודה לך מאוד על הדיון החשוב הזה.

אכרם חסון: אני חשבתי שמשרד החינוך יביא הצעה לדיון כזה כדי לעשות שוויון בין כל תלמידי ישראל, לצערי הרב זה לא קרה.

אכרם חסון: אני אתן לכם מניסיוני.

אכרם חסון: אני בוגר בית-ספר נוצרי ששייך לכנסיית סנט ג'וזף.

אכרם חסון: ארבע שנים למדתי.

אכרם חסון: ב-1974 אבא שלי שילם 1,500 לירות כדי שאני אקבל חינוך טוב באותו בית-ספר, זה כמו שאתה משלם היום 15,000 שקל שכר לימוד כי לא היית התמיכה לבתי הספר האלה.

מכלוף מיקי זוהר: מה שאתה אומר בעצם זה עוול היסטורי.

אכרם חסון: כן.

אכרם חסון: זה עוול היסטורי, אני אגיד לך למה.

אכרם חסון: כי בבתי-הספר שלנו הממלכתיים הרשמיים המוכרים לא הייתה רמה, ולכן, התלמידים לא יכלו להגיע ללמוד לא רפואה ולא משפטים ולא הנדסה ולא טכנולוגיה ולא כלום, ולכן, בכל המגזר חיפשו בתי ספר כאלה, ובתי הספר הנוצריים הם אלה שחינכו עשרות אלפים מהמגזר הלא יהודי, גם דרוזים, גם נוצרים, גם מוסלמים, ונתנו להם את האפשרות להתפתח ולהתקדם.

אכרם חסון: עובדה, שרוב הבוגרים של בתי הספר האלה הם הכמרים הכי טובים, הם הרופאים הכי טובים, הם המהנדסים הכי טובים – הם אנשים שבאמת הלכו ולמדו.

אכרם חסון: משרד החינוך לא דאג שתהיה לנו בבתי הספר שלנו בכפרים, בפריפריה אצל החרדים, אצל הדרוזים, אצל הערבים, לא דאג שתהיה רמת חינוך נאותה שתיתן לנו כרטיס כניסה לחיי החברה הישראלית.

אכרם חסון: לכן אתה רואה בפסיכומטרי רוב בני המיעוטים לא עוברים, ולכן אין להם שום אפשרות.

אכרם חסון: במקום לתקן את העוול הזה, במקום להתחשב בכל תלמיד שהוא מקבל תקציב פר תלמיד, פר נפש – מה זה משנה אם הוא לומד במוכר שאינו רשמי, או במוכר שהוא רשמי?

אכרם חסון: הרי הוא תלמיד במדינת ישראל.

אכרם חסון: הוא בסופו של דבר יחזור למעגל או העוני או מעגל העשייה והתעסוקה והקידמה במדינת ישראל.

אכרם חסון: לכן, משרד החינוך, לצערי הרב, גורם עוול ונזק גדול מאוד.

אכרם חסון: אותו דבר כשהייתי ראש עיר – רצו לעשות תכנית דוברת, אם אתה זוכר, אדוני היושב-ראש.

אכרם חסון: אז באו ואמרו, רק יישובים שאין בהם חשב מלווה.

אכרם חסון: כל בני המיעוטים והחרדים יש להם חשבים מלווים כי הם סוציו-אקונומי נמוך, אז הם מראש גם חותכים אותם וגומרים אותם ולא נותנים להם שום אפשרות להגיע לנקודת זינוק שווה.

אכרם חסון: אני חושב שאנחנו דשים בדבר הזה גם הרבה זמן, גם הנושא הפסיכומטרי שהוא לא המדד.

אכרם חסון: אני אמרתי לך, מדינת ישראל מפסידה כל שנה עשרות מיליוני שקלים, או מאות מיליוני שקלים מהאוניברסיטאות כי בני המיעוטים הולכים לחו"ל, חוזרים, עוברים את המבחנים ומשתלבים בחיי החברה, ואז הפסיכומטרי לא קבע להם.

אכרם חסון: כאן, אם אתה לא עובר פסיכומטרי אתה לא יכול ללמוד באוניברסיטאות בארץ.

אכרם חסון: לכן כל הנזק הזה צריך תיקון בחקיקה כפי שנאמר כאן, זה הפתרון היחיד.

אכרם חסון: יש לנו ניסיון גדול ואדיר בנושא הזה.

מכלוף מיקי זוהר: משרד החינוך יכולים למנוע את החקיקה, ובלבד שהם פשוט יקבלו את מה שאנחנו אומרים פה היום, או חלק מהדברים.

אכרם חסון: משרד החינוך אם הוא רוצה למנוע חקיקה, שייתן שוויון לכל ילדי ישראל, ושהתנהג איתם בצורה נאותה ויכבד את הדמוקרטיה הישראלית.

אכרם חסון: במדינה מתוקנת, במדינת חוק כמו מדינת ישראל, יש חוק זכויות האזרחים שהאזרחים צריכים לקבל חינוך שווה במיוחד.

אכרם חסון: אני כשהייתי ראש עיר, מצאתי מספר תלמידים בחינוך הרשמי המוכר שהם לא טובים, אמרו לי, צריך להשחיר את פניהם כדי להוציא אותם מוקדם לפנסיה.

אכרם חסון: צריך להשחיר את פני המורה להגיד, הוא לא טוב, הוא רע והוא הכול, ואז מוציאים אותו לפנסיה לא מפטרים אותם.

אכרם חסון: בבתי-ספר של הכנסייה מורה לא טוב זורקים אותו, כי הוא עובד על-פי חוזה שם.

אכרם חסון: אותו דבר קיים באנגליה היום – התכנית באנגליה שהמורים והמנהלים הם עובדים על-פי חוזה, ואז יש מצוינות, יש מה שנקרא פוטנציאל למורה שהוא לקדם.

אכרם חסון: איך אתה יכול היום להעריך מורה בחינוך הרגיל, גם אם התלמידים שלו לא עוברים בגרות מה עושים לו? שום דבר, הוא ממשיך כי הוא חותם את הכרטיס, והוא 40 שנה מסמר בלי ראש עד שהוא יוצא 40 שנה ממערכת החינוך.

אכרם חסון: כל הדבר הזה רואים אותו מול העיניים שזה עוול אחד גדול לחברה בישראל.

אכרם חסון: במקום לתקן את זה, במקום לחזק – הרי בסוציו-אקונומי במדינת ישראל הפריפריה הערבים והחרדים הם בתחתית הסולם.

אכרם חסון: במקום לבוא ולעשות להם תכניות, להביא אותם למה שנקרא לדרגה שווה ואחר כך לתת להם עוד בונוס כדי שהתקדמו והתפתחו ויסגרו פערים של 70 שנה, הם ממשיכים להרוס את כולם, ואחר כך אומרים למה מפגינים, ולמה לא טוב להם, ולמה מקטרים ומה מקבלים - לא מקבלים שוב דבר.

אכרם חסון: אני אומר לך, מערכות החינוך ביישובים הורסת וחלק מהמורים הולכים כדי לצאת בלי ברירה כי הם חתומים ורוצים את הפנסיה בעוד 40 שנה.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה לך, אדוני, דברים חשובים.

מכלוף מיקי זוהר: חבר הכנסת מלכיאלי, בבקשה.

מיכאל מלכיאלי: אני לא אחזור על הדברים.

מיכאל מלכיאלי: אני רק רוצה להגיד דברים שאמרתי כבר בשתי ועדות קודם.

מיכאל מלכיאלי: קודם כל, נודה לך, חבר הכנסת מיקי, על הדיון.

מיכאל מלכיאלי: בוועדות הקודמות אני העליתי שאלות לנציגי הממשלה, והובטח לנו תשובה תוך שבוע, האמת היא שמי שהבטיח לא נמצא כאן כרגע, לכן אני לא יודע להאשים מישהו מסוים, אך עד היום התשובות לא הגיעו, היות ונמצאים פה, אני אשמח לשאול את השאלות עוד הפעם.

מיכאל מלכיאלי: קודם כל אני יודע שאחד הדברים החמורים והמשמעותיים ביותר אצל משרדי הממשלה, זה נושא של כפל תקציבי.

מיכאל מלכיאלי: כשמשרד הדתות רוצה להעביר משהו, אני מכיר את זה טוב טוב מהמשרד, קופצים כל היועצים על איזה סעיף תקציבי כזה או אחר שתמצא במשרד החינוך – לא, אתם לא יכולים, זה בצדק מסוים.

מיכאל מלכיאלי: כאשר משרד הפנים רוצה לעשות משהו, קופצים עליו שיתחילו ממשרד אחר והדוגמאות מפורסמות.

מיכאל מלכיאלי: פתאום בנושא החינוך באה המדינה ונותנת גם תשובה מנומקת מאוד ויפה מאוד לבג"צ – נושא של חינוך לא רק משרד החינוך צריך להתעסק.

מיכאל מלכיאלי: גם משרד לשוויון חברתי גם הוא יכול.

מיכאל מלכיאלי: כאשר פנו לבג"צ עוד הפעם עם השאלה, התחילו להתפתל עם כל מיני תשובות.

מיכאל מלכיאלי: בדיון הקודם, בוועדת הכספים כאשר שאלתי את השאלות, לא קיבלתי תשובה.

מיכאל מלכיאלי: הבטיחו שישלחו לי תשובה, עד היום לא קיבלתי.

מיכאל מלכיאלי: איך יכול להיות ששתי משרדים מתקצבים אותו דבר בדיוק, אז באה המדינה ברוב חכמתה ונימקה את זה, ואני מכיר מתוך התשובות לבג"צ.

מיכאל מלכיאלי: התכלית של התקציב הוא על שמירה על מסורת לתרבות של קהילות, בפרט הקהילה הנוצרית.

מיכאל מלכיאלי: עיני לא צרה בקהילה הנוצרית, ההיפך, הוציאה כמו חבר הכנסת חסון, אנחנו מרוצים, ירבו כמו חבר הכנסת חסון, אבל הדבר הזה לא שייך לציבור החרדי.

יוסף ג'בארין: אגב, אנחנו אותו בית-ספר.

מיכאל מלכיאלי: בקיצור, איך יכול להיות שכל המלים היפות האלה לא תאמין למגזר שלנו.

מיכאל מלכיאלי: הכי חשוב, אני חושב, יושב-ראש הוועדה, ואני פונה אליך.

מיכאל מלכיאלי: יש הסכם קואליציוני שש"ס וגם יהדות התורה חתומים עם הליכוד שמחויבים שהשר דרעי פנה לשר החינוך כבר לפני שנה, והבטיח לו עוד שבוע אנחנו פותרים את זה, והזמן עובר, והמוסדות קורסים.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שקודם כל צריך לצאת קריאה, כמו שאתה אומר, לתקן את העוול בכלל - - -.

יעקב אשר: גם בלי הסכם קואליציוני.

מיכאל מלכיאלי: אבל קודם כל לכבד את ההסכם הזה, אבל הם חתומים.

יעקב אשר: הם אנשי מקצוע שיענו לנו למה לא מגיע לנו.

יעקב אשר: הפוליטיקאים שיענו לנו למה - - -

אכרם חסון: אדרבא, אם יש הסכם שיכבדו אותו.

יעקב אשר: בסדר, זה הבוס.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה, אדוני.

מכלוף מיקי זוהר: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב ראש, היות וחבריי כבר העלו את כל הדברים, וגם חבר הכנסת חסון הסביר את זה מאוד יפה כפי ששמעתי ואחרים בטח, אז אני לא רוצה לחזור על דברים כאלה.

ישראל אייכלר: אני רק רוצה לספר לכם משהו שהיה בשבוע שעבר.

ישראל אייכלר: הגיעה משלחת הפרלמנט האירופאי לפגישה עם משלחת ישראלית של הפרלמנט הישראלי בכנסת.

ישראל אייכלר: מה שהיה למדינות אירופה לדבר, בקטע שאני הייתי, זה היה למה מדינת ישראל מפלה לרעה את החינוך הכנסייתית של הנוצרים, וכשנתנו להם עכשיו 50 מיליון שקלים, אז הם אומרים על זה אנחנו בדיוק מדברים.

ישראל אייכלר: מה פתאום אתם נותנים להם איזה מתנה מפעם לפעם, אנחנו רוצים שייכנס לחוק שהמוסדות האלה, כך מדינות אירופה תובעות, שהמדינות הנוצריות האלה ייכנסו לתוך התקציב.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אמרתי לעצמי מי יתנני כנוצרי במדינת היהודים, שבזכות הפרלמנט האירופאי אולי יכניסו את בתי הספר הכנסייתיים לחוק התקציב, וגם תלמודי התורה והחינוך המוכר שאינו רשמי החרדי לא יופלה כל כך לרעה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לציין, שבתוך העוול הזה, יש עוד עוול יותר גדול של חינוך של 51 אלף ילדים חרדים שלא לומדים במוכר שאינו רשמי, אלא בת"תים, תלמודי תורה, והם אפילו לא מקבלים את ההזנה.

ישראל אייכלר: היה שופט בג"צ שאמר: "מי שנותן להם תורה, ייתן להם קמח" – הוא פשוט שלל את זכותם לקבל הזנה, שזה היה משהו לכל ילדי ישראל.

ישראל אייכלר: קיבלתי פה עדות ממנהל תלמוד תורה מאשקלון, למשל, שכל ילדי אשקלון מקבלים הזנה, הילדים שלו לא מקבלים הזנה בגלל שהם לומדים תורה בתלמוד תורה, זה עוול שבתוך עוול.

<דוד שרפר: גם המוכשר לא מקבל, אני יכול להרגיע אותך.

ישראל אייכלר: היום אתם לא מקבלים?

ישראל אייכלר: צהרונים גם לא.

ישראל אייכלר: אז הנה, גם המוכשר לא מקבל.

ישראל אייכלר: אז באותה תקופה, רק הת"תים לא קיבלו.

יעקב אשר: צהרונים כן, כיתות א', ב', מקבלים.

ישראל אייכלר: אבל הת"תים לא מקבלים כלום, וזה עוול שבתוך עוול.

ישראל אייכלר: אני רק רוצה לציין את חבר הכנסת מיקי זוהר שמגלגלים זכות על ידי זכאי.

ישראל אייכלר: אני לא יודע איזה זכות הייתה לך.

ישראל אייכלר: אתה לקחת את הנושא הזה, ואתה תוביל אותו, כי אנחנו, כאשר באנו החרדים לעשות משהו, נתקלנו בקיר אטום, טוב זה סקטוריאלי וכו'.

ישראל אייכלר: אתה האיש הכי לא סקטוריאלי פה בכנסת, אתה בשביל כלל ישראל.

ישראל אייכלר: אתה אדם עם צדק חלוקתי, צדק חברתי.

ישראל אייכלר: אתה אולי תצליח להוביל, נעזור לך להוביל את זה שיהיה שוויון לכל ילדי ישראל בלי הבדל, כי הכסף של המדינה הכסף של כולם ללא הבדל דת וגזע, ודאי שלא בהבדל של השקפה וסוג לימודים.

מכלוף מיקי זוהר: בהחלט אדוני, בעזרת השם.

מכלוף מיקי זוהר: רק לציין בפני החברים, שדיברו היום תשעה חברי כנסת בנושא שמהווים כ-8% מכלל חברי הכנסת שזה בעצם אותה כמות של תלמידים מסך התלמידים שלא מקבלים תקצוב כ-8%.

יעקב אשר: שים לב, מה קרה עם אותם תלמידים שהם לא היו בחינוך הרשמי?

יעקב אשר: אף אחד לא יצא בור ועם הארץ חוץ ממני, אחד דוקטור, אחד היסטוריון.

יעקב אשר: מה קרה?

יעקב אשר: למה להעניש?

מכלוף מיקי זוהר: זה רק מראה שיש באמת פסיפס אמתי פה בכנסת שבאמת מהווה חלק משמעותי מהאוכלוסייה שפשוט זועם על הקיפוח הזה, והגיע הזמן לעשות לו סוף.

מכלוף מיקי זוהר: בבקשה, תנחום קלטי, מנהל איגוד תלמוד תורה.

מכלוף מיקי זוהר: בבקשה, אדוני.

<תנחום קלטי: ראשית כל, אני רוצה באמת להודות לחבר הכנסת מיקי, לרב מקלב, יעקב אשר, אנשים שאנחנו מכבדים אותם הרבה.

<תנחום קלטי: אני באמת רוצה רק לחזק את ידיכם שאולי הפעם תעשו משהו.

<תנחום קלטי: ביהדות יש דבר כזה, שנותנים שכר לפי העמל, ולא רק לפי התכ'לס.

<תנחום קלטי: אבל תכ'לס, אנחנו צריכים תכ'לס.

<תנחום קלטי: אנחנו צריכים לראות שזה באמת ייעשה.

מכלוף מיקי זוהר: אז רגע לפי מה השכר לפי העמל או לפי התכ'לס?

ישראל אייכלר: השכר לפי העמל, והתוצאות לפי התכ'לס.

יעקב אשר: אם אתה מצליח, אז יש לך אחר כך כפל על העמל.

מכלוף מיקי זוהר: הפעם פה יש כפל מבצעים, זה לא כמו אצל משרד החינוך.

ישראל אייכלר: שאינה נקראת המצווה אלא שם גומרה.

<תנחום קלטי: רק להעלות עוד נקודה שמראה עד כמה.

<תנחום קלטי: למשל, אנחנו בגנים מקבלים על-פי פר תלמיד סכום מסוים שלא עולה אף פעם.

<תנחום קלטי: מעלים את שכר המינימום, אנחנו מקבלים את אותו תקציב.

<תנחום קלטי: אנחנו צריכים לספוג גם את העלאות של שכר מינימום עלינו בכל העניינים, זה גם בגני ילדים, וגם בבתי ספר ובכל הדברים, באמת, למעשה, בסופו של דבר, המורים מקבלים פחות, אנחנו לא יכולים לתת.

מכלוף מיקי זוהר: מבין, בעזרת השם.

מכלוף מיקי זוהר: הרב ציון גז, תלמוד תורה רוממה.

<ציון גז: תודה רבה לכולם, לחברי הכנסת שהגיעו ממש בנוכחות מלאה, פשיטא, חברי הכנסת החרדים, אבל מיקי זוהר, אתה אחינו.

מכלוף מיקי זוהר: תודה.

<ציון גז: אנחנו מרגישים את זה ממש הדברים היוצאים מן הלב וחוזרים אל הלב.

<ציון גז: אני רק רוצה להביא סיפור אישי, כמו שאמרת בדקה אחת שמסביר את כל הפרשייה.

<ציון גז: פה דיברו שכל – אקדמיה, גרפים, צבעים, עמודות.

<ציון גז: אני יליד תוניסיה.

<ציון גז: הגעתי ב-8 ליולי 1969 לארץ ישראל למדינת היהודים.

<ציון גז: הגענו ממרכז קליטה בכרמיאל, אבי רוקח, לא יודע את השפה לרחובות.

<ציון גז: לא הייתי חובש כיפה.

<ציון גז: פנינו לבית הספר סמילנסקי ממלכתי אין מקום, נאלץ ללכת לבית ספר שקיבלו אותי בלי כיפה.

<ציון גז: אחרי שמונה שנים ביקשתי לישיבה תיכונית "נתיב מאיר", של אלה ששלטו במשרד החינוך, אגב, הגרף הכי גבוה זה לא ממלכתי, זה ממלכתי דתי ציוני – לא קיבלו אותי, לא במקרה.

<ציון גז: כשהגעתי לגיל 18, ביקשתי להיכנס לישיבת הסדר הגוש, פטרו אותי, אפילו בלי סיבה, בלי שום נימוק.

<ציון גז: למה אין שלום בינינו לבין השכנים שלנו?

<ציון גז: לא בגלל שלא מחזירים שטחים, בגלל ההתנשאות של משרדי הממשלה, של הסבים של ההורים שלכם.

<ציון גז: אני מדבר מנהמת ליבי.

<ציון גז: אני כתלמיד, כעולה חדש ב-8 ביולי 1969, ותבדקו אותי, פנינו, אבי, כיליד תוניסיה, ולא קיבלו אותנו בבית ספר ממלכתי ואחר כך במשך הדברים האלה.

<ציון גז: אבל זה לא פלא, התעלמתם מדבר אחד – זה לא רק שלא מספקים כסף.

<ציון גז: יש סיפור שהצר הרוסי עשה כבר שוויון בין כל האזרחים שלו – נתן לכל אחד חצי רובל.

<ציון גז: אמרו לו פקידי האוצר, פקידי המשרדים, לצורך קיום צריך שני רובל, אנשים יגנבו.

<ציון גז: אנשים יעסקו בשחיתויות.

<ציון גז: הוא אומר, זה בדיוק מה שאנחנו רוצים, כאשר נרצה לתפור להם תיק, נתפור להם תיק.

<ציון גז: זאת אומרת, שהם יודעים שהכסף לא מספיק.

<ציון גז: אם אתם חיים וקיימים, נשלח לכם ביקורת – פה השחיתות.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני, תודה רבה על הדברים הלוחמניים.

מכלוף מיקי זוהר: הרב דוד טקשה.

מכלוף מיקי זוהר: בבקשה.

<דוד טקשה: בראשית דבריי, אני אודה לחבר הכנסת מיקי זוהר על הדיון הזה.

<דוד טקשה: אני חושב שזה דיון חשוב ביותר, והלוואי שגם נזכה שגם יהיו תוצאות.

<דוד טקשה: כמו-כן, אני רוצה להודות לכל הנוכחים, חברי הכנסת שהגיעו לכאן ולשאר הנוכחים.

<דוד טקשה: במיוחד גם להודות לדוד שרפר שפועל רבות למען תיקון האי-שוויון החברתי הנורא הזה.

<דוד טקשה: אומר לכם סיפור אישי שלי.

<דוד טקשה: לפני 22 שנה הקמתי את מוסדות "תורת אליהו" בבית-שמש.

<דוד טקשה: אני לא חרדי מבית.

<דוד טקשה: פרופ' לייבוביץ היה הדוקטורנט שלי, כשעשיתי אצלו את הדוקטורט.

<דוד טקשה: למדתי באוניברסיטה העברית, למדתי פילוסופיה ומתמטיקה.

<דוד טקשה: יובל שטייניץ למד אתי את ה-B.A..

<דוד טקשה: עשיתי את הדוקטורט שלי, ואז זכיתי לחזור בתשובה, למרות שפרופ' לייבוביץ מאוד לא אהב את הדרך הזאת למרות השנים הרבות שלמדתי אצלו, היה לו ביקורת אישית על המהלך הזה.

<דוד טקשה: בכל אופן, לפני 22 שנה, כשאני עדיין קצת באוניברסיטה והרבה בשכונה החרדית, היו שמונה תלמידים שאף אחד לא רצה אותם – למה?

<דוד טקשה: כי הם היו ילדים של בעלי תשובה, לצערנו הרב, חלקם היו ספרדים, ולצערנו הרב חלקם גם היו אמריקאים.

<דוד טקשה: הייתה אפליה נוראית בבית-שמש, והקמתי להם תלמוד תורה אחרי שגדולי ישראל ממש לחצו עליי ולא רציתי, כי אני איש ספר ולא איש הנהלה, אני לא מבין בזה.

<דוד טקשה: היום יש מאות תלמידים במוסדות תורת אליהו, וגם ישיבה קטנה, פתחנו סמינר, פתחנו כמה וכמה מוסדות כדי לעזור לציבור הזה.

<דוד טקשה: אני יכול רק להגיד לכם, אני פשוט לא מבין מה שקורה כאן, זה ילדים שאף אחד לא רוצה לקבל אותם.

<דוד טקשה: האם מדינת ישראל יודעת כמה כסף היא משלמת מדי שנה לפשע?

<דוד טקשה: אני יכול לגלות לכם מעל 100 ילדים שעברו דרכי ולא יכולתי להם את מה שהם ביקשו, והם היום פושעים גדולים במדינת ישראל.

<דוד טקשה: פושעים גדולים – כמה מיליארדים המדינה נותנת כדי לתקן אותם, אם היא בכלל מצליחה לתקן אותם.

<דוד טקשה: מיליארדים נותנים כדי למגר תופעות של פשע.

<דוד טקשה: הקבוצה הזאת שאני מטפל בה, זו קבוצה גדולה של בעלי תשובה שהם בין לבין.

<דוד טקשה: המדד הסוציו-אקונומי שלהם הוא בערך כמעט 9, 9.2 – הוא יותר גבוה מאשר באום-אל-פאחם או במקומות כאלה, משהו נורא ואיום.

<דוד טקשה: כדי לקיים בית יעקב, הבנתי שעם הילדות האלה אני לא יכול לעשות שום דבר.

<דוד טקשה: חשבתי, טיכסתי עצה, אמרתי, נפתח בית-ספר מוסיקלי.

<דוד טקשה: אין כזה בארץ, חרדי ודאי, לומדים מוסיקה מכיתה א', כמו שלומדים מתמטיקה, לומדים אנגלית, כמו שכולם אמרו שלא יידעו מתמטיקה.

<דוד טקשה: אם אנחנו יודעים שאפשר ללמד מתמטיקה, אנגלית – אבל גם מוסיקה עשינו.

<דוד טקשה: אני לא מכיר בתי ספר, לפחות שאני למדתי, אז יש את בית-הספר למוסיקה כאן ולא יסודי, לא מכיר בתי ספר יסודיים בארץ למוסיקה.

<דוד טקשה: הלכתי למשרד החינוך לתקצב את זה.

<דוד טקשה: בשום פנים ואופן הם לא רוצים לתקצב, לא רצו לתקצב את הדבר הזה.

<דוד טקשה: יתרה מזה, שנה שעברה, לקחו מאתנו 900 אלף שקל על ביקורת שהם עשו לנו, ביקורת תקציבית.

<דוד טקשה: אמרתי להם, רבותיי, גם זה היה עוול נורא.

<דוד טקשה: אמרתי להם, אני פעלתי לפי הנתונים שקיבלתי מיהודה פינסקי.

<דוד טקשה: אמר לי משרד החינוך, יכול להיות שבחישובים שלנו אתה צריך לתת שעות - - - הראיתי להם את המסמכים שיהודה פינסקי ביקש.

<דוד טקשה: הם לקחו לי 900 אלף שקלים – איך אפשר לחיות?

<דוד טקשה: ערב סוכות התקשרתי לחבר הכנסת הרב גפני, אמרתי לו, כבוד הרב גפני, אני רק רוצה להגיד לך, היום יום שלישי, קיבלתי היום תקציב שחסר בו 170 אלף שקלים.

<דוד טקשה: קיבלתי 190 אלף שקל מתוך ה-400 אלף שקל שאני צריך לשלם, שמתוך זה אני צריך להחזיר למדינה 130 אלף שקלים על פנסיה ושבתונים וכיוצא בזה, מה נשאר לי לשלם למורים?

<דוד טקשה: שום דבר.

<דוד טקשה: איך אפשר להעמיד אותם בפני עובדות כאלה?

<דוד טקשה: זה בא מהעוול הזה שמחליטים בתחילת השנה לא לתת את כל התקצוב.

<דוד טקשה: איך אפשר?

<דוד טקשה: לקחת 900 אלף בשנה שעברה, לא לתת לנו אפילו למשכורות, יש לי כמעט 100 עובדים – איך אפשר?

מכלוף מיקי זוהר: אני מאוד מודה לך.

מכלוף מיקי זוהר: אני ממש מתנצל, משרדי הממשלה לא יוכלו לדבר, ואחר-כך כל הדיון הזה יהפוך לדיון עקר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, קיבלתי וואטסאפ ממישהו שהוא צדיק – הוא מכיר ילד קטן שלמד בישיבה שלו, והוא הציל אותו, והיום הוא אברך חשוב, והוא יכול היה חלילה לרדת לפשע אם לא הרב טקשה.

מכלוף מיקי זוהר: יישר כוח.

מכלוף מיקי זוהר: משרד החינוך, בבקשה.

מכלוף מיקי זוהר: מי מייצג היום את משרד החינוך.

<דודי מזרחי: אני מנהל אגף תקציבים של משרד החינוך.

<דודי מזרחי: יש לי בקשה קטנה אם אפשר.

<דודי מזרחי: אני רואה שהסוגיה היא מורכבת, ואין ספק שהמציאות הנוכחית היא לא אידיאלית.

<דודי מזרחי: אבל, אם תתנו לי שתי דקות בלי שיקטעו אותי, כי אני מכיר את הדינמיקה בוועדות, אני רוצה רגע לפרוס כאן את תמונת המצב כמו שאנחנו מזהים אותך.

מכלוף מיקי זוהר: בקשתך נרשמה, אך כפי הנראה לא התקבלה.

מכלוף מיקי זוהר: כי מההיכרות שלי עם חברי הכנסת, קשה מאוד להשתיק אותם.

<דודי מזרחי: לכן אני פניתי אליך.

<דודי מזרחי: אני אציג את הדברים באופן שיטתי.

<דודי מזרחי: יש במדינת ישראל בתי-ספר רשמיים ציבוריים, יש מערכת ציבורית.

<דודי מזרחי: יש היום בתי ספר רשמיים עבור הממלכתי-יהודי - הלא דתי, עבור ממלכתי יהודי – ממלכתי דתי, עבור החרדים.

<דודי מזרחי: עבור החרדים במגזר הערבי – חברי הכנסת שמייצגים את המגזר, ואנחנו משקיעים בשנים האחרונות משאבי עתק כפי שלא נעשה מעולם.

<דודי מזרחי: אגב, בהנהגת הממשלה הזו והממשלה הקודמת, תקציבים חסרי תקדים לתקצוב דיפרנציאלי לאוכלוסיות החלשות בפריפריה, ללא זהות וללא קשר למגזר.

ישראל אייכלר: ממלכתי הערבי.

<דודי מזרחי: אני מדבר על ממלכתי יהודי, ממלכתי ערבי – בתוך היהודי יש לנו גם זרם של חרדי רשמי, כפי שאתם יודעים, וזו מערכת אחת שאנחנו פועלים לחזק אותה מאוד.

<דודי מזרחי: מערכת שנייה שגם מתוקצבת במאה אחוז, וחברי כנסת שמייצגים את המגזר החרדי, כי הם יודעים היטב זו הרשת של מעיין החינוך התורני והחינוך העצמאי שמתוקצבת כי הרשתות מתוקצבות במאה אחוז.

<דודי מזרחי: משרד החינוך משקיע מתוך תפיסת מדיניות במערכות הרשמיות - - -

מכלוף מיקי זוהר: בסדר, עכשיו לעניינינו.

<דודי מזרחי: עכשיו זו סוגיה מהותית.

<דודי מזרחי: בין אם אתה מסתכל על מדינת ישראל, ובין אם אתה מסתכל על מדינות אחרות, כאשר אנחנו מדברים על החינוך הפרטי או הסמי-פרטי יש פה מודלים תקצוביים.

<דודי מזרחי: נבחן את ארצות הברית לדוגמה.

ישראל אייכלר: ההגדרה לא נכונה.

ישראל אייכלר: בארצות הברית יש הפרדה דת ומדינה, מדינת ישראל נקראת מדינת היהודים.

ישראל אייכלר: בכלל, ההשוואה היא לא נכונה.

<דודי מזרחי: יכול להיות.

מכלוף מיקי זוהר: במדינת ישראל יש מורכבות שונה משאר המדינות.

מכלוף מיקי זוהר: אני אגיד לך, אני לא בא כרגע לקחת את כל הזכויות של משרד החינוך, אין לי שום מטרה כזאת.

מכלוף מיקי זוהר: משרד החינוך בהרבה מאוד אספקטים עושה עבודה נפלאה ואין לי שום בעיה עם זה.

מכלוף מיקי זוהר: אני מדבר עכשיו ספציפית, על 80 אלף ילדים במדינת ישראל שרובם כמעט המוחלט מגיע למצב סוציו-אקונומי הנמוך ביותר, מקבל תקצוב של כ-40% מילד שמקבל בהרצליה או ברמת השרון, או בראשון לציון או במודיעין, אגב, גם בכל ערי הפריפריה.

מכלוף מיקי זוהר: למה הילדים הללו, 80 אלף ילד במדינת ישראל נקברים על ידי משרד החינוך?

מכלוף מיקי זוהר: תסביר לי את התשובה לשאלה הזאת.

<דודי מזרחי: אני מוחה על השימוש במלה, אני חושב שזו לא מלה מתאימה, חס וחלילה.

מכלוף מיקי זוהר: המונח קיצוני כדי להמחיש קיפוח קיצוני.

<דודי מזרחי: המערכת הציבורית פתוחה לכולם ללא אפליה מוחלטת.

מכלוף מיקי זוהר: אז הבנתי את התשובה.

מכלוף מיקי זוהר: תשובת משרד החינוך ברורה.

מכלוף מיקי זוהר: אומר לך, אדוני, אתה לא רוצה לבוא למוסד הזה, לא תקבל ממני כסף – זו התשובה?

<דודי מזרחי: לא, זה לא מה שאמרתי.

מכלוף מיקי זוהר: אגב, אני אגיד לך משהו, זו גם תשובה לגיטימית שאנחנו המחוקקים צריכים לתקן אותה.

יעקב אשר: בתיכונים, כל התיכונים זה מוכר שאינו רשמי.

יעקב אשר: למה בתיכונים זה לא מפריע לך?

<דודי מזרחי: אתה רוצה שאשיב?

<דודי מזרחי: במדינת ישראל כרגע כל הפלטפורמה הציבורית בתיכוני מבוססת על בעלויות בין אם הן רשויות מקומיות, ובין אם הן עמותות.

יעקב אשר: אז זה כבר לא ציבורי.

יעקב אשר: אז אתה יודע לחיות עם זה.

<דודי מזרחי: זה עמוד השדרה של החינוך הציבורי בתיכוני, ובהתאמה, המשרד מתקצב 100% בין אם הם חרדים, בין אם הם ערבים.

<דודי מזרחי: אגב, כמו מה שקורה בחינוך היסודי.

<דודי מזרחי: לכן, הניסיונות להציג את זה כאילו מדובר חס וחלילה אפליה כנגד הערבים או כנגד חרדים היא איננה נכונה.

מכלוף מיקי זוהר: היא קיימת דה-פאקטו.

<דודי מזרחי: זו סוגיית מדיניות האם אנחנו מתעדפים, וזו לא סיסמה, שרפר, האם אנחנו מתעדפים את החינוך הציבורי.

<דודי מזרחי: יכולה הממשלה או הכנסת לקבל החלטה - - -

<דוד שרפר: העדפה הזאת היא אפליה.

מכלוף מיקי זוהר: חברים, אני שואל את משרד החינוך.

מכלוף מיקי זוהר: תראו, בואו נהיה פרקטים.

אורי מקלב: החוק מחייב אותך 75%, זה החוק מחייב אותך, למה אתה לא נותן את זה?

אורי מקלב: תענה על זה?

אורי מקלב: למה אתה לא נותן את ה-75%?

יעקב אשר: בבסיס.

אורי מקלב: לא בבסיס, גם בבסיס הוא לא נותן.

אורי מקלב: הרבה דברים שאתה לא נותן.

אורי מקלב: האפליה שנוצרה ב-40% היא לא נוצרה סתם.

<דודי מזרחי: אבל יש בעיה גם עם החוק.

מכלוף מיקי זוהר: חברים, בואו נהיה פרקטיים.

מכלוף מיקי זוהר: אני חושב שאנחנו צריכים להיות פרקטיים.

מכלוף מיקי זוהר: האם אתם חושבים שהגיע העת במשרד החינוך לעשות סוף לקיפוח הזה באמצעות קביעה שלכם כמדיניות באמצעות תקנות של השר, או באמצעות כל דרך אחרת, טרם אנחנו עוברים לשלבי החקיקה שעומדים ברשותנו חברי הכנסת.

מכלוף מיקי זוהר: אם אתם מסכימים שהגיע הזמן לעשות דיון מחודש בסוגיה הזאת כדי לשנות את אופי התקצוב של המוסדות האלו – כן או לא?

מכלוף מיקי זוהר: כי בנושא של הכנסייתיים נתתם מענה.

<דודי מזרחי: חשוב לי להדגיש את ההיבטים המקצועיים, לאחר מכן, תקבל החלטה, והשיח מטבע הדברים הוא גם במישור אחר.

<דודי מזרחי: צריך לדעת שיש כאן זווית נוספת מעבר למשמעות התקציבית הישירה שאני שם אותה בצד, להתחיל לתקצב את כל - - -

מכלוף מיקי זוהר: אני מדבר כרגע על מדיניות.

<דודי מזרחי: אני שם על השולחן את המשמעויות, זה התפקיד שלי.

<דודי מזרחי: מעבר להיבטים התקציביים הישירים שהם מרחיקי לכת לתקצב את כל המוסדות הפרטיים - - -

יעקב אשר: אתה סותר את עצמך.

יעקב אשר: אתה רוצה שכולנו נעבור לרשמי – מאיפה יהיה לך כסף?

יעקב אשר: אז תחליט מה אתה רוצה, משהו לא מובן.

<דודי מזרחי: מעבר למשמעות התקציבית הזו שאני שם אותה בצד, צריך לדעת, שככל שאנחנו פותחים יותר בתי-ספר קטנים, ולא יעזור שום דבר, חלקם הגדול הוא סלקטיבי - - -

<דוד שרפר: על מה אתה מתבסס?

<דוד שרפר: עם כזה מדד אין אפקטיביות.

<דודי מזרחי: אני אסביר לך.

<דודי מזרחי: אגב, לצערי הרב, דווקא במוסדות החרדים, לא אגיד לכם, יש לנו פניות מכאן ועד אילת על מוסדות אל"ף שלא מקבלים בנות ספרדיות וכו'.

יעקב אשר: איך הוא דואג לילדים שלנו?

יעקב אשר: איך אתם דואגים, איזה דאגה?

יעקב אשר: אתה דואג לזה, אבל אתה לא דואג שיהיה להם מורה, שהיא תוכל לקבל משכורת - - - זה דמגוגיה.

יעקב אשר: צריך - - - בשאת נפש.

<דודי מזרחי: יש לזה היבטים משמעותיים מבחינה כלכלית.

<קריאות: - - -

מכלוף מיקי זוהר: בבקשה, חברים, אני רוצה להבין.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני אומר שמדיניות המשרד כרגע לא תואמת את מה שרוח הוועדה פה היום דיברה.

מכלוף מיקי זוהר: אתם רוצים להוביל את הילדים למוסדות רשמיים, ומי שרוצה מוסד אחר יקופח.

<דודי מזרחי: לא אמרתי את זה.

ישראל אייכלר: הוא עושה את זה כבר 50 שנה, 70 שנה אתם עושים את זה.

<דודי מזרחי: אני גם מוחה על שימוש הקודם במלה הזאת, וגם מה זה מקופח?

ישראל אייכלר: קודם כל לא תפקיד של פקיד למחות על חברי כנסת.

ישראל אייכלר: תפקידנו למחות עליך שאתה מביא את הסיפור של הקיפוחים – כמו שתגיד שבממלכתי בית הספר הזה מעשנים סמים, ולכן אתה לא מתקצב אותו.

<דודי מזרחי: תפקידי לשקף את המשמעויות המקצועיות במסגרת הוועדה - - -

ישראל אייכלר: זה פוליטי מה שאמרת.

<דודי מזרחי: לא נכון.

<דודי מזרחי: תפקידי לשקף.

ישראל אייכלר: הוא אומר לי לגבי - - - יש בתי ספר ממלכתיים שיש שם פושעים, אז אתה לא תתקצב אותם.

<דודי מזרחי: זה לא רלבנטי.

<דודי מזרחי: סליחה, אדוני.

<דודי מזרחי: מה שאני התייחסתי לזה זווית אחת – בבתי הספר המוכרים שאינם רשמיים, יש לנו מדדים שבוחנים סלקטיביות.

ישראל אייכלר: אתה מדבר על סלקטיביות, אני מדבר אתך על סמים.

ישראל אייכלר: תעשה לי דוח כמה בתי ספר ממלכתיים יש סמים, ואל תתקצב אותם.

מכלוף מיקי זוהר: משרד האוצר, בבקשה.

<דניאל לורברבוים: אני מאגף תקציבים.

<דניאל לורברבוים: אני רק רוצה להמשיך את הקו שדודי הציג פה.

מכלוף מיקי זוהר: לא, אתה לא עכשיו מספר לי מה אתם עושים.

מכלוף מיקי זוהר: אתה מספר לי לגבי הבעיה הזאת האם אתם רוצים לפתור אותה?

מכלוף מיקי זוהר: יש דרך לפתור אותה או לא?

<דניאל לורברבוים: אנחנו מציעים שכל תלמיד שרוצה ללמוד בחינוך הרשמי רשאי לבוא - - -

מכלוף מיקי זוהר: הבנתי.

יעקב אשר: מאיפה יהיה לך הכסף?

<דניאל לורברבוים: אני אדאג לזה.

יעקב אשר: אה, נדאג רק אם אני עושה מה שאתה תגיד לי, הבנתי.

ישראל אייכלר: שיטה קומוניסטית ידועה, מי שלא רוצה להיות קומוניסט לא יקבל בית ספר ממלכתי.

ישראל אייכלר: הקומוניזם שולט.

מכלוף מיקי זוהר: המשרד לשוויון חברתי תקצב היום את הסיפור הזה יחד עם משרד החינוך.

מכלוף מיקי זוהר: אני חושב שראוי היה שהמשרד לשוויון חברתי היה מתקצב את כולם ללא יוצא מן הכלל, מעצם שמו – המשרד לשוויון חברתי.

מכלוף מיקי זוהר: תגידו את זה לשרה.

מכלוף מיקי זוהר: אני רוצה לסכם את הדיון.

ישראל אייכלר: אדוני, אולי תשים בסיכום שאנחנו לא נתמוך בתקציב 2019 אם לא יהיה שוויון.

מכלוף מיקי זוהר: אתה תשמע, ואתה תראה שיש שם בסוף איזשהו משהו גם מעניין שאני מניח שאתה תרצה לקחת חלק.

ישראל אייכלר: אני רוצה לקחת חלק בכל מה שאתה עושה.

מכלוף מיקי זוהר: תודה, אדוני.

מכלוף מיקי זוהר: מסקנות הדיון – הוועדה דורשת ממשרד החינוך לפעול לאלתר לחינוך שוויוני ולהעדפה מתקנת לכלל התלמידים במדינת ישראל בתקצוב המוסדות השונים בכלל, ובפריפריה בפרט, תוך שימת דגש והתייחסות למשפחות המוחלשות במצב הסוציו-אקונומי הנמוך.

מכלוף מיקי זוהר: 2.

מכלוף מיקי זוהר: הוועדה קוראת למשרד החינוך לשנות את המדיניות המפלה בתקצוב המוסדות החינוך המוכרים שאינם רשמיים, זו מדיניות לא שוויונית, ומגדילה את הפערים בחברה הישראלית בין תלמידים מבוססים לתלמידים פחות מבוססים.

מכלוף מיקי זוהר: 3.

מכלוף מיקי זוהר: הוועדה קוראת למשרד החינוך לשנות את אופן חישוב מדדי הטיפוח המשפיע באופן ישיר על אחוזי התקצוב ובאופן חלוקתו בין המוסדות השונים במוסדות המוכרים שאינם רשמיים.

מכלוף מיקי זוהר: לאור הנתונים הקשים שהוצגו על ידי מדדי הטיפוח, דבר המעיד על מצב סוציו-אקונומי ופריפריאלי, הוועדה דורשת ממשרד החינוך לשפר בצורה משמעותית את הפערים שעולים מדוח המחקר.

מכלוף מיקי זוהר: 4.

מכלוף מיקי זוהר: הוועדה בראשותי תעקוב אחרי הבג"צ שהוגש, וקובעת כי במידה ולא תהיה פסיקה שוויונית בסוגיה כלפי בתי הספר היסודיים המוכרים שאינם רשמיים החרדים והערביים אל מול אלה הנוצריים, אנו נקדם חקיקה יחד עם כל חברי הכנסת שחברו אליי כאן לדיון הזה בוועדה, לתקן את העוול הזה ולתקן עוולות נוספות שהוצגו בדיון בסוגיית חלוקת התקציב.

מכלוף מיקי זוהר: 5.

מכלוף מיקי זוהר: הוועדה קוראת למינהל הכלכלה והתקציבים במשרד החינוך להשלים נתונים, וכל המידע המוגשות מחודש מאי 2017 מטעם מרכז המחקר חמור בעיניי שמשרד החינוך לא משתף פעולה עם מחלקת המחקר של הכנסת.

מכלוף מיקי זוהר: 6.

מכלוף מיקי זוהר: הוועדה מודה למרכז המידע והמחקר של הכנסת על העבודה המפורטת ואיתור הנתונים החשובים בפרק זמן קצר, אנחנו מודים לכם ומעריכים את העבודה.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו מודים כמובן גם לדוד שרפר, שהעלה בפניי את הסוגיה.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו נמשיך לעקוב אחר העניין.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה לכולם.

מכלוף מיקי זוהר: הישיבה נעולה.