ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 635, 2017-11-21 11:10

טלי פלוסקוב: בוקר טוב לכולם.

טלי פלוסקוב: היום ה-21 בנובמבר 2017, ג' בכסלו התשע"ח, השעה 11:10.

טלי פלוסקוב: אני פותחת את ישיבת העבודה הרווחה והבריאות והנושא שאנחנו נדון עליו במסגרת ציון יום המאבק הבינלאומי באלימות נגד נשים בכנסת, טיפול בנפגעי טראומה מינית במערכת הבריאות בישראל.

טלי פלוסקוב: אני חייבת לציין לפני שאנחנו נתחיל את הדיון ואני אתן גם לחברי הכנסת וגם לנציגי הממשלה אם יש לנו או נציגי הארגונים אם יש לנו לדבר, אני רוצה להגיד לכם שהנושא בדרך כלל בוועדה למעמד האישה.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שיושבת ראש הוועדה עאידה תומא סלימאן עושה עבודה נפלאה בנושא.

טלי פלוסקוב: היא גם העבירה לי כמה מילים, אחר כך אני אקריא בשמה.

טלי פלוסקוב: היא לא נמצאת כאן כי היא מנהלת דיון באותו נושא באולם ירושלים ואני שומעת משם שיש שם אולם מפוצץ באנשים שזה אומר עד כמה הנושא חשוב.

טלי פלוסקוב: יחד עם זאת, אני יודעת שיש כמה חברות כנסת שפנו ליושב ראש ועדת העבודה הרווחה והבריאות אלי אלאלוף בבקשה לקיים דיון גם כאן, וכמו שאנחנו מכירים את יו"ר הועדה, איש מאוד אדיב ורגיש לנושא, הוא כמובן לא יכל לסרב לקיים את הדיון גם כאן, למרות שבאמת אני חושבת שרצף הדיון ורצף הטיפול בעיני הוא דרך יותר נכונה לטפל בנושא הזה ואולי להבא אני באמת אגיד שעדיף לרכז את הדיונים בנושא הזה בוועדה אחת בראשותה של עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לציין חברי כנסת שהגיעו לכאן, חברת הכנסת מירב בן ארי, אני יודעת כמה הנושא הזה חשוב לליבך, חברת הכנסת מרב מיכאלי, חברת הכנסת מיכל רוזין, חברת הכנסת תמר זנדברג וחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: מזל שאני סגנית יו"ר הכנסת, קל לי עם השמות שלכם.

טלי פלוסקוב: תודה שמצאתם לנכון להגיע לדיון ואני מאמינה שיהיו עוד חברי כנסת שיצטרפו, אבל הייתי מבקשת מכם קודם כל לראות את המצגת שהכינו לנו.

טלי פלוסקוב: תציג לנו את המצגת ד"ר חגית דסקל ויכהנדלר, משירותי בריאות כללית, גם יו"ר ועדה לנושאי אלימות במשפחה ופגיעה מינית.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: נתקן.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: אנחנו נציג שלושתנו, שלושת האורחות שרשומות.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: ד"ר ענבל ברנר תתחיל.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

<ענבל ברנר: קודם כל באמת אנחנו שמחות להגיע ולהציג, תודה רבה על ההזמנה ואנחנו חושבות שכן יש חשיבות שהדיון הזה יתקיים בוועדת הבריאות.

<ענבל ברנר: חשוב לנו להגיד, אני אתחיל ואחרות יצטרפו, שאנחנו בעצם באות לייצג את השטח.

<ענבל ברנר: כולנו רופאות מומחיות המגיעות מכמה תחומים, פסיכיאטריה, רפואת משפחה ורפואת נשים ומיילדות, ואנחנו מייצגות את השטח, המטופלות שלנו, המטופלים שלנו שעברו פגיעות מיניות וזה הפרק הראשון שארצה לדבר עליו היום.

<ענבל ברנר: מבחינת שכיחות, על מה אנחנו מדברים.

<ענבל ברנר: השכיחות של תקיפה מינית, פגיעה מינית, מדובר בתופעה שהיא לצערנו מאוד מאוד נפוצה.

<ענבל ברנר: אחת מתוך שלוש נשים עוברת תקיפה מינית כלשהיא במהלך החיים שלה, אחת מתוך חמש שנים עוברת אונס או ניסיון לאונס וגם השכיחות של פגיעות מיניות בילדות הן מאוד מאוד גבוהות, כשאנחנו מדברים על כרבע מהנשים שעוברות פגיעות מיניות בילדות, עד גיל 18.

<ענבל ברנר: הנתונים האלה שחוזרים בהרבה מקומות בעולם, אנחנו מדברים על אותם נתונים גם בארץ, בישראל.

<ענבל ברנר: לא נציג לכם את כל המחקרים אבל יש מחקר עדכני משנת 2016 מאוניברסיטת חיפה שבדק מעל 12,000 בני נוער ובעצם הראה שיש את אותם שיעורים, של קרוב ל-20% מהילדים בני נוער בישראל, דיווחו שעברו פגיעה מינית.

<ענבל ברנר: גם בנים וגם בנות.

<ענבל ברנר: זו תופעה שהיא מאוד מאוד שכיחה ונפוצה.

<ענבל ברנר: מיעוט קטן מהנשים מדווחות על כך.

<ענבל ברנר: זאת אומרת יש פער מאוד גדול בין השכיחות המאוד גבוהה לבין אחוזי הדיווח שהם מאוד נמוכים.

<ענבל ברנר: גברים מדווחים עוד הרבה פחות מאשר נשים.

<ענבל ברנר: חלק גדול מהפגיעות קורות בתוך המשפחה.

<ענבל ברנר: מעל שליש מהפגיעות קורות בתוך המשפחה, לכן גם יש חשיבות לשילוב של נושא של פגיעות מיניות ושל אלימות במשפחה.

<ענבל ברנר: אם אנחנו מדברים על זה שזו תופעה שהיא נפוצה באוכלוסייה בכלל, אם אנחנו עושים איזה זום-אין ומסתכלים על האוכלוסייה של מטופלים בבריאות הנפש, אנשים שפונים לטיפול פסיכיאטרי, ואני רגע מדברת מהכובע שלי כפסיכיאטרית, אנחנו מדברים על הערכות של בין 50% ל-70%-80% מהמטופלים הפסיכיאטרים שחוו פגיעה מינית.

<ענבל ברנר: מספרים עצומים.

<ענבל ברנר: זאת אומרת גם הערכות חסר מדברות על כך שאחת מתוך שתיים, מנשים שפונות לטיפול בבריאות הנפש, חוותה פגיעה מינית.

מירב בן ארי: רק אני רוצה רגע שאלה, שאת אומרת שהן חוו פגיעות מיניות האם מדובר בבריאות הנפש, שאת מתעסקת בזה, זה לא רק בצוותים הרפואיים אלא גם מהמטופלים?

<ענבל ברנר: לא, זה לא אומר ש-80% חלילה חוו פגיעות ממטופלים או מבריאות נפש, אלא שיש להן איזו שהיא היסטוריה של פגיעה, כולל פגיעה במשפחה, כולל פגיעה בילדות, לפעמים גם פגיעה בהווה.

<ענבל ברנר: זה לא מספרים של פגיעה בתוך מערכת בריאות הנפש.

<ענבל ברנר: הנתונים שאתם רואים פה הם נתונים שהתפרסמו מכל מיני מקומות בעולם, לצערנו אין לנו נתונים עדכניים מישראל לגבי ההיקף של התופעה, אבל אנחנו מניחים שהשכיחות היא גם מאוד מאוד גבוהה, בדומה למקומות אחרים בעולם.

<ענבל ברנר: אם אנחנו מדברות על השלכות של בריאות בכלל, אני לא אעבור פה על כל הנושאים, אבל חשוב לנו להסביר שפגיעה מינית, במיוחד כשהיא קורית בילדות, במיוחד כשהיא קורית לאורך זמן, יש לה השלכות מאוד רחבות ומרחיקות לכת על בריאות בכלל.

<ענבל ברנר: גם על בריאות הנפש אבל גם על בריאות כללית.

<ענבל ברנר: פגיעה מינית היא הסיבה הכי נפוצה להפרעה פוסט טראומטית.

<ענבל ברנר: פה בישראל הרבה פעמים כשאנחנו מדברים על פוסט טראומה, מדברים על מלחמות ועל פיגועים אבל אם תחברו את הסטטיסטיקה - - -

תמר זנדברג: זה בקרב נשים או נתון כללי?

<ענבל ברנר: בקרב נשים זו הסיבה הכי נפוצה וגם בקרב גברים זו אחת הסיבות הכי הנפוצות.

<ענבל ברנר: יש דיבייט אם זו הסיבה הראשונה או השניה.

תמר זנדברג: בקרב גברים.

<ענבל ברנר: בקרב גברים.

תמר זנדברג: אבל כסיבה, אם את לוקחת את הגברים והנשים ביחד ומתייחסת אליהם כציבור אחד, אז זו הסיבה הראשונה בקרב הציבור הכללי?

<ענבל ברנר: המובילה.

<ענבל ברנר: נכון.

<ענבל ברנר: בגלל השכיחות הכל כך גבוהה של התופעה ובגלל שאנחנו יודעים שכאירוע טראומטי, פגיעה מינית, הסיכון לפתח פוסט טראומה בעקבותיה, תסמונת פוסט טראומטית הוא מאוד מאוד גבוה.

<ענבל ברנר: 50% מהנשים שחוו פגיעה מינית יפתחו פוסט טראומה בעקבות זה.

<ענבל ברנר: בשונה מתאונות נגיד שהאחוזים הם הרבה יותר נמוכים.

<ענבל ברנר: אז התשובה היא כן.

<ענבל ברנר: הפרעה פוסט טראומטית ודיכאון, והפרעות נוספות, אני לא אעבור על הכל.

<ענבל ברנר: אם אנחנו מדברים על תחלואה גופנית ותיכף חברותיי ירחיבו כאן לגבי החלקים שלהן, צריך להבין שהמטופלות האלה והמטופלים האלה מסתובבים המון בתוך מערכת הבריאות.

<ענבל ברנר: יש להם המון המון סימפטומים גופניים.

<ענבל ברנר: יותר כאבים כרוניים, תסמונות כמו פיברומיאלגיה, הרבה פעמים הימנעות מטיפול ומבדיקות פולשניות שיכולות לשחזר את החוויה של הפגיעה, גם מבדיקה גניקולוגית אבל גם מבדיקות פולשניות אחרות, מצד שני לפעמים עושים המון המון בירורים מיותרים אחרים שעולים המון כסף למערכת הבריאות, בלי שבעצם שמים את הזרקור על מה הבעיה המקורית, בגלל, ותיכף נדבר על זה, שאנשים לא יודעים לשאול.

<ענבל ברנר: הצוותים הטיפוליים, הרופאים, לא יודעים איך לשאול על פגיעה מינית, לא יודעים מה לעשות עם זה, וגם אם שואלים לא תמיד יש לאן להפנות, ועל זה אנחנו נדבר בקרוב.

<ענבל ברנר: כמובן שכל הנושא של ילוד וגניקולוגיה הוא מאוד מאוד בעייתי ומעורר מחדש תסמינים פוסט טראומטיים, הרבה נשים נמנעות מהנושא של בדיקות גניקולוגיות, יש יותר סיבוכי הריון, תיכף אנה תדבר על החלק הזה.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: אני רופאת משפחה, יושבת ראש ועדת אלימות במשפחה במחוז חיפה בשירותי בריאות כללית וחברה בוועדת אלימות במשפחה ארצית של משרד הבריאות.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: מעבר להשלכות שדיברנו עליהן על הבריאות, אנחנו יודעים שכמובן פגיעות מיניות יש גם שכיחות מאוד גבוהה של פגיעות חוזרות, של רויקטימיזציה.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: כתוצאה מכך יש קושי מאוד רציני ביצירת קשרי אמון, כולל עם מטפלים, שזה חלק מהעניין שגורם לקשיים באיתור ובטיפול.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: כמובן יש נושאים של בידוד, פגיעות תפקודיות, הזדקקות לקצבאות, התנהגויות מסוכנות כגון סמים, זנות, עבריינות.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: פגיעה באחרים, אנשים שהיו קורבנות שהם עכשיו פוגעים באחרים.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: וכמובן שיש לזה עלויות מאוד מאוד גבוהות במערכת הבריאות אבל גם כמובן במערכת הרווחה וכדומה, וגם מוות מוקדם.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: האתגרים לנו, לרופאים ולשאר המטפלים במערכת הרפואית הם קודם כל לאתר ולאבחן פגיעה, אם זאת פגיעה חדשה בהווה או אם זה סיפור של פגיעה שהייתה בעבר, בילדות למשל, ולהגיב נכון.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: כי לא תמיד שאתה חושף דבר כזה אתה יודע איך להגיב בזמן אמת והרבה פעמים אנחנו יכולים לגרום לנזק אם אנחנו לא מאומנים ולא יודעים איך צריך להגיב.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: וכמובן שאנחנו צריכים, ברגע שכבר יש את האבחנה הנכונה, זה לא רק האבחנה של הסימפטום שהוא קצה הקרחון אלא באמת הבסיס, לטפל נכון, לאפשר טיפול שהוא רגשי על ידי אנשים שעברו הכשרה, צוות רב מקצועי ייעודי לנושא הזה.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: בפועל אנחנו יודעים שקיים תת אבחון ואיתור של פגיעות מיניות בכל מערכת הבריאות, זה לא רק בישראל, זה קורה בכל המדינות בעולם לצערנו.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: הדבר נובע גם מחסמים של המטופל לחשוף את הסוד, אבל גם מקשיים מצד המטפלים לשאול.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: זה נובע מהיעדר מודעות, מהיעדר ידע ומיומנויות, איך לשאול ואיך להגיב ומה לעשות עם תשובה חיובית.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: זה נובע מזה שיש מחסור בגורמים מטפלים ספציפיים וזה מאוד מרתיע את הצוותים מכיוון שאם אתה מאתר ומאבחן אין לך לאן לשלוח, וזה הפוקוס שאנחנו רוצות לחדד כפי שתראו תיכף.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: יש כמובן חשש להישאר עם הדבר הגדול הזה לבד, זה מאוד קשה לאיש מקצוע שעובד לבד, וכמובן שיש עומסים והיעדר זמן במערכת הבריאות למטפלים, ודברים נוספים כמו עמדות, אמונות.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: יש צורך בהכשרות ויש צורך באפשרויות טיפול כדי להתגבר על החסמים האלה.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: אבל מה קורה כבר כשאנחנו מתגברים על החסמים ויש איתור ויש אבחון, יש בעיה של צוואר בקבוק.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: קושי עצום במציאה של מסגרות טיפול מותאמות ייעודיות לנפגעים ולנפגעות.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: הפורום שלנו הוא פורום אינטר דיסציפלינרי שכולל רופאים ממגוון התמחויות וכולל אנשי מקצוע ממקצועות אחרים שעובדים במערכת הבריאות ואפילו כאלה שהם מחוץ למערכת הבריאות שחברו אלינו.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: מטרת העל שלנו הינה לקדם את האיתור ואת מתן המענים הטיפוליים המותאמים והזמינים לנפגעי טראומה מינית במערכת הבריאות.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: יש לנו כמה מטרות ביניים ודרכי פעולה, שזה באמת לאסוף נתונים על מה קורה בישראל, מה הפערים של החסרים שקיימים בטיפול, ליצור רשת של אנשי מקצוע, לעשות רביזיה ושיפור של נהלים וקוים מנחים, לקדם הכשרות גם בזמן הלימודים וגם לצוותים העובדים והקיימים ומאוד מאוד חשוב לקדם רצף טיפולי בתוך מערכת הבריאות שהוא עדיין לצערנו טיפה לוקה בחסר, אבל גם בין מערכת הבריאות למערכת הרווחה, שיש, אני יודעת, פורומים אחרים שדנים בזה, אבל דווקא כן חשוב לנו בוועדה הזאת להעלות את זה, מכיוון שהועדה עוסקת ברצף הזה, יש תנאים ויש צורך לקדם את הנושא.

טלי פלוסקוב: עכשיו הבנתי למה בוועדה הזאת.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

<ענבל ברנר: לגבי מה המצב כמו שאנחנו רואים אותו מבחינת בריאות הנפש.

<ענבל ברנר: יש מחסור מאוד ניכר במסגרות ובמענים טיפוליים במסגרת מערכת בריאות הנפש, גם במענים אשפוזיים וגם במענים אמבולטוריים.

<ענבל ברנר: הרבה פעמים מדברים על האשפוז, זה נושא שעולה לכותרות, על אשפוז של נפגעות טראומה מינית, במיוחד כשהן נמצאות במצבי קצה, מצבי סיכון מבחינת אובדנות, ועל כך שהמערכת הפסיכיאטרית הרגילה הרבה פעמים לא מותאמת למטופלות האלה.

<ענבל ברנר: יש מעט מקומות אשפוז, זה נכון שהמצב היום יותר טוב ממה שהיה בעבר, יש יותר מיטות אשפוז, אבל עדיין מדובר על פרישה ארצית שהיא מאוד מאוד מצומצמת.

<ענבל ברנר: האשפוזים הם קצרים, יש תורי המתנה מאוד ארוכים.

<ענבל ברנר: אין אפשרות לאשפז מישהי שנמצאת כרגע במצב אקוטי.

<ענבל ברנר: בדרך כלל תור המתנה במחלקות ייעודיות עומד על כמה שבועות ובעיקר בעיקר הקושי הוא שהמסגרות האלה לא מקבלות מטופלות שאין להן כבר טיפול במסגרת מרפאתית והסיבה היא שהטיפול בפגיעות מיניות, במיוחד כשזה פגיעות שהן מורכבות וקשות, הטיפול בבסיס הוא של טיפול פסיכיאטרי וטיפול פסיכותרפויטי.

<ענבל ברנר: טיפול פסיכולוגי בעיקר, במרפאה, טיפול שבדרך כלל לוקח תקופות ממושכות של חודשים ושל שנים, אלה טיפולים מורכבים, אלה מטופלים מורכבים, אלה טיפולים שלוקחים זמן.

<ענבל ברנר: זה מה שחשוב שאתם כחברי ועדה תבינו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לוקח זמן, אבל בתקופה הראשונה היא יכולה או הוא יכול לקבל טיפול אינטנסיבי לצאת מהטראומה הראשונית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אם הוא מגיע לפסיכיאטר והתור הבא אחרי חודש, מה עשינו בכל התקופה הזו של החודש אחרי הפגישה הראשונה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו שאלה שאנחנו צריכים לתת מענה כי בדרך כלל פסיכיאטרים זה תורים של כחודש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בממוצע.

<ענבל ברנר: אני חושבת שחודש זה עוד טוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החודש הזה הוא קריטי לאלה שיכולים גם להיכנס לדיכאון או לפגוע בעצמם גם.

<ענבל ברנר: אני קודם כל מסכימה לגמרי, צריך להבין שחלק קטן מהנפגעות או הנפגעים מגיעים מיד אחרי האירוע.

<ענבל ברנר: הרוב שותקים במשך תקופה ארוכה, לפעמים גם שנים, ואנחנו בעיקר מדברים על פגיעות שהיו מאוד ממושכות, לא רק איזה שהוא אירוע של אונס כרגע, למשל נשים שנפגעו בתוך המשפחה כילדות במשך תקופה של שנים, ו-10, 15 שנים אחרי כן הן פותחות את הסוד, אחרי שהן כבר חוות איזו שהיא התמוטטות נפשית הרבה פעמים.

<ענבל ברנר: במצב כזה, כשאישה כזו באה ומספרת לרופאת המשפחה שלה, אם הרופאת משפחה שלה כמו חגית, שקשובה ושואלת, והיא פותחת את הסיפור של הסוד והיא מוצפת, אם כרגע חגית תרצה להפנות אותה למרכז לטיפול ייעודי שיש שם צוות של פסיכולוגית ופסיכיאטרית שמכירות את הנושא, זמן ההמתנה הממוצע עומד על שנה.

<ענבל ברנר: לא על חודש אלא על שנה.

<ענבל ברנר: זה המצב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי ההתמוטטות הנפשית בהגדרה שלך, אני אומר, בהגדרה שלך התמוטטויות נפשית אחרי שהיא סבלה ולא יכולה לסבול עוד, היא צריכה לחכות עוד חודשים, אני לא רוצה אפילו לומר את המילה 'שנה'.

<ענבל ברנר: שנה.

טלי פלוסקוב: זה מצב ממש ממש לא סביר.

<קריאה: זה תלוי גם באיזה אזור את בארץ גם.

<ענבל ברנר: וכרגע האלטרנטיבה שיתנו לה זה או תפני לחדר מיון פסיכיאטרי רגיל, שלפעמים באמת אין ברירה ואנחנו משתמשים בזה, אבל אנחנו חושבות, כמי שמייצגות את השטח, שהדבר הזה לא סביר.

<ענבל ברנר: ולכן אני גם רוצה לדבר, אשפוזים זה נושא חשוב, אבל הנושא של טיפול מרפאתי ייעודי ומותאם בקהילה הוא הנושא הבוער, זה צוואר הבקבוק.

<ענבל ברנר: רוב המרכזים שקיימים שייכים למשרד הרווחה, משרד הרווחה עושה עבודה משמעותית וכן מקים עוד מרכזים, משרד הבריאות גם עושה עבודה משמעותית במסגרת מה שהוא יכול, אבל כרגע יש מעט מאוד מרכזים ייעודיים, וזה זמן ההמתנה.

<ענבל ברנר: אנחנו בתפיסה שלנו, זה פרק זמן שהוא לא סביר, חייבות להיות עוד הכשרות של אנשי מקצוע.

<ענבל ברנר: צריך לתגבר מרפאות קיימות, צריך לתת תקנים.

<ענבל ברנר: צריך להבין שזה גם הכשרה, זה לא טיפול שהוא כמו טיפול פסיכולוגי פשוט של פעם בשבוע.

<ענבל ברנר: צריך צוות רב מקצועי, צריך ישיבות צוות, צריך להשתמש בכלים שהם נוספים.

<ענבל ברנר: צריך, כמו שדיברנו קודם, להכניס את הנושא הזה למסגרת הכשרה גם של סטודנטים לרפואה וגם במקצועות ההתמחות, אבל בעיקר להכשיר צוותים קיימים כי אחרת לא יהיה לנו מי שיטפל בנשים האלה.

<ענבל ברנר: בחזון שלנו, בכל מרפאה לבריאות נפש צריך שיהיה איזה שהוא רפרנט או איזו שהיא יחידה שיודעת לטפל, אם, כמו שאנחנו בעצם יודעות, אלה המספרים.

<ענבל ברנר: אם המספרים כל כך גבוהים ו-50% מקרב האוכלוסייה הפסיכיאטרית יש לה היסטוריה של פגיעה מינית - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: היסטוריה, אבל כמה מהם מגיעים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אנחנו יודעים את הבעיה של ההסתרה, של אנשים שאמרת, לפעמים אחרי שנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה כמה אחוז מגיע ואז האם צריך גם לתגבר ובכמה, כך שזה יהיה נושא הדיון שלנו ומזה לצאת גם, לפנות לממשלה, לפנות לאן שצריך לפנות, כדי לתגבר, אם יש צורך לתגבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה שנפגעים, בוא נגיד, האחוז הזה הוא קטסטרופלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה כמה מגיעים.

<ענבל ברנר: בוודאי שאנחנו לא חושבים ש-50% מתוך האנשים שפונים לבריאות נפש צריכים לקבל טיפול ייעודי במרפאות לטראומות מיניות, ובכל זאת אנחנו יודעים שברגע שנפתח מרכז ייעודי, תוך זמן קצרצר הוא מתמלא, ורשימות ההמתנה עומדות על מעל שנה.

<ענבל ברנר: זאת אומרת יש דרישה שהיא מאוד מאוד גבוהה, והמצב הזה קיים כבר במשך שנים.

<ענבל ברנר: פותחים עוד מרכזים והמרכזים מתמלאים.

<ענבל ברנר: יש עוד ועוד ועוד פניות, יש גם יותר מודעות היום, ולא שיש יותר פגיעות ממה שהיה בעבר, אבל אנשים פונים וזקוקים לטפול הזה.

טלי פלוסקוב: זה נורא.

טלי פלוסקוב: כמה שיותר אנחנו שומעים מצגות ונושאים, אנחנו רואים כמה המצב הוא קריטי בעיני.

טלי פלוסקוב: מה זה שנה?

טלי פלוסקוב: האישה כבר בשנה הזאת - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, אחרי התמוטטות נפשית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מדגיש את ה- - -

טלי פלוסקוב: היא כבר לא צריכה טיפול אחרי השנה הזאת.

טלי פלוסקוב: זה כבר כל כך - - -

<ענבל ברנר: לפעמים זה כבר מאוחר.

<ענבל ברנר: לפעמים היא התאשפזה וחלילה גם לפעמים יש מקרים של אובדנות, ולפעמים אנשים כבר מתייאשים או לא רוצים טיפול.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שהרגעים הראשונים הם קריטיים פה במצב הזה.

טלי פלוסקוב: להיות לצידה, להיות יחד איתה.

טלי פלוסקוב: ממשיכים במצגת.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

<אנה פדואה: אני ממשיכה.

<אנה פדואה: אני רופאת נשים בבית חולים אסף הרופא.

<אנה פדואה: שנים גם מטפלת בשורדות פגיעה מינית ובנפגעות.

<אנה פדואה: אני רוצה להזכיר שגניקולוגיה ויילוד זה בעצם התחום שבו הפוסט טראומה בא לידי ביטוי הכי עוצמתי אולי.

<אנה פדואה: הייתי עדה בתחילת ההתמחות להקמת חדרי ארבע לפתרון שהיה בלתי קיים קודם, לשלב האקוטי של אחרי פגיעה מינית.

<אנה פדואה: למעשה יש לנו כמה מרכזים אקוטיים מפוזרים ברחבי הארץ היום אבל אני שומעת בשטח מהחברים שעובדים במרכזים האלה, הרוב זה כוננים כלליים שלא בהכרח קיבלו הכשרה לנושאים האלה, והם עצמם במצוקה מאוד גדולה מהצורך להתמודד עם סיטואציה שלמעשה לא קיבלו הכשרה, לא מבחינת ההתייחסות הרגשית ובוא נגיד שאולי ההדרכה היא יותר טכנית, איך לבצע את הבדיקה כראוי.

<אנה פדואה: יש את הנושא של המשך פגישות, שהוא מופיע בנוהל העבודה של אותם המרכזים, שהוא לא תמיד מתקיים ולא תמיד מתאפשר באותם מרכזים.

<אנה פדואה: אבל אני רוצה לעבור רגע מהנושא של חדרי ארבע, שזה הקצת יש בתוך האין, לנושא של טיפול גניקולוגי שוטף.

<אנה פדואה: כמו שאמרנו, נשים הרבה פעמים מונעות מעצמן את הפניה לרופא נשים מתוך חשש לאותה רויקטימיזציה והשיא של הדבר הזה קורה בחדרי לידה.

<אנה פדואה: בחדרי לידה אנחנו רואים נשים שעוברות משבר אקוטי פוסט טראומטי של כאוס מוחלט רגשי, אנחנו לא יודעים אפילו לחשוב שזו הסיבה בתור מטפלים.

<אנה פדואה: חושדים שיש משהו, לא יודעים איך לשאול, הנשים האלה הרבה פעמים יוצאות מהלידה עם טראומה עוד יותר, מוצפות מאוד.

<אנה פדואה: יש הרבה יוזמות שקמות עכשיו בחדרי לידה של לנסות להיערך לאוכלוסייה הזאת, אבל הן יוזמות מקומיות של מיילדות ששמו לב לחסר, של עובדות סוציאליות שיוזמות פרויקטים.

<אנה פדואה: בנוגע לטיפול הגניקולוגי, ששוב, גניקולוגים לא מקבלים בשום שלב של ההכשרה שלהם חשיפה לנושאים שקשורים לפגיעה מינית, זה נחשב בתחום הפסיכיאטריה, אולי רפואת משפחה ולא גניקולוגיה, יש עכשיו התחלה של יוזמה של זוהר סער ממשרד הבריאות, של להקים קורסים עם הדרכות ספציפיות לגניקולוגים מומחים ולהתחיל להקים איזו שהיא עתודה שתדריך אחרים.

<אנה פדואה: ואנחנו חושבים שצריך המון תשומת לב לנושא הזה.

מירב בן ארי: אבל במהלך הלידה, רוב הלידות הן עם מיילדות, הן לא עם רופא.

<אנה פדואה: וגם הן לא עוברות הכנה.

<אנה פדואה: אנחנו מציגות את כל הנושא, אנחנו לא מתייחסות רק לרופאים ורופאות.

<אנה פדואה: אנחנו מתייחסות לכל הצוות הפרה רפואי.

<אנה פדואה: אני חושבת בכלל שאחיות הן קו ראשון במפגש עם מטופלים ומטופלות.

<אנה פדואה: וכל מה שאני אומרת, אני מבקשת סליחה אם זה היה נשמע שאחיות הן - - -

מירב בן ארי: לא, ממש לא.

<אנה פדואה: אני חושבת שאחיות צריכות לקבל הדרכה עוד יותר אולי מהרופאים, כי הן בעצם הקו הראשון שפוגש את הפונות והפונים.

מירב בן ארי: רציתי לשאול אותך עוד משהו על מה שאמרת עכשיו, אמרת שיש יוזמות פנימיות של המוסד, של בית החולים.

מירב בן ארי: יוזמות נקודתיות, אין משהו מתכלל רחב אלא כל בית חולים לפי הצורך או אם חלילה היה שם אירוע כזה, אז בטח יותר מגויס לעניין, לא?

<אנה פדואה: תראי, אירועים, אם תשאלי מיילדת, יש כל יום.

<אנה פדואה: היוזמות נובעות מזה שקורה מדי פעם שמיילדת מתעוררת או עובדת סוציאלית מתעוררת בבוקר ואומרת 'אני צריכה לעשות עם זה משהו' ואז הן יוצרות קשר עם מרכז סיוע לנפגעות תקיפה מינית באותו אזור, מארגנים כנס, מתחילים תהליך של הדרכת צוותים, לא תמיד יש לזה תקציבים.

<קריאה: ספורדיים מה שנקרא.

מירב בן ארי: יוזמות פנימיות.

טלי פלוסקוב: יש לכם עוד הרבה במצגת?

טלי פלוסקוב: כי אני רוצה לתת לחברי כנסת להתייחס.

<אנה פדואה: המלצות, אז שוב, יש שאלה גדולה, אנחנו רוצים שכל רופא נשים יהיה מסוגל לשאול ולהגיב ולא לפחד מהשאלה על פגיעה מינית.

<אנה פדואה: אבל אולי במקרים מסוימים עדיף שיהיו מרפאות ייעודיות אזוריות שיודעות להתמודד ולטפל בנשים האלה.

<אנה פדואה: תכניות כמובן מותאמות להכנה ללידה ולחדרי לידה, שנשים כאלה לא יעברו רויקטימיזציה במהלך אירוע משמח בחייהם.

<אנה פדואה: וכמובן כל הנושא של הפסקות הריון שאולי הוא קצת יותר מטופל כי העובדת הסוציאלית שם יותר צמודה ומלווה, אבל תשומת לב גם שם לנושא של פגיעה מינית.

<אנה פדואה: הנושא של רצף הטיפול ממשיך גם פה בין המסגרות השונות, קופות החולים, בתי חולים, חדרי לידה וגם בקהילה.

מירב בן ארי: בקופות חולים יש משהו?

<חגית דסקל-ויכהנדלר: אני אמשיך על קופות החולים.

טלי פלוסקוב: שוב אני חוזרת, תנסו לצמצם כי זה מאוד מעניין אבל צריך לקחת בחשבון שאני רוצה לשמוע גם אחרים.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: אנחנו ממש בסוף.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: תיאור המצב, ברפואת הקהילה בפרט רפואת משפחה וילדים הוא שבאמת כפי שהוצג בסימפטומים שמגיעים איתם הרבה מאוד מאוד מהסימפטומים ומהפונים הם אנשים שעברו איזו שהיא פגיעה בשלב כלשהוא בחייהם והפגיעות הן כרוניות.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: לרוב בקהילה קיימת מודעות לקיום של ועדות לנושא אלימות במשפחה ופגיעה מינית.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: הוועדות האלה קיימות מתוקף הנהלים של משרד הבריאות בכל מחוז ובכל בית חולים והתפקיד של הוועדות הוא לערוך הכשרות בנושאים האלה לצוותים ולתת הכוונה ספציפית סביב מקרים.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: תיכף אני אגיד על זה עוד שתיים-שלוש מילים.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: במרפאות בקהילה קיים עומס רב מאוד על רופא המשפחה ורופא הילדים, הזמן המוקצה לכל מטופל הוא קצר, וזה מאוד מקשה לתת מענה הולם מן הסתם.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: מה שחשוב לי מאוד לשקף לכם שמרבית הנפגעים זקוקים לטיפול של מומחה וצוות רב מקצועי.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: למה זה משול?

<חגית דסקל-ויכהנדלר: זה משול לזה שאני כרופאת משפחה אאבחן חולה עם מחלה ממארת ואתיימר לטפל בו בלי אונקולוג.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: הרי זה לא יעלה על הדעת.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: הוא צריך להגיע למחלקה אונקולוגית שיש שם צוות - - -

מיכל רוזין: מילת הקסם היא "אני אאבחן".

מיכל רוזין: מה שהרופאים לא מסוגלים לעשות זה לאבחן כי הם לא מקבלים הכשרה לכך.

מיכל רוזין: הם לא מבקשים, הם מפילים את הצעת החוק שלי להכשרות רופאים וצוותי סיעוד קבוע.

מיכל רוזין: משרד הבריאות.

מיכל רוזין: קבוע.

מיכל רוזין: כבר שתי קדנציות.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: צר לי לשמוע את זה, באמת יש מדינות בעולם שברגע שחוקקו חוקים בנושא של טיפול במערכת הבריאות בנפגעי אלימות על כל הסוגים, חוקקו יחד עם זה חובת הכשרה למטפלים, כולל עם הגדרות של שעות.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: ראה למשל דוגמה של ספרד.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: מה שאני רוצה לומר שכאשר יש איתורים, ויש איתורים, זה נכון שאין כמו שיכלו להיות כמויות גדולות, אבל יש איתורים וכיושבת ראש ועדת אלימות במשפחה כל יום יש אלי פניות על מקרים,

<קריאה: מה אמרת?

<קריאה: לא הבנתי.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: איתורים של מקרי נפגעי אלימות במשפחה ופגיעות מיניות.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: יש קשיים משמעותיים מאוד במתן מענים לאנשים שעברו פגיעות מיניות.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: זה צוואר הבקבוק.

אורלי לוי אבקסיס: אני העברתי חוק בקריאה טרומית, קריאה ראשונה, טיפול נפשי חינמי לנפגעים ונפגעות תקיפה מינית ואלימות, זה על שולחן הוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד לקדם אותו, זה נסגר ביחד עם דוד ביטן, עם נדב של כחלון ועם חיים כץ כמובן.

אורלי לוי אבקסיס: סוף סוף הצליחה, אני חושבת, הממשלה להכיר בזכות ולהבין שהטיפול כמה שיהיה יתר נקודתי ומוקדם כך באמת נוכל לתת את המענה הטוב ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: יש שם גם לגבי כל הנושא של זמינות, של מקום ושל זכאות, ראשית אנחנו קובעים בחוק בדיוק מיהם הגורמים המטפלים ואיך מפנים לשם וגם את השרשרת שדיברת בה, שככל שאנחנו לא מאתרים בזמן אז אנחנו מפספסים פה את השיקום של הילדים.

טלי פלוסקוב: אורלי, סליחה שאני עוצרת אותך.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: אני ממש מסיימת, יש לי עוד שתי שקופיות.

טלי פלוסקוב: כי חברי הכנסת פשוט חייבים לרוץ לוועדות אחרות.

טלי פלוסקוב: צריך להבין.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: כן.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: אז אנחנו באמת זקוקים לשיפור הזמינות של המענים הטיפוליים כפי שפירטנו, לחזק את האפשרות של רצף טיפול מול הרווחה, אני מחדדת את זה עוד פעם.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: חייבים הכשרות ואני שמחה לשמוע שיש עוד הצעות חוק, ואני מתפללת שהן יעברו.

אורלי לוי אבקסיס: עברו טרומית.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו זה בוועדה.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: יעברו הלאה, והפחתה של עומסים קיימים.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: אני רוצה לסיום להגיד שתי מילים על הנושא של ועדות לנושא אלימות במשפחה וניצול מיני והזנחה של קטינים וחסרי ישע.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: הוועדות האלה קיימות, זה גוף מאוד חשוב אבל צריך לדעת שהוועדות האלה עובדות על בסיס התנדבותי.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: הן לא מתוקננות והן לא מתוקצבות בשביל לשפר באמת את היעילות שלהן, ויש להן פוטנציאל עצום, צריך באמת לגבות גם בעניין של תקינה ותקציב ולהרחיב ולכלול גם מומחים בתחום הפגיעה המינית וגם ייעוץ משפטי.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: אנחנו רוצים לחדד שהמענה בכל התחומים שנגענו בהם, הטיפוליים בפרט, הוא מאוד בעייתי לאוכלוסיות נוספות ספציפיות כגון גברים, דוברי ערבית, חרדים ועוד ויש צורך להתייחס גם לתת הקבוצות האלה.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: אנחנו מודים לכם על הזמן ותשומת הלב שהקדשתם לנו.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: חשוב לנו רק לומר, אנחנו יודעים שיש תקציבים במדינה ואנחנו יודעים שהתקציבים הולכים למשרד הרווחה ולפעמים לא מספיק מגיעים למערכת הבריאות.

טלי פלוסקוב: אנחנו נשמע גם את משרד האוצר וגם את משרד הבריאות.

טלי פלוסקוב: יש לנו פה עוד כמה אנשים שצריכים לשמוע אותם.

טלי פלוסקוב: תודה על המצגת הנפלאה והתמונה המלאה שקיבלנו.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא אתה ביקשת כי אתה צריך למהר אז אני אתן לך קודם ואחר כך נעבור לשאר הח"כים.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קודם כל באתי עם מידע מסוים משלי ואחרי ההצגה של שלושת הרופאות גם הוסיפו לי חלק מהדברים שלא ידעתי קודם, לכן אני מתחיל בזה, אם לא יהיה שיתוף פעולה בין שלושה משרדים לפחות שזה חינוך בריאות ורווחה, הנושא הזה לא יטופל כמו שצריך, והרבה אנשים ימשיכו לסבול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני אתחיל בעניין של ההסברה, צריך חינוך מיני כמו שצריך בבתי הספר, להדריך את הילדים, את הילדות את הבנים ואת הבנות, מה צריך לעשות במקרה ו-, חס וחלילה, שאותם צעירים גם יבינו מה הענישה כדי גם להרתיע אותם בגיל צעיר מלנסות ולהגיע למצב הזה שהם פוגעים, ומי שנפגע – איך לדווח למי לדווח ומתי לדווח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אם לא מדווחים, אנשים יסבלו, יחיו עם זה הרבה זמן עד ש, בדיוק אותו משפט שהדוקטור אמרה, העניין של ההתמוטטות הנפשית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנושא ההתמוטטות הנפשית יש לנו את העניין של ההתיישנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז בין ההתיישנות, "אני אלך ואחשוף ואני אדבר" ובינתיים מי שפגע לא ייענש, גם זו התלבטות לא מעטה שמכירים את החוק ומתלבטות ומתלבטים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה אני אלך לדווח ולדבר, וגם מי שפגע, שגרם את כל הייסורים ועגמת הנפש וכל החיים האלה שנפגעו, הוא לא יוענש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הדבר השני, הנושא של הסנכרון בין הרווחה לבריאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עניין התיאום בין מחלקות הרווחה הקהילתיות, השאלה כמה מהמחלקות האלה יש להן אנשים ועובדות סוציאליות שהם מומחים ויכולים לתת את הטפול הזה, וגם העניין של ההדרכות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שהגיע הזמן שאנחנו גם נפנה לאוניברסיטאות שמכשירות גם את הרופאים וגם את העובדים הסוציאליים, שיהיו שם קורסים, סדנאות, שמי שיטפל ידע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי מי שירצה לחכות עוד שנה, זו פגיעה נוספת שבאה אחרי שהוא הגיע למצב שהוא לא יכול יותר, זו עוד פגיעה נפשית נוספת שהוא או היא צריכים לחכות עוד שנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הזה, לא שאנחנו עוזרים, יכול להיות שאנחנו נעזור בסוף השנה, אבל השנה הזאת שהוא ממתין והוא אומר 'תצילו אותי, אני לא יכול עוד', 'אני לא יכולה עוד', ואנחנו בינתיים נחכה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני חושב שאם שלושת הגופים האלה לא יעבדו ביחד, אנחנו נמשיך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הקמפיין הזה לאחרונה של לבוא ולהגיד תדברו על זה, זה מאוד חשוב, יכול להיות שזה הגיע מאוחר, אבל נתחיל מבתי הספר ולא, אנחנו נמשיך לסבול.

טלי פלוסקוב: תודה חבר הכנסת חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סליחה אני חייב לעזוב.

טלי פלוסקוב: אני הבנתי.

טלי פלוסקוב: צריך להבין את חברי הכנסת, זה שהם נתנו כל כך הרבה זמן כדי לשמוע את המצגת שלכם זה אומר שהיו דברים מאוד מעניינים כי בדרך כלל אנחנו מתרוצצים ולא יושבים כל כך הרבה זמן.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה לציין עוד שלושה חברי כנסת שהצטרפו אלינו, אורלי לוי אבקסיס, עליזה לביא ודב חנין.

טלי פלוסקוב: בבקשה מיכל רוזין.

מיכל רוזין: תודה ושלום לכל חבריי וחברותי, כולנו מטפלים בנושא ומקדמים מכיוונים שונים, וטוב שכך.

מיכל רוזין: אני רוצה שתי נקודות חשובות.

מיכל רוזין: קודם כל, כמו שאמרתי הצעת החוק שלי, אמרתי את זה בקינטור, אבל קודם כל בואו נודה ונאמר שמה שקורה בשנים האחרונות לא קרה הרבה, עשרות שנים, וטוב שקורה ויש התקדמות של המערכת, ויש טיפול של רווחה ושל בריאות והכרה בכלל בתחום הזה של נפגעות תקיפה מינית.

מיכל רוזין: זה לא היה לאורך שנים, דחפו לכל מיני מקומות אחרים והיום יש הכרה, בוודאי במערכת הבריאות שהגדירה רק על פי הגדרות פסיכיאטריות והיום מתחילה להבין, וגם ברפורמה לבריאות הנפש הצלחנו במאבק ארוך לשכנע להכיר בקוד Z ולא רק קוד F, לגבי נפגעות תקיפה מינית והפרעות אכילה וכדומה, למי שמכיר את המונחים.

מיכל רוזין: באמת יש התקדמות, ועדיין יש כל כך הרבה מה לעשות וזה לא שאנחנו באיזה שדה שאנחנו רק מתחילות לחרוש, אנחנו יודעות בדיוק מה צריך, אנחנו יודעות מה המענים, אנחנו יודעות מה הצרכים, אנחנו יודעות הכל, אנחנו רק צריכים שהדברים יפעלו ויש שני דברים בעיני מאוד עיקריים שאני רוצה להדגיש אותם היום.

מיכל רוזין: אחד, ואורלי בוודאי תדבר על זה, אנחנו יודעים שהאחוזים הגבוהים של פגיעה מינית, בוודאי אלה שיוצרים את הפוסט טראומות הקשות הם בקטינים.

מיכל רוזין: חברים וחברות, קטינים, ובכלל גם בגירים, מערכת הבריאות היא אחת המוקדים העיקריים שרואים אותם.

מיכל רוזין: ככל שנכשיר יותר רופאים, רופאות בחדרי מיון, משפחה, בוודאי גניקולוגים, זה הזוי שגניקולוגים זה רק על פי במקרה שמישהו יוזם, אם עוברים איזה שהוא יום השתלמות עם מרכזי סיוע.

מיכל רוזין: זה הזוי שאישה מגיעה לגניקולוג, גם אם את לא נפגעת פגיעה מינית, זו טראומה.

מיכל רוזין: בואו נשים את זה על השולחן, אנחנו מפחדות להגיד את זה, זה לא דבר נעים וכייפי, כולנו דוחות את זה מיום ליום וחודש-חודש, שנה-שנה.

מיכל רוזין: אנחנו יודעות את זה.

מיכל רוזין: אז בוודאי מי שבאה עם פגיעה מינית ואנחנו יודעות מה המספרים.

מיכל רוזין: איך זה שגניקולוגים לא עוברים הכשרה?

מיכל רוזין: איך זה שזה לא קורס חובה, שבע שנים לומדים רפואה, אין קורס חובה אחד לאיתור, זיהוי התעללות מינית, פגיעה מינית, איך?

מיכל רוזין: כל רופא, במרכזי הסיוע, הן יכולות לראות בעיניים מי נפגעת מי לא, מי ילד שנפגע, המדריכות שנכנסות לכיתות רואות את הילדים הנפגעים רואים את זה בעיניים.

מיכל רוזין: איך זה יכול להיות שרופאים, זה הצלת חיים, לא רואים את הילד הזה שמגיע למיון?

מיכל רוזין: הדברים האלה זה קריטי, לא יכול להיות שאין הכשרת חובה.

מיכל רוזין: זה נקודה אחת קריטית.

מיכל רוזין: והדבר השני שהוא קריטי, אפשר לדבר פה הרבה ויש יוזמות יפות ואני מודה שגם השר ליצמן רק לאחרונה נתן תקציב להוסיף לענבלים שזה פרויקט מדהים שהתחלנו איתו לפני שנתיים והוא עובד.

מיכל רוזין: יש בעיה קשה, ואני חייבת להגיד את זה פה דווקא בשולחן הזה של ועדת עבודה רווחה ובריאות, שמשרדי הבריאות והרווחה עובדים בנפרד.

<ציפי נחשון-גליק: לא נכון.

<ציפי נחשון-גליק: אני מצטערת.

מיכל רוזין: תתקני אותי אחרי.

מיכל רוזין: רבים על תקציבים,

<ציפי נחשון-גליק: לא נכון, זה לא נכון, זה לא מדוייק.

מיכל רוזין: את יודעת טוב מאוד שאני מכירה את השטח.

<ציפי נחשון-גליק: אין קשר.

מיכל רוזין: יש קשר, ועדיין כשצריך לעשות פרויקט כמו ענבלים אז צריך להביא מפה מהרווחה ומפה מהבריאות וצריך לאגם משאבים.

מיכל רוזין: במשרדים רבים, זה לא אומר שום דבר רע עלייך, ציפי, ועל הרווחה.

מיכל רוזין: זה אומר על זה שבמדינות המערב, בהרבה מאוד מדינות הבינו שצריך להיות משרד אחד של רווחה ובריאות ולא משרדים נפרדים, ואי אפשר להגיד שאלה מטפלים בנפגעות מהצד הסוציאלי ואלה מטפלים בנפגעות מהצד הפסיכיאטרי או מסל השיקום.

מיכל רוזין: צריך איגום משאבים.

מיכל רוזין: זה לא אומר שאתם לא עושים עבודה נהדרת, אבל צריך פה לעבוד ביחד והפרויקט הזה של נפגעות תקיפה מינית חייב התייחסות של כל הממדים.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: אגב, הביחד הזה מתאים להרבה נושאים.

טלי פלוסקוב: לפני שאתן לחברי כנסת להמשיך, אני מאוד רוצה לשמוע את עמדתו של משרד האוצר, כי הרפרנטית צריכה לצאת ואני רוצה לשמוע.

טלי פלוסקוב: ליאור בבקשה.

טלי פלוסקוב: האוצר ואחר כך נמשיך.

<ליאור קוטלר: אני רפרנטית בריאות באגף תקציבים במשרד האוצר.

<ליאור קוטלר: כמו שאמרנו זה תחום שהוא חוצה הרבה מאוד צוותים אצלנו, חינוך ורווחה.

<ליאור קוטלר: אני יכולה לתת נקודת מבט רק של עולם הבריאות, שאני מניחה שזה יחסית עולם קטן בפנים.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: בכלל לא, זה עולם מאוד מרכזי.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: בעולם הבריאות, שמענו פסיכיאטרית רופאת משפחה וגניקולוגית.

טלי פלוסקוב: בינתיים הכל בריאות.

<ליאור קוטלר: קצת על התקציב של משרד הבריאות, אני מדברת באופן כללי על התקציב ואז על בריאות הנפש.

<ליאור קוטלר: התקציב בשנים 2017-2018 גדל במיליארדי שקלים, 5 מיליארד שקלים בשנת 2017, בסך הכל בתקציב 17-18 יהיו 8.5 מיליארד שקלים, זה הגידול הכי גדול במשרדי הממשלה מאז ומעולם, והוא מצביע על הצבת חיזוק מערכת הבריאות הציבורית בראש סדר העדיפויות של הממשלה, תוך צמצום ההוצאה הפרטית.

<ליאור קוטלר: לגבי רפורמה בבריאות הנפש, זה תהליך ארוך מאוד שנמשך כמה שנים שלשמחתנו הוא יצאה לדרך אחרי הרבה מאוד דיונים.

<ליאור קוטלר: במסגרת הרפורמה בבריאות הנפש, האחריות על בריאות הנפש עברה לאחריות הביטוחית של קופות החולים, מתוך הבנה שיש חשיבות שגוף אחד יטפל גם בגוף וגם בנפש ובמסגרת הרפורמה הזאת עברה האחריות הביטוחית כשהתקציב לזה היה 2 מיליארד שקלים.

<ליאור קוטלר: משנת 2016 האחריות הביטוחית עברה, והתקציב כמובן יחד איתו.

<ליאור קוטלר: אני לא יודעת להגיד מתוך התקציב של בריאות הנפש כמה הולך לאן, אין לנו את החלוקה.

טלי פלוסקוב: זה כבר משרד הבריאות.

דב חנין: כמה מהתקציב של בריאות הנפש הולך לבריאות הנפש, זו השאלה שמעניינת אותנו.

דב חנין: הכל הולך למקומות אחרים.

טלי פלוסקוב: נשמע גם את משרד הבריאות וננסה לקבל תמונה.

<ליאור קוטלר: הרפורמה עדיין בשלבים הראשונים שלה, רק שנה מאז שהרפורמה יצאה לדרך.

<ליאור קוטלר: לדעתי ב-2018, 2019 ומשרד הבריאות יכול לתקן אותי, יהיה תהליך של בדיקה של כל המשאבים שניתנו, לאן הם הלכו.

מירב בן ארי: איך מלווים את זה?

מירב בן ארי: את הרפורמה שאושרה כאן ב-2016 של בריאות הנפש,

דב חנין: לא, היא לא אושרה.

דב חנין: עשו את זה במהלך אנטי דמוקרטי מכיוון שהכנסת - - - עשו את זה בלי הכנסת.

מירב בן ארי: חבר'ה אני לא מדברת - - -

דב חנין: החליטו שנבחרי הציבור לא מספיק חשובים כדי ל- - - על רפורמה.

דב חנין: לא מבינים.

טלי פלוסקוב: חברים נא להירגע.

אורלי לוי אבקסיס: כל הסיפור היה דווקא בגלל שהם מבינים והם ישאלו את השאלות האמיתיות ולא יהיה לנו תשובות, בואו נעשה להם - - -

טלי פלוסקוב: אורלי תודה.

טלי פלוסקוב: מה רצית לשאול את האוצר?

מירב בן ארי: רגע, יצא הקיטור?

מירב בן ארי: יופי.

מירב בן ארי: עכשיו רציתי לשאול איך מלווים במחקר מדידה והערכה את הרפורמה הזאת ואת התקציבים שעברו לקופות, בעקבות האישור, איך שלא אושר, ברפורמת בריאות הנפש בקופות?

<ליאור קוטלר: יש ועדה שיושבת שמלווה את בריאות הנפש, וגם כאן בכנסת יש תת ועדה של בריאות הנפש.

<ליאור קוטלר: מי שמלווה את הכל זו ד"ר טל ברגמן.

מירב בן ארי: מתי יהיו תוצאות של מה שקורה בקופות, את יודעת?

<ליאור קוטלר: אני צריכה לשאול אותה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נבדוק מה קורה.

מירב בן ארי: הנה, מנהלת הוועדה אמרה שבשבוע הבא יש דיון מעקב על הרפורמה.

טלי פלוסקוב: ומנכ"ל משרד הבריאות יהיה נוכח, אני מזמינה את חברי הכנסת להגיע לשם ולשאול שאלות הכי קשות, כי שם אנחנו צריכים לקבל - - -

אורלי לוי אבקסיס: - - - משרד הבריאות, שיעבירו נתונים עדכניים.

טלי פלוסקוב: אני מאמינה שהיא תעביר את כל הסוגיות שעלו כאן בדיון.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת נא להירגע בבקשה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליאור, אני חייבת לציין - - -

דב חנין: רק שאלת המשך לאוצר.

דב חנין: גבירתי, אני מבין שכרגע אין לך נתונים איך נעשה הפילוח בתוך בריאות הנפש.

דב חנין: האם אתם יכולים להביא בפנינו נתונים?

דב חנין: האם נוכל אולי עוד חודש או חודשיים לקבל?

דב חנין: כי אנחנו עוסקים פה בשאלה שהמשמעות התקציבית שלה לא גדולה, אבל כסף קטן יכול לעשות שינוי גדול.

<ליאור קוטלר: לגבי רפורמת בריאות הנפש, זה מאוד גדול ובאמת שלב ראשוני והדברים עוד לא התייצבו.

<ליאור קוטלר: אז התשובה כאן תהיה בעייתית.

<ליאור קוטלר: אני יכולה להגיד שיש חוץ מהרפורמה וה-2 מיליארד שקלים שדיברתי עליהם, יש עוד כספים שמשרד הבריאות מתקצב לטובת נפגעות תקיפה מינית.

<ליאור קוטלר: בבסיס של משרד הבריאות יש 7.5 מיליון שקלים, משרד הבריאות גם שלח לי רשימה של הדברים שהוא עושה איתם, אני לא אכנס לזה כי אני לא התקציבנית שלהם, אבל זה 7.5 מיליון שקלים בבסיס, כל שנה.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שעל הדרך, ראוי גם שתבדקו מה קורה עם המיליארדים שהיו אמורים להיות צבועים לשיפור שירותים בפריפריה, חלק מהשירותים שהקופות היו בחסך מאוד מאוד גדול, וזה שירותי הנפש בפריפריה.

טלי פלוסקוב: טוב אורלי זה לא- - -

אורלי לוי אבקסיס: לא, זה מאוד קשור.

אורלי לוי אבקסיס: כי המיליארדי שקלים האלה מסתבר שאי אפשר בדיוק לעקוב אחריהם, תדרשו את הנתונים מהקופות כדי שניתן לפקח לאן הכסף עבר.

טלי פלוסקוב: אורלי, אני חוזרת ואומרת שבשבוע הבא יהיה פה דיון בנושא של מעקב על רפורמת בריאות הנפש, ואנחנו באמת נוכל לשאול פה.

טלי פלוסקוב: שלוש שעות יהיה דיון, יהיו אפשרויות להעלות את כל הסוגיות האלה ואני מבינה שברגע שהמנכ"ל כאן, הוא יצטרך לתת לנו.

טלי פלוסקוב: חברות וחברי הכנסת היקרים, אני יודעת שכל אחד מכם רוצה עוד להביע את דעתו.

טלי פלוסקוב: אבל אני חושבת שבנקודת הזמן הזו מאוד מאוד חשוב לתת למשרד הבריאות להגיב.

טלי פלוסקוב: משרד הבריאות כל כך חשוב עכשיו לשמוע את עמדתכם, אחרי ששמענו את האוצר.

טלי פלוסקוב: איפה הכסף?

טלי פלוסקוב: איך זה מחולק?

טלי פלוסקוב: איך אתם מתייחסים לכל הסוגיות שהועלו במצגת?

טלי פלוסקוב: אני רוצה לשמוע את משרד הבריאות ואז אחר כך נעבור שוב לחברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: יש פה שתי נציגות של משרד הבריאות, ד"ר זהר סער לביא ועובדת סוציאלית רחלי שטרן.

טלי פלוסקוב: מי מכן הראשונה?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

<זהר סער לביא: קודם כל תודה על הדיון החשוב.

<זהר סער לביא: אני אחראית על המחלקה לטיפול באלימות במשפחה ותקיפה מינית במשרד הבריאות, בתוך השירות הארצי לעבודה סוציאלית, שמן הסתם האג'נדה הראשונה שלנו היא בדיוק קידום כל הנושאים הרלבנטיים הללו.

<זהר סער לביא: אני יכולה להגיד שכל הנושאים שדוברו הם על סדר היום, אני יכולה להגיד שבשנים האחרונות כן נעשו הרבה יותר פעולות שמקדמות הכשרות של צוותים רפואיים בבריאות הנפש בשנתיים האחרונות, גם בעזרת איגוד מרכזי הסיוע נעשו כמה וכמה הכשרות בתוך מערך בריאות הנפש לצוותים מטפלים על כל הנושא של - - -

תמר זנדברג: רק תביני, מישהי שמגיעה לפסיכיאטריה, זה חשוב, אבל מן הסתם זה חלק מעולם התוכן.

תמר זנדברג: אין פה עניין של זיהוי ואיתור.

<קריאה: - - -

תמר זנדברג: אבל פסיכיאטריה זה חלק מעולם התוכן.

תמר זנדברג: הפגיעה המינית שייכת לתחום בריאות הנפש.

מיכל רוזין: זה כמו ששופטים חושבים שהם שופטים עבירות מין זה כמו לשפוט כל דבר פלילי ורופאים יודעים לזהות הכל, ופסיכיאטרים זה, ועובדים סוציאליים, הם לא יודעים כלום.

מיכל רוזין: צריכים הכשרה.

תמר זנדברג: אין בעיה, אני מתקנת, אבל עדיין קו ראשון בעולם הרפואה זה רפואת המשפחה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג, בואי ניתן לסיים.

טלי פלוסקוב: אם יישארו לנו שאלות אני אתן לכם אפשרות לשאול.

טלי פלוסקוב: בבקשה גבירתי.

<זהר סער לביא: בעקרון הנושא של לשאול נשים, אני כן מדברת על נשים כרגע כי הנוהל קצת יותר ישן ומתייחס רק לנשים, אבל הנושא של תשאול נשים קיים במערכת הבריאות כבר משנת 2003 בנוהל 23/03 שבעצם מדבר על סקרינינג לכל אישה שמגיעה לאיש בריאות, לשאול האם היא נפגעת אלימות במשפחה או - - -

<קריאה: בחיים לא שאלו אותי דבר כזה.

<קריאה: בחיים לא.

<קריאה: הייתי אצל המון רופאים ולא - - -

מיכל רוזין: דרך אגב, ההנחיה לטיפות חלב עובדת.

מיכל רוזין: הן שואלות, כולל מוציאות החוצה את הבעל או את האמא.

מיכל רוזין: הן שואלות.

מיכל רוזין: שם זה עובד.

טלי פלוסקוב: לא מזמן קיימתי פה דיון גם בנושא של סרטן השד אצל נשים ואז הגענו למסקנה שם שגם את השאלה הזאת לא שואלים, מתי בפעם האחרונה עברת בדיקת שד לצורך העניין.

טלי פלוסקוב: אז לפי דעתי אנחנו צריכים להסתכל על זה במעטפת יותר רחבה ולראות מה סדרת השאלות שיהיו חייבים לשאול בכל הזדמנות של מפגש רופא ומטופל.

טלי פלוסקוב: ואחת מהן זו גם השאלה הזאת.

תמר זנדברג: זה לא רק תשאול.

תמר זנדברג: זה זיהוי ואיתור - - -

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: אבל בואו ניתן לנציגת משרד הבריאות לתת לנו תמונת מצב.

טלי פלוסקוב: בינתיים לא נתנו לה לדבר.

טלי פלוסקוב: בבקשה גבירתי.

מיכל רוזין: אנחנו רוצות שיחדשו לנו.

מיכל רוזין: תרגשו אותנו עם חידושים.

טלי פלוסקוב: מיכל, אולי זה בדרך.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

<זהר סער לביא: אני לא בטוחה שנצליח לרגש אתכם אבל אנחנו מנסים.

טלי פלוסקוב: לא נכון, אנחנו מאוד רגישים.

טלי פלוסקוב: ואחרי מיליארדים שאני שמעתי והשינוי בשנתיים האחרונות, זה כן מרגש.

<זהר סער לביא: אני כן חושבת שיש משמעות לנוהל.

<זהר סער לביא: אני מסכימה אתכם שיש קושי ביישום, אני מסכימה שבטיפות חלב הצלחנו יותר להכניס את הנושא.

<זהר סער לביא: הנושא של טראומה מינית לא תמיד נכנס לשאלות האלה, הוא נכנס אולי בצורה של 'האם עברת איזו שהיא פגיעה'.

<זהר סער לביא: אין ספק שכל מערכת הבריאות היום צריכה להתכוונן גם לשאול את השאלות על טראומה מינית.

<זהר סער לביא: אני אוסיף בסוגריים שאנחנו היום גם מתכוננים לנושא של הרחבה לא רק לנשים אלא לשאול גם גברים וגם זוגות מסוגים שונים ומשפחות מסוגים שונים, כי הנוהל הוא קצת ישן ובאמת מתייחס לדברים שאנחנו יודעים שהיום התרחבו וקיימים בכל מיני אוכלוסיות.

<זהר סער לביא: אנחנו בהחלט מודעים לשיעורים הגדולים של פגיעות מיניות בקטינים.

<זהר סער לביא: בשנה האחרונה הוכנס מודל תמרוץ מלר"ד, במיון ילדים, הנושא של הכשרות לצוותים רפואיים בנושא של התעללות בקטינים וכבר נכון לשנת 2017 יש כמה וכמה בתי חולים שעשו הכשרות בשיתוף עם משרד הבריאות ועוד גופים לצוותים רפואיים בנושא של פגיעות בקטינים.

<זהר סער לביא: זה משהו שרץ כבר הרבה מאוד שנים, הכשרות לקטינים, יש הרבה מאוד כלי הדרכה שפיתחנו שבהחלט מתייחסים גם לנושא של פגיעה מינית.

מירב בן ארי: אבל אם יש כל כך הרבה כלי הדרכה שפיתחת איך זה שהיוזמות הן יוזמות כאלה קטנות?

מירב בן ארי: למה זה לא מתחבר?

<זהר סער לביא: אני רק התייחסתי למה שחברת הכנסת רוזין אמרה לגבי הנושא של מודעות, בנושא של הכשרות.

מיכל רוזין: זה לא סותר.

מיכל רוזין: זה אם יש יוזמה פרטית של בית החולים, אז יש.

מיכל רוזין: אבל זה לא הנחיה ממשרד הבריאות, זה לא תקציב ממשרד הבריאות.

מיכל רוזין: זה לא הכשרת חובה.

טלי פלוסקוב: אז אנחנו נמליץ.

<זהר סער לביא: ההכשרות של צוותים במלר"דים זה בהחלט תקציב שמשרד הבריאות נותן לחדרי מיון כדי להכשיר את הצוותים שלו.

אורלי לוי אבקסיס: כמה היענות יש?

<זהר סער לביא: ההיענות הייתה מאוד קטנה, אני מודה שבנינו אחרי שהבנו שאין כל כך מודעות לנושא הזה, אז למשל לקחנו יוזמה ובנינו מודל ביחד עם מכון חרוב שבעצם עוזר - - -

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת שאתם השקעתם בקורסים, שמתם את התקציבים, קראתם באופן התנדבותי לבתי החולים להביא את הצוותים להכשרה וזה לא קרה.

<זהר סער לביא: זה - - -

אורלי לוי אבקסיס: לא, אמרת באופן מאוד מינורי.

אורלי לוי אבקסיס: למה לא הוצאתם חוזר מנכ"ל מחייב?

אורלי לוי אבקסיס: תשתמשו, הכסף שם, הפרויקט שם עומד ומחכה לקליינטורה שלו.

אורלי לוי אבקסיס: תביאו את הקליינטורה.

אורלי לוי אבקסיס: מה שנשאר לכם לעשות, הנה, אנחנו מעמידים לרשותכם את ההכשרה, את המבנים, את הצוות, תביאו את האנשים שלכם.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מחויבים, זה נורא פשוט.

טלי פלוסקוב: אורלי תודה.

<זהר סער לביא: אני רוצה להתייחס לנושא של בגירים נפגעי תקיפה מינית כי בסך הכל אני חושבת ש - - -

טלי פלוסקוב: בוא לא נפריע, אחר כך אני רוצה לתת עוד לחברי כנסת לדבר.

טלי פלוסקוב: אורלי, תני לגברת לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: לא, זה נורא חשוב לגבי ה- - -

טלי פלוסקוב: תני לה להשיב.

טלי פלוסקוב: הבנו את השאלה.

אורלי לוי אבקסיס: יהיה חוזר מנכ"ל בעניין?

<זהר סער לביא: חוזר מנכ"ל על הכשרות?

אורלי לוי אבקסיס: כן.

טלי פלוסקוב: אנחנו נמליץ קודם כל ונעלה את הסוגיה הזאת.

<זהר סער לביא: בעקרון קיים בכל חוזרי המנכ"ל חובה להכשרה.

אורלי לוי אבקסיס: חוזר מנכ"ל מחייב, שבודקים אם עשו או לא עשו.

<זהר סער לביא: הקושי הוא באמת באכיפת החוזרים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: תשימו סנקציה.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: אני יכולה להגיד משהו קטן?

<חגית דסקל-ויכהנדלר: בבקרות של משרד הבריאות הדבר נבדק, ובבקרות שמבוצעות במחוזות וגם בבתי החולים יש התייחסות מפורטת לנושא של הפעילות סביב האלימות במשפחה וכדומה, וזה מאוד מזיז את הקופות.

טלי פלוסקוב: שניה.

טלי פלוסקוב: עכשיו אני עוצרת את כל הערות הביניים בבקשה.

טלי פלוסקוב: תנו למשרד הבריאות לסיים ואז נמשיך את הדיון.

טלי פלוסקוב: כי התחלנו בבלגן.

אורלי לוי אבקסיס: תוך כדי דיון.

טלי פלוסקוב: בסדר גמור, אבל תנו לה לסיים.

<זהר סער לביא: אני רוצה להגיד הערה אחת על הנושא של שיתופי הפעולה כי אני חושבת שזו הערה מאוד נכונה.

<זהר סער לביא: השנה בספטמבר אחרי ההבנה של המחלקה של השירות של משרד הרווחה, נוצץ, בנושא של שיתופי הפעולה בנושא של פגיעות מיניות בבגירים, הם לא מספיק מכירים את השירותים, עשינו יום עיון משותף ביחד עם שירות נוצץ, שאליו הזמנו את כל מי שמטפל ברצף הטיפול בנושא של פגיעות מיניות בבריאות ורווחה, עשינו שולחנות עגולים, שם בעצם עלו המון תכנים שמתוכם אנחנו עכשיו מעבדים אותם ונוציא איזה שהן המלצות.

<זהר סער לביא: בנוסף, אחד התוצרים שהוקדמו ליום הזה זה באמת להוציא חוברת שירותים משותפת של כל השירותים בארץ שמתעסקים בנושא של פגיעות מיניות בבגירים.

<זהר סער לביא: אני מקווה שבשנת 2018 נעשה גם משהו דומה בנושא של קטינים.

<זהר סער לביא: אני חושבת שזה משהו שהוא מאוד משמעותי באמירה של משרדים שההבנה היא שצריכים לעבוד ביחד.

<זהר סער לביא: אני חושבת שהאנשים בשטח בסופו של דבר הרבה פעמים עובדים ביחד.

<זהר סער לביא: הבעיה היא הרבה פעמים בשיח.

<זהר סער לביא: אז למשל אני יכולה להגיד שאחד התוצרים של היום הזה זה באמת הבנה שצריך לעשות פורומים משותפים, דיון על מקרים שאנחנו הולכים לעשות ממש בשבוע הבא דיון ספציפי על מקרה שהוא מורכב, שהוא הולך על הרצף שבין בריאות לרווחה.

<זהר סער לביא: זהו מודל שאנחנו בהחלט רוצים לפתח אותו יותר בשנת 2018.

<זהר סער לביא: יש הנחייה שלנו לכל הצוותים המחוזיים לעשות פורומים משותפים בכל מחוז, בין בריאות לרווחה, שמתעסקים בנושא של פגיעות מיניות.

<זהר סער לביא: אני יודעת שיש חוסר בשירותים, אני כן מאמינה שהרבה פעמים אנחנו לא תמיד יודעים להשתמש יותר בשירותים.

<זהר סער לביא: יש איזה חוסר ידיעה, מישהו מטפל מכיר בהרבה פעמים את השירותים שנמצאים סביבו, לא תמיד יודע לאן להפנות, איך להפנות, מה מתאים לאותו בנאדם.

<זהר סער לביא: זה חלק מהעניין.

טלי פלוסקוב: משפט סיכום בבקשה.

<זהר סער לביא: טוב.

<זהר סער לביא: בנושא הפסקות הריון יש עובדים סוציאליים ייעודיים בוועדות להפסקת הריון שכן עוסקים בנושא הזה ומונחים לעסוק בנושא הזה.

<זהר סער לביא: אנחנו השנה, כמו שדוקטור פדואה אמרה, מאחר ואנחנו מבינים שקהל הגניקולוגים הוא קהל מאוד חשוב, אנחנו נבנה הכשרות לגניקולוגים מובילים כדי באמת להתחיל להטמיע את הנושא הזה בצורה יותר טובה בתוך המערך הגניקולוגי.

<זהר סער לביא: אותו מודל אנחנו רוצים לעשות גם ברפואת משפחה.

<זהר סער לביא: זה משהו שהיה בעבר, אין ספק שצריך לרענן אותו.

<זהר סער לביא: על הקנה פיתוח של לומדה שממש בתהליכים מתקדמים, לצוותים רפואיים, כדי להגיע לצוותים.

<זהר סער לביא: מאוד לא פשוט להביא רופאים וצוותים רפואיים להכשרות.

<זהר סער לביא: זה משהו שאנחנו יודעים שהוא קיים.

<זהר סער לביא: נשמח לשמוע הצעות נוספות.

<זהר סער לביא: אני כן יכולה להגיד שוועדות אלימות שעובדות בשטח וחגית ציינה אותן הרבה, עובדות מאוד קשה כדי להביא צוותים.

<זהר סער לביא: לא תמיד זה כל כך פשוט, אין ספק שצריך אולי לחשוב על דרכים נוספות.

טלי פלוסקוב: תודה למשרד הבריאות, אני מבינה שיש לך עוד הרבה מה לדבר אבל אני רוצה להמשיך בדיון.

<זהר סער לביא: עוד משהו, כן יש הגדלה השנה בתקציב של מרכזים אקוטיים, הוגדל באופן משמעותי התקציב של כל המרכזים.

<זהר סער לביא: אם דובר על תורי המתנה במרכזים האקוטיים, שם בהחלט עובדים על סטנדרטיזציה ויש תכנית לבקש הגדלה של עוד כמה מיטות אשפוז ייעודיות לנפגעי תקיפה מינית.

<זהר סער לביא: יש עכשיו 12 מיטות שפועלות, בשנת 2017 יש עוד 4 מיטות שהוקצו דווקא בפריפריה, צפת ואשקלון, ובשנת 2018 יש תכנית לבקש עוד.

<זהר סער לביא: אנחנו כרגע בתהליך של מיפוי לראות האם באמת תורי ההמתנה ארוכים, מה פחות או יותר זמני ההמתנה.

<זהר סער לביא: ברגע שיהיו לנו את תוצאות המיפוי, נוכל להגיד בדיוק כמה הולכים להגדיל.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי בבקשה.

מירב בן ארי: אני לא אשמע אותך ציפי, אז תעדכני אותי אחר כך.

מירב בן ארי: אני חייבת ללכת, פשוט יש לי קבוצה שמחכה.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לכם קודם כל תודה על המצגת, היא הייתה מאוד חשובה ומשמעותית, וראינו את הדברים.

מירב בן ארי: שמעתי את מה שאמרת, נציגת משרד הבריאות.

מירב בן ארי: כל הזמן מפתיע אותי שאנחנו מגיעים לוועדות ואז אנחנו מגלים שעכשיו בדיוק יש תכנית ועכשיו בדיוק הגדילו את המיטות.

מירב בן ארי: ואני אומרת לעצמי, הנושא של הפגיעות האלה - - -

<זהר סער לביא: זה לא עכשיו.

מירב בן ארי: לא, אבל כאילו באת ואמרת 'עכשיו ב-2017 הוספנו עוד ארבע מיטות'.

מירב בן ארי: לא משנה.

מירב בן ארי: דיברת גם לפני כן על זה שעכשיו אתם מטפלים ומרחיבים והפעילות עם נוצץ שאני בטוחה שציפי תדבר על זה.

מירב בן ארי: אני רק אומרת שאני מאוד מקווה שזה לא קצת מאוחר, אבל מה שעושים זה טוב ואני מפרגנת ואני תומכת, זה חשוב.

מירב בן ארי: אני רק רוצה לומר שני דברים.

מירב בן ארי: בסוף, הדבר הכי משמעותי בעיני זה קופות החולים.

מירב בן ארי: כי בסוף רוב הנשים שמגיעות לגניקולוג מגיעות לקופות החולים.

מירב בן ארי: נכון שיש את העניין עם בריאות הנפש, אני לא נכנסת לזה בכלל כי יש פה דיון בשבוע הבא ויתעסקו בזה.

מירב בן ארי: אני מדברת על קופות החולים, על הכשרה של אחיות ושל רופאים שלצערי אנחנו לא רואים את זה.

מירב בן ארי: לא רואים את זה.

מירב בן ארי: בדיוק שאלו אותי פה אז אמרתי להן שבטיפת חלב שהייתי לא מזמן, לפני חודשיים, באמת עשיתי ראיון מקיף ופעם ראשונה שאיש צוות רפואי שאל אותי.

מירב בן ארי: זה לא היה לי אף פעם בכל 40 שנותיי מול קופת חולים שבא איש צוות רפואי בצורה רגישה, לבד, שהקשיב ושאל.

מירב בן ארי: זה לא קרה לי אף פעם, זה היה מאוד מפתיע, יצאתי, הייתי מופתעת ואמרתי לעצמי 'כנראה זה משהו חדש' חבל שזה לא קורה יותר ולא רק לנשים שיולדות, גם לנשים שנמצאות במקומות אחרים, שוב פעם, בקונסטלציה הנכונה כי גם שמענו בסקר שהיה פה לא מזמן, בשבוע שעבר, על נשים שלא הולכות לגניקולוג או לצורך העניין הוטרדו בצורה יותר גבוהה אצל גניקולוגים.

מירב בן ארי: בתי חולים, מיילדות, היינו כאן בדיון אחר שגם, אנחנו כל הזמן מתעסקים עם הנציגות של מרכזי הסיוע לנפגעי תקיפה מינית, אמרתם שעשיתם הכשרה, נראה לי זה הדבר הכי ברור שבכל הכשרה כמו של מורים, כמו של מדריכים, יביאו את אותה נציגה, היא תעביר להם את הסדנה, שלושה-ארבעה מפגשים, וכן יהיה להם את הכלים.

מירב בן ארי: הכסף, אני חייבת להגיד משהו על כסף ואני כל הזמן מספרת את זה.

מירב בן ארי: היה לי מרכז לנוער בסיכון של בנים במשך 10 שנים, הייתי עמותה ולא היה לי כסף.

מירב בן ארי: ממש מה שנקרא, פרוטות.

מירב בן ארי: אחד הדברים הכי חשובים שהבאתי וזה לא עלה לי הרבה כסף, ממש לא הרבה, הבאתי לנערים שלי מפגשים עם מרכזי סיוע.

מירב בן ארי: כי א.

מירב בן ארי: ידעתי שהם בגיל כזה, וב.

מירב בן ארי: אמרתי אני אשים, חלוקה של העוגה, אז הם ילכו פחות לחוג והם יקבלו את אותה מדריכה מהמרכז לסיוע.

מירב בן ארי: אז כשאומרים לי ככה על כסף, אני לא משתכנעת.

מירב בן ארי: אני אומרת לך שזה עוגה, היא אמרה לך שעכשיו תקציב משרד הבריאות גדל הכי הרבה מכל משרדי הממשלה.

מירב בן ארי: הכל עניין של סדר עדיפויות.

מירב בן ארי: הכסף, ולא בגלל שאני קשורה לשר האוצר, פחות מרשים אותי.

מירב בן ארי: חלוקה תקציבית, הבנת סדרי עדיפויות, הבנת העניין שהנושא הזה שכל כך הרבה נשים חוששות ללכת לגניקולוג או לא מרגישות בנוח או אפילו בריאות הנפש, כל כך הרבה נשים נפגעות, את יודעת, איפה שאת שמה את הכסף.

מירב בן ארי: זהו.

מירב בן ארי: אני מתנצלת שאני חייבת לצאת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה מירב.

טלי פלוסקוב: כל מילה שלך נכונה, אנחנו ניקח את זה גם בתוך ההמלצות שלנו.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג בבקשה.

מיכל רוזין: סירבתם לשידור של הישיבה הזאת?

מיכל רוזין: יש טענה מערוץ הכנסת שסירבתם לשדר את הישיבה.

טלי פלוסקוב: לא ידוע לי על סירוב, מצידי בכל אופן.

מיכל רוזין: כרגע צייצו שהיה סירוב לשדר.

מיכל רוזין: <ענת בן שמואל > אלו עניינים טכניים של הוועדה, זה לא קשור לנושא.

מיכל רוזין: של הוועדה?

מיכל רוזין: <ענת בן שמואל > כן.

מיכל רוזין: אנחנו לא חייבים להסכים לכל שידור.

מיכל רוזין: נשאלתי למה - - - <ענת בן שמואל > אז התשובה היא כן, לא בגלל הנושא.

תמר זנדברג: חבל, אגב.

תמר זנדברג: למה הציבור - - - לא חשוב.

תמר זנדברג: הדיון בשידור באתר ולכן אני אומרת, אין פה משהו סודי או מעין זה.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: אפשר לראות את הדיון.

טלי פלוסקוב: באתר אנחנו בשידור.

טלי פלוסקוב: הכוונה כאן בשידור חי בערוץ 99.

טלי פלוסקוב: <ענת בן שמואל > בוטל אצלו דיון והם שאלו אותנו בדקה ה-99 אם אנחנו מעוניינים לעשות שידור, ובגלל עניינים טכניים של הוועדה, זה לא.

טלי פלוסקוב: קיבלנו תשובה, אבל עדיין מי שמעוניין – באתר האינטרנט של הכנסת אפשר לראות.

תמר זנדברג: כן, וכל הכבוד למחלקה האחראית, באמת יש מצלמות, הם מאוד השתכללו בזמן האחרון ויש קלוז-אפים, זה לא כמו פעם שהיה כזה מצלמת, אז כל הכבוד.

תמר זנדברג: באתר.

תמר זנדברג: יש מצלמות וזה עושה זויות.

טלי פלוסקוב: כל מה שקורה בוועדות מצולם ומשודר.

תמר זנדברג: ומוקלט ומתומלל.

תמר זנדברג: קודם כל תודה על הדיון, אני בין היוזמות של הדיון הזה מסיבה גם בגלל הפניה של הפורום הנהדר הזה וזה לא מקרה לדעתי שיושבות מולי שלוש נשים.

תמר זנדברג: גם את זה חשוב להגיד, אנחנו ביום למניעת אלימות נגד נשים המצוין פה היום בכנסת וכאן זה לא שזה ספציפית לאלימות, אבל זה בכלל לא מפתיע שנשים הן הראשונות ששמות לב לתופעה מתוך העבודה שלהן וגם עושות משהו לזה וכמובן בהתנדבות בלי שאף אחד משלם להן על זה יותר ממה שהן עושות בתור עבודה.

תמר זנדברג: אני רוצה להכניס כאן עוד זוית שבשבילי היא הזווית הפרטית שממנה אני הגעתי אבל היא כן מצביעה גם על התמונה הרחבה.

תמר זנדברג: אני יו"ר ועדת הסמים, ובפעם הראשונה שעשיתי דיון על נשים נפגעות סמים, אני גיליתי את הדבר המדהים שכל אחת כאן יודעת ש-99% ואני אומרת את זה כדי לא להגיד 100% מהנשים שנפגעות מסמים, שמכורות לסמים ושמגיעות איפה שהוא על רצף ההתמכרות הן נשים שהן נפגעות תקיפה מינית ואחוז גבוה מהן, אגב, אפילו יותר מ-30% אם אני לא טועה, בילדות.

תמר זנדברג: מה שזה אומר לנו שיש כאן איזה שהוא מצע של הפגיעה המינית, וזו גם אמירה אלייך, תיכף אני אגיע למשרד הבריאות בהקשר הזה כי אל מול ההתמכרות אני בדרך כלל עובדת ומאוד הייתי רוצה לראות כאן השתלבות, יש לנו כאן איזה שהוא מצע של פגיעה מינית שממנו נשלחות זרועות להתמכרות איפה שאני רואה, להפרעות אכילה, לזנות, כמובן לפוסט טראומה, מחלות כרוניות, ואתן הראיתן במצגת שלכן, לא עברתן על הכל, גם עליה בהוצאות הבריאות, באמת כל דבר.

תמר זנדברג: כלומר, עד כמה שהפגיעה המינית, ויושבת כאן גם מיכל רוזין ואורית סוליציאנו שאתן מכירות את הנושא מהזווית הציבורית לאורך שנים.

תמר זנדברג: כמה שאנחנו יודעות וכמה שעלתה המודעות, ו-me too ומה שלא תרצו, עדיין אנחנו לא מתחילות אפילו להכיר בעוצמתו ההרסנית של הקרחון הזה שרק קצתו נמצא מעל המים של הפגיעה המינית ולמה היא גורמת, ואיזה זרועות תמנון היא שולחת כמעט לכל דבר בחייה של כמעט כל אישה.

תמר זנדברג: זו נקודת מוצא מאוד מאוד חשובה לדיון.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: כי זה לא איזה טלאי שמלבישים אחר כך ואיזו הכשרה פה והשתלמות שם, זה דבר מהותי ותשתיתי בעולם בטח הבריאות, נגביל את עצמנו כרגע לבריאות.

תמר זנדברג: כי כל אישה שמגיעה בכל מגע עם המערכת, ככל הנראה זה יפגוש אותה או בפוטנציאל גבוה לפגוש אותה – בוא נגיד את זה אחרת – להיות אישה זה גורם סיכון משמעותי להמון המון דברים שמקורם בפגיעה מינית.

תמר זנדברג: גורם סיכון, לא 100% - - -

<קריאה: המחקרים האחרונים מראים שהרבה מאוד ילדים נפגעים.

תמר זנדברג: אוקיי, ילדים ואגב גם גברים נפגעים שהרבה פעמים אולי גם כתוצאה מהמיגדור של התחום הזה לא מספיק, זה עכשיו בתהליך הכרה.

תמר זנדברג: אבל אדרבה ואדרבה.

תמר זנדברג: אל מול המציאות הזאת, סליחה שאני חייבת להגיד לך את זה בצורה ממש בוטה, אל תיעלבי כי זה לא אישי, אבל זה כן על הגוף שאת מייצגת, משרד הבריאות ישן.

תמר זנדברג: הגעתי למסקנה הזאת מההצגה של הדברים שלך, וסלחי לי שוב, זה לא אישי.

תמר זנדברג: אני מבינה שזה תחום הטיפול שלך ולכן את עוסקת בזה וזה כל עולמך.

תמר זנדברג: אבל במציאות של עולם הטיפול הרפואי, מהקליניקה של רופאת המשפחה דרך בתי החולים, דרך המחלקה לשירות להתמכרויות שאני מכירה אותו היטב.

תמר זנדברג: ביום חמישי הייתי במרפאת לוינסקי.

תמר זנדברג: זנות, מחלות מין, התמכרויות, האלמנט של פגיעה מינית וספציפית הצורך לטיפול בפוסט טראומה המורכבת שיוצרת הפגיעה המינית וגורמת לכל אותם מצבי חיים אחרים, וכאן נוספו עוד המון רבדים, של הטיפול הגינקולוגי, ושל הוצאות הבריאות ושל תחלואה בדברים אחרים, לא קיימת בחילחול של עד כמה זה חלק כל כך משמעותי מעבודה של כל רופא וכל איש בריאות וכל אחות.

תמר זנדברג: כאן אני עוברת לתחום הקונקרטי.

תמר זנדברג: אם אנחנו נישאר רק בעולם ההכשרות ועד כמה שנעשה ועד שנעשה, ואוכלוסיית הרופאים, אני מכירה את זה גם מהקנביס הרפואי, רופאים ורופאות זו אוכלוסייה קשה מהבחינה הזאת.

טלי פלוסקוב: סליחה שאני עוצרת אותך, אבל את מעלה סוגיה כל כך חשובה, אני פשוט חושבת לא מול האדם הנכון, וזה בלי לפגוע חלילה.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שאת חייבת להיות פה בשבוע הבא בדיון ולהציג את כל הסוגיות האלה כי הן כל כך חשובות.

תמר זנדברג: אני אהיה, אבל אני כן רוצה להגיד, שוב אמרתי לה 1000 פעם, זה לא מול אדם.

תמר זנדברג: להיפך, היא הגורם שעוסק בזה.

תמר זנדברג: אבל כן המשרד כמשרד.

תמר זנדברג: ואני רוצה להגיד איזה עוד גורמים חסרים פה ואני רוצה לציין שלושה רבדים בעבודה של מערכת הבריאות וגם משרד הבריאות, שלדעתי דווקא הקטע שבו נכנס משרד הבריאות הוא השלב האחרון אבל אני כן אתחיל ממנו.

תמר זנדברג: רואים את זה גם ברפורמה בבריאות הנפש, ואני רואה את זה בתחום הטיפול בהתמכרויות בסמים, ראיתי את זה בקנביס הרפואי.

תמר זנדברג: משרד הבריאות כרגולטור על בתי החולים ועל קופות החולים כל פעם נחשף בחולשתו.

תמר זנדברג: אמרה את זה קודם חברת הכנסת אורלי לוי.

תמר זנדברג: אתם עשיתם, הגעתם למסקנה שלא נרשמו, מה אתם עושים?

תמר זנדברג: גייסתם רופאים להכשרה, רופאים לא נרשמו, ורופאים זו אוכלוסייה קשה, אמרתי, הם כבר למדו, הם יודעים, הם קוראים את הספרות המקצועית שלהם והם בוחרים מה ללמוד, ולכי תסבירי להם שיש משהו שהם לא יודעים וכולי.

תמר זנדברג: אבל עדיין, אתם הרגולטור.

תמר זנדברג: אתם מתקצבים את בתי החולים, מתקצבים את קופות החולים וחוץ מתקציב, ושוב – אני אומרת את זה לאו דווקא לנושא הזה, אני נתקלתי בזה בדברים אחרים – משרד הבריאות רוצה להזמין רופאים מכל הדיסציפלינות לקורס על קנביס רפואי, לא נרשמים.

תמר זנדברג: קופות החולים נותנות הוראה לרופאים לא לרשום מרשמים לקנביס רפואי.

תמר זנדברג: מה עושה משרד הבריאות?

תמר זנדברג: כלום.

תמר זנדברג: מוציא מכתב, ועוד מכתב, והמנכ"ל מוציא מכתב והיועצת המשפטית מוציאה מכתב, ושום דבר לא משתנה.

תמר זנדברג: אותו דבר פה, הזמנתם רופאים להכשרה בנושאי פגיעה מינית.

תמר זנדברג: לא נרשמו.

תמר זנדברג: הנהלות קופות החולים לא ייחסו חשיבות.

תמר זנדברג: זה מיליארדים, כל תקציב הבריאות הולך לשם, מה עושים?

תמר זנדברג: אתם כרגולטור שבעיני חובה, ואני חושבת באמת שזה עניין למנכ"ל ולייעוץ המשפטי של המשרד, איך הוא מפעיל את עצמו כרגולטור על הנהלות רפואיות של בתי חולים וקופות חולים שלא נענים לקריאה הזאת.

תמר זנדברג: שתיים – זה האר"י ההסתדרות הרפואית שחסרה כאן מאוד בשולחן.

תמר זנדברג: חברה פסיכיאטרית, איגוד רופאי הגניקולוגיה, רופאי המשפחה.

תמר זנדברג: אני שוב גיליתי מתחומים אחרים שלגייס אותם לתהליך - - -

טלי פלוסקוב: תצטרכי להצטמצם בבקשה.

תמר זנדברג: משפט וחצי אחרון.

תמר זנדברג: לגייס אותם לתהליך כחברות רפואיות זה דבר מאוד משמעותי כי ברגע שמשם יש – ואני רואה את הנתונים - - -

<ענבל ברנר: אנחנו עובדים מולם בפורום.

<ענבל ברנר: יש לנו הרבה עבודה מולם, אנחנו גם נקים עכשיו חברה בהאר"י - - -

תמר זנדברג: מאוד חשוב, מצוין.

תמר זנדברג: הדבר השלישי והאחרון זה השלב הבאמת מוקדם של איפה אנחנו רואים את הרופאים האלה כסטודנטים לרפואה בשנה א', ב', ג', ד', ה', ו'.

תמר זנדברג: יש שש שנים ברוך השם.

תמר זנדברג: הנושא הזה שוב, ואני אומרת, זה לא כטלאי נוסף.

תמר זנדברג: מכיוון שהוא כל כך עמוק והוא חוט כל כך שמחלחל פנימה, זה חייב להיות כתחום שכל סטודנט לרפואה עובר דרכו ופוגש אותו בכל אחד מהזוויות.

תמר זנדברג: זה אני לא יודעת מי במשרד הבריאות אחראי על ההנחלה הזאת, אבל זה משהו שחייב להתרחש.

<ענבל ברנר: גם - - -לקדם, שוב, עשינו את זה ברמה הנקודתית.

<ענבל ברנר: אנחנו פועלים מול הפקולטות, חלק מהפעילות של הפורום הצלחנו כבר להכניס את הנושא בתור לימודי חובה.

<ענבל ברנר: אנחנו פשוט הולכות ונפגשות עם כל פקולטה - - - יהיה גם - - - של הדבר הזה.

מיכל רוזין: אני צריכה שאתם תציפו את זה במשרד.

מיכל רוזין: העמדה של המשרד הייתה נגד, הצעת החוק שלי שלוש פעמים, הפלתם לי את זה.

טלי פלוסקוב: חברים וחברות יקרים ויקרות - - -

<חגית דסקל-ויכהנדלר: עוד משפט, מאוד עקרוני.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: לפי ארגון הבריאות העולמי וקווים מנחים רמות שונות של הכשרה, שלוש רמות.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: יש את הרמה הבסיסית שכל אנשי מערכת הבריאות צריכים לעבור ויש רמה שניה, ביניים, ורמה שלישית שזו הכשרת עומק וצריך להתייחס לכל הרבדים האלה ולכל הרמות האלה של ההכשרה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה לציין שהוזמנו לכאן גם ההסתדרות הרפואית וגם נציגי קופות החולים ולצערי הרב לא מצאו לנכון להגיע.

<ציפי נחשון-גליק: וגם נציגת משרד הרווחה.

טלי פלוסקוב: נציגת משרד הרווחה נמצאת, אני כרגע אומרת מי הוזמן ולא הגיע.

טלי פלוסקוב: זה שאת כאן זה כל הכבוד.

<ציפי נחשון-גליק: כי את אומרת שאת רוצה לסיים את הדיון ואני מבקשת להתייחס.

טלי פלוסקוב: בוודאי.

טלי פלוסקוב: אני עוד לא מסכמת, אני רק אומרת שצריך להזדרז בדברי החכמה שאנחנו שומעים פה.

טלי פלוסקוב: אמנם דיברת הרבה, אבל לא נתתי לך אפשרות ועכשיו אני רוצה כן לתת אפשרות לאורלי לוי אבקסיס.

טלי פלוסקוב: אחר כך אני אתן לרווחה ואנחנו הולכים לקראת סיום.

אורלי לוי אבקסיס: גבירתי היושבת בראש, הדיונים האלה זה לא כדי לעשות צ'ק - - - דיברנו בינינו לבין עצמנו, יש שאלות שעולות תוך כדי דיון וכל עוד שאתה לא תופס אותן בזמן או שהן מתפספסות או שהתשובה לא רלבנטית או שעברנו לנושא אחר לא פחות נורא.

אורלי לוי אבקסיס: לכן חשוב לנהל דיון פעיל שתוך כדי תנועה אתה שואל אתה שאלות, מקבל את התשובות ומבין איפה הלקונות באמת.

אורלי לוי אבקסיס: הנה, היום גילינו שמשרד הבריאות כן עושה הכשרות, כן הביא רופאים, אבל מה, מנהלי בתי החולים לא שולחים את הצוותים שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: לכן שאלנו איך יכול משרד הבריאות להכריח אותם להגיע, מה גם שהוא הכין את כל המטריה, הוציא כספים, הוציא תקציבים ולכן השאלה הייתה מאוד רלבנטית במקום.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עומדים כאן מול משרדים שונים ושואלים איפה שיתוף הפעולה.

אורלי לוי אבקסיס: כדי שאנחנו נביא את הטיפול המרבי והאמיתי והיעיל ביותר, אנחנו צריכים לעשות זיהוי מוקדם כמה שיותר מהר, ובנושא הזה יש יותר מדי שותפים וטוב שיש המון שותפים, רק שהם צריכים לדעת לדבר את אותה שפה.

אורלי לוי אבקסיס: כמי שמתעסקת והתעסקה בנושא של ילדים בסיכון מרגע שנכנסה לפוליטיקה, אני יכולה לומר לכם שהנושא הזה התחיל והחוליות החלשות בו היו החל מחקירת ילדים, שללא חקירת ילדים, צריך לזכור שאותה יכולים לבצע רק עובד סוציאלי מומחה לחקירת ילדים ממשרד הרווחה, זה אפילו לא שוטר, לא מתחיל בכלל כל השלב של החקירה ושל עבודת המשטרה.

אורלי לוי אבקסיס: יש פה את המשטרה, אף אחד לא שאל אותה מה היא עושה או שאני פספסתי בתחילת הדיון, שאלה דברים שאנחנו באמת מפספסים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אם לא מגיע חוקר ילדים בזמן לחקור את הילד, אי אפשר לתת לו טיפול.

אורלי לוי אבקסיס: אתם צריכים להבין את זה, זה זיהום חקירה.

אורלי לוי אבקסיס: כמי שנשא את המאבק הזה, והצלחנו לשנות ולהגדיל באופן משמעותי ביחד עם מי שהיום הוא נשיא המדינה רובי ריבלין ואני כיו"ר הועדה לזכויות הילד ועוד לפני נורא פעילה בתחום, הצלחנו להביא לצמצום של הקטסטרופה שהיו תיקים של ילדים שנפגעו תקיפה מינית ששכבו עד שנה וארבעה חודשים לפני חקירה.

אורלי לוי אבקסיס: אי אפשר היה להתחיל את הטיפול, ואותו עבריין גם לא היה יכול לשלם את הדין כי המשטרה לא יכלה הייתה להניע את התהליך.

אורלי לוי אבקסיס: זו נקודה אחת.

אורלי לוי אבקסיס: נקודה שניה שאני גיליתי, וכולם פה מתהדרים גם באיזה שהוא אופן במרכזים שאמורים היו להיות מוקמים בפרישה ארצית, בהתחלה היה רק ירושלים ותל אביב, ואני לא אשכח את הרגע שבו כיו"ר הועדה לזכויות הילד אני נעמדת מול שר הרווחה דאז כחלון, מעל הבמה של המליאה, ונאבקת בו ובקואליציה כי ניסו לעשות סוג של עוקף בג"צ ולהחליט לנו כמו חוק ההסדרים, תוך כדי תנועה, תוך כדי חיים של מליאה שגרתיים, לדחות את יישום החוק ואת הקמת המרכזים הנותרים.

אורלי לוי אבקסיס: ואני כחלק מהקואליציה נעמדתי על הרגליים האחוריות וקראתי לכנסת לא לאשר את מה שמבקש השר.

אורלי לוי אבקסיס: הצלחנו למנוע את זה ואת יודעת למה הצלחנו למנוע את זה?

אורלי לוי אבקסיס: כי אני כיו"ר, מסתבר היה שאי אפשר להפעיל את זה למרות שאת המבנים תרמה תורמת, פילנתרופית מדהימה, אבל משרד הרווחה לא עשה עם זה כלום.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני ניסיתי להיכנס לעובי הקורה אמרו לי "טוב, אנחנו רוצים התחייבות שמשרד הבריאות שיתנו את התקן שלהם, שמשרד לביטחון פנים שייתן את התקן שלהם, שמשרד הרווחה", כאילו לא יכלו לעשות את זה קודם.

אורלי לוי אבקסיס: אני רצתי בין משרד למשרד החתמתי את השר הרלבנטי ואת המנכ"ל על ההתחייבות לתקן, כל אחד לחובתו, צריך להבין כדי שלא יגידו לי שהבטחה של שר היא לא הבטחה משרדית ברמה ואם מישהו יתחלף, ובגלל זה הבאתי גם דרג מקצועי, ורק לאחר מכן הצלחנו להביא לכך שנפתח בנצרת ונפתח בבאר שבע, בנתניה נפתח, ואני עקבתי אחרי כל פתיחה כי גם לי כל הזמן, התורמת הגיעה למצב שאמרה "אני לוקחת את הכסף בחזרה לא יהיו מרכזים, תחפשו את הכסף בעצמכם, נמאס לי".

אורלי לוי אבקסיס: הצלחנו לשנות את רוע הגזרה כי עשינו יוזמה מקומית וצריך להביא את התקנים שהיו אמורים להיות על פי חוק.

אורלי לוי אבקסיס: אז לא הצליחו לעשות את זה, רצו לדחות את יישום החוק עד מתי?

אורלי לוי אבקסיס: עד תאריך לא ידוע.

אורלי לוי אבקסיס: זו עוד נקודה שבה הצלחנו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כשאנחנו מסתכלים על הדברים ובנושא של בריאות הנפש, לצערי הרב בחלק מהדברים הצלחנו ובחלק לא, הצלחנו לשנות את הקודים של ההתייחסות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל עדיין מאחר שנעשה פה עוקף ועדה, עוקף כנסת והעבירו את זה דרך הממשלה באמת בלי לרדת לרזולוציות לא הצלחנו לעגן מספיק דברים בצורה של חקיקה והתכנית הזאת עברה כתכנית ממשלתית.

אורלי לוי אבקסיס: ואלה הדברים שאני קצת חוששת מהם, ואני חייבת לומר שלמזלי הרב יש לנו עוד אנשים טובים בקואליציה שגם רואים את הדברים האלה לנגד עיניהם.

אורלי לוי אבקסיס: הצלחתי להעביר בשבוע האחרון של הקריאות הפרטיות את הצעת החוק, אני חושבת שהיא אחת הצעות החוק הפורצות דרך, על הזכות של קטין לקבל את הטיפול הזמין ביותר, הטוב ביותר במקום מגוריו, איך לבנות את הזכאות הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: מה בעצם צריך, בלי להתחיל לשים לו עכשיו טייטלים של בעיות נפשיות.

אורלי לוי אבקסיס: במקביל אני עובדת כבר כמה שנים ביחד עם חברת הכנסת שולי מועלם וביחד עם עדית מ"בזכות", מול משרד הרווחה והבריאות על כל הנושא של סל שירותים לקטינים, אנחנו לא רוצים לקרוא להם נפגעי נפש ואנחנו לא רוצים שסל השירותים יהיה תלוי בהגדרה הנפשית כי זה יוצר קודים מסוימים ואחר כך התנהגויות מסוימות ואחר כך קיטלוג, ואנחנו צריכים להבין שאנחנו גם נועלים את הדלתות בפני אותם צעירים שאחר כך גדלים ובחלקם הגדול הם --- בעקבות תקיפה מינית.

אורלי לוי אבקסיס: ויש טיפולים שמצליחים ולא צריך אחר כך להכניס אותם למסלול מסוים ולהגיד להם 'בגלל שלא קיבלתם כי לא נתנו לכם את ההגדרה של חולה נפש, כי רק מגיל 21 יש את ההגדרה של חולה נפש, אז אתם לא תקבלו את הטיפול' לא.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה צריך להתקדם, והייתי רוצה לדעת מה קורה מול הרווחה ומול משרד הבריאות בנושא הזה.

טלי פלוסקוב: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: הטיפול וסל הטיפולים והשירותים שאותו ילד צריך לקבל ימנע את ההידרדרות שלו בעתיד, ככל שזה יהיה מוקדם יותר ולא תלוי בהגדרה אם הוא נפגע נפש או איך שלא קוראים לזה היום מבחינת השפה הנכונה, אנחנו צריכים לזכור שאנחנו לא צריכים לתלות את זה בזה, אלא אנחנו צריכים להגיע למצב שכאשר הוא מגיע לטיפולים הוא נמנע מהגדרה סופית כי הוא נמצא עדיין בשלב שזקוק לטיפול, והדברים לא באמת קורים.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני מבקשת ממשרד הרווחה בנושא הזה לזרז את העניינים, מאז שהתחלף המנכ"ל נורא קשה לנו.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לחברת הכנסת אורלי אבקסיס, אני מכירה את הפעילות שלך בתחום הזה לאורך זמן מאוד רב.

טלי פלוסקוב: יישר כח על הצעות החוק שלך ועל המלחמה שלך.

אורלי לוי אבקסיס: - -- פה בועדה עם המשך החקיקה של הטיפול - - -

טלי פלוסקוב: בסדר גמור.

טלי פלוסקוב: אני אבקש ממשרד הרווחה, בבקשה.

<ציפי נחשון-גליק: אני מנהלת שירות שמטפל בנוער וצעירים על רצף מצבי הסיכון והטפול בנפגעות תקיפה מינית מגיל 18 ומעלה נמצא באחריותי.

<ציפי נחשון-גליק: אני רוצה קודם להתנגד לאמירה שאין שיתופי פעולה בין משרד הרווחה והחינוך והבריאות.

<ציפי נחשון-גליק: עד שחברות הכנסת יצליחו לעשות מזה משרד אחד בינתיים אנחנו כן משתפים פעולה.

<ציפי נחשון-גליק: אני אתחיל דווקא מההיבט של המניעה.

<ציפי נחשון-גליק: לפני שנה וחצי- שנתיים אני יזמתי תכנית בין משרדית שעוסקת בנושא מניעה.

<ציפי נחשון-גליק: יש צוות שבאמת אנחנו מלווים מקצועית על ידי אשלים בג'וינט שכבר התחיל בפעולה בהכשרות, כדי שגם העובדים הסוציאליים יעסקו במניעה, גם מערכת החינוך שדרך אגב מובילה היום את התכנית למניעה, כולל כמה משרדי ממשלה ששותפים בתכנית הזאת, אנחנו נשמח להציג אותה באחד המפגשים.

<קריאה: הציגו אותה.

<ציפי נחשון-גליק: אוקיי, אז הציגו אותה.

<ציפי נחשון-גליק: אז יש שיתוף פעולה בהחלט בנושא של המניעה.

<ציפי נחשון-גליק: בנושא של הטיפול, יש כמה מרכזים שמשרד הרווחה מוביל אותם.

<ציפי נחשון-גליק: אני מדברת כרגע על הנפגעות הבוגרות, תיכף אני אדבר על נושא של ילדים מתחת לגיל 18.

<ציפי נחשון-גליק: הנשים נפגעות אלימות מינית הן נמצאות על הרצף, אז יש אוכלוסייה שבהחלט מוגדרת כאוכלוסיית שיקום של משרד הבריאות, ולדעתי המקצועית ברגע שאת מוגדרת שם עם 40% נכות, תקבלי שם את כל המענה.

<ציפי נחשון-גליק: לא צריך להעביר את המטופלות מאחת לשניה.

<ציפי נחשון-גליק: יש את המרכזים האקוטיים ששם עושים עבודה נהדרת, אקוטית, ממוקדת, עניין של שעות ולפעמים ימים.

<ציפי נחשון-גליק: יכול להיות שצריך מבחינה מקצועית לשבת ולדון אולי אם יכולים לעשות את העבודה קצרת מועד עד שלושה חודשים.

<ציפי נחשון-גליק: אחר כך מעבירים את מי שמעוניינת למרכזי הטיפול של משרד הרווחה.

<ציפי נחשון-גליק: מי שמקבלת סל שיקום במשרד הבריאות יכולה לדעתי בעוד איזה X של פעילות או שקלים, לסיים שם את כל הטיפול במסגרת סל השיקום שלה.

<ציפי נחשון-גליק: מי שלא רוצה להזדהות במשרד הרווחה זכותה במסגרת הרפורמה של בריאות הנפש ללכת לטיפול באחת מקופות החולים אצל מומחה.

<ציפי נחשון-גליק: מבחינת משרד הרווחה כרגע יש לנו שישה מרכזים רב תחומיים גדולים, אנחנו בהקמה של עוד אחד במגזר החרדי.

<ציפי נחשון-גליק: במגזר הערבי כבר יש לנו שנים.

<ציפי נחשון-גליק: יש לנו 42 יחידות ומרכזים שהם יותר קטנים ואנחנו בהקמה – אני מקווה שעד סוף 2018 נצליח להקים עוד 20.

<ציפי נחשון-גליק: אנחנו מפעילים חלופת אשפוז לצעירות ונשים כדי לייתר את האשפוז הפסיכיאטרי במידה והן לא זקוקות לאשפוז הפסיכיאטרי אבל הן זקוקות למעטפת והגנה של 24 שעות ביממה.

<ציפי נחשון-גליק: זה כבר פועל שנתיים.

<ציפי נחשון-גליק: אנחנו בהקמה של הוסטל שיקומי גם לנפגעות תקיפה מינית וגם לצעירות עם הפרעות אכילה שעל רקע פגיעה מינית.

<ציפי נחשון-גליק: בנושא של ילדים ונוער פועלים היום 13 מרכזי סיכון וכל מרכז מפעיל בין 2 ל-6 שלוחות כדי להנגיש את השירות כמה שיותר ברחבי הארץ.

<ציפי נחשון-גליק: זה מה שיש לי לומר.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: אפשר רק שאלה קטנה?

טלי פלוסקוב: שאלה קצרה.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: המרכזים כמו בבן ציון, הרב תחומיים, אתם מודעים לזה שאורך התור הוא שנה?

<ציפי נחשון-גליק: אנחנו מודעים לזה שאורך התור הוא שנה ולצערי זה הדיאלוג שאנחנו כן מקיימים כי ל-50% מהמטופלות שלנו יש להן סל שיקום.

<ציפי נחשון-גליק: ואני חושבת שזה לא נכון, כי אם צעירה מקבלת סל שיקום, דיור וליווי וסיוע בלימודים, היא יכולה לקבל שם גם את הטיפול שלה.

<חגית דסקל-ויכהנדלר: אבל אין מספיק מטפלים, אין מקומות.

<ענבל ברנר: אין שום הכשרה בבריאות הנפש.

<ציפי נחשון-גליק: אז אנחנו נכשיר, אבל גם אצלנו אין הכשרה.

<ציפי נחשון-גליק: אנחנו מקבלים עובדים סוציאליים - --

טלי פלוסקוב: אני חושבת שקיבלנו תשובה.

טלי פלוסקוב: תודה.

<ציפי נחשון-גליק: חלק גדול מההמתנות שלנו כי אנחנו באמת מוצפים בצעירות ונשים שמוגדרות כסל שיקום.

טלי פלוסקוב: גבירתי ממשרד הרווחה, אני רוצה לפרגן לך.

טלי פלוסקוב: אתם יודעים מה, גם על התוכן, אבל שימו לב שהאדם שדיבר עכשיו דיבר מהלב, וזה המפתח להצלחה.

טלי פלוסקוב: אני רואה ואני מכירה את הפעילות השוטפת שלך עם מירב בן ארי וכל העבודה שאתם עושים עם נוער בסיכון וכן הלאה.

טלי פלוסקוב: האנשים שלוקחים את הדברים האלה מבפנים, הם שמביאים את הבשורות.

טלי פלוסקוב: חד משמעית.

טלי פלוסקוב: אז יישר כח על העבודה.

טלי פלוסקוב: אחרונת הדוברים בבקשה.

<ציפי נחשון-גליק: ותגידי שאנחנו תומכים במרכזי הסיוע.

<ציפי נחשון-גליק: 6 מיליון שקלים והשנה זה יהיה 8 מיליון.

<אורית סוליציאנו: אני אגיד.

<אורית סוליציאנו: אני מנכ"לית איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית ואני רוצה להגיד כמה דברים ממוקדים, השארת ממש מעט זמן לסוף אבל אני אנסה להיות יעילה.

<אורית סוליציאנו: אין ספק שאמרו כאן הרבה דברים נכונים והדבר המרכזי, שהכנו על זה דו"ח לפני למעלה משנה, איך הופכים את מערכת הבריאות, אני לא מתמקדת ברווחה אלא בבריאות, למערכת מיודעת טראומה.

<אורית סוליציאנו: מה משמעות המילה 'מיודעת טראומה', יש לי משקפיים כחולים, וכל מי שעובד בתחום הבריאות יהיו לו משקפיים בצבע מסוים שדרכם הם יסתכלו וידעו בדיוק שיש כאן טראומה.

<אורית סוליציאנו: וזה אומר בכל התחומים שיש.

<אורית סוליציאנו: לא צוינו כאן עוד תחומים, רפואת שיניים, האם ידעתם שנפגעות תקיפה מינית וגם את זה אני למדתי, יש להן קושי אדיר להגיע לרופא שיניים בגלל הפוזיציה, בגלל שגבר גוהר מעליה.

<אורית סוליציאנו: אנחנו מטפלים לא פעם בנפגעות מנסים למצוא להן פתרונות ששנים הן לא היו אצל רופאי שיניים עד מצב קטסטרופלי.

<אורית סוליציאנו: מערכת הבריאות היא לא מערכת מיודעת טראומה וכל השינויים שנעשים, אני גם מסתכלת על כל מי שנמצאת כאן, ציפי נחשון גליק, ד"ר זהר סער לביא, הרופאות, רוב השינויים נעשים כי יש בעיקר נשים שמשוגעות לדבר.

<אורית סוליציאנו: אבל מה שצריך לעשות זה דברים הרבה יותר מערכתיים.

<אורית סוליציאנו: אחד מהמנהלים של המחלקה הייעודית לנפגעות תקיפה מינית אמר לי נתון מעניין, ובואי תשמעי הוא אמר לי כרופא פסיכיאטר שכשהוא לומד פסיכיאטריה, הוא משקיע המון זמן על לימוד סכיזופרניה.

<אורית סוליציאנו: אחד מתוך 100 איש, זו הסטטיסטיקה, חולה בסכיזופרניה ולכן כל מי שלומד פסיכיאטריה לומד המון על סכיזופרניה.

<אורית סוליציאנו: בואו נדבר על נתוני ם של תקיפה מינית.

<אורית סוליציאנו: אם 50% מנפגעות התקיפה המינית סובלות מפוסט טראומה, אז כמה זה, 1:20?

<אורית סוליציאנו: 1:30?

<אורית סוליציאנו: למה אפס לימודים?

<אורית סוליציאנו: אז כאן כשהרופאות המדהימות האלה שמתדפקות על דלתות של פקולטות לרפואה ויש חופש אקדמי ואי אפשר להכריח אותם, אז תכלס צריך להיות כאן איזה שהוא לחץ ציבורי הרבה יותר גדול, אנחנו ממש ממש לא שם.

<אורית סוליציאנו: זה דבר אחד.

<אורית סוליציאנו: דבר שני, תפקידנו כאן גם באיגוד מרכזי הסיוע שמקבל דווקא בעיקר את הפניות של ההארד קור, אלה שנפגעות בילדות, אצלנו הסטטיסטיקה מעל 60% ויותר זה פגיעות מיניות בילדות.

<אורית סוליציאנו: אלה הן הלקוחות של כל מי שנמצאת כאן, כל הרופאות, הלקוחות של ציפי ושל ד"ר זהר סער לביא.

<אורית סוליציאנו: הבעיה היא שבאמת הן מגיעות לכל המקומות האלה ולא רואים אותן.

<אורית סוליציאנו: אני אתן לך דוגמה, אנחנו עושים שיתוף פעולה יפה עם משרד הבריאות ועושים הכשרות.

<אורית סוליציאנו: אז מה קורה?

<אורית סוליציאנו: אנחנו מגייסים מפילנתרופיה, אנחנו ארגון מאוד דל ומאוד חיות בקצה, מגייסים מפילנתרופיה ועושים הכשרות ובית החולים פותח את שעריו.

<אורית סוליציאנו: רק עכשיו יש הכשרה בטירת הכרמל, לפני חודש עשינו הכשרה בשער מנשה, בבית החולים ברזילי.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת שהבעיה זה כסף.

<אורית סוליציאנו: אנחנו מגייסות לזה כסף, עושות הכשרה מעולה, עושות שינוי, ומה קורה אחר כך?

<אורית סוליציאנו: בית חולים, אני אפילו לא מאשימה את בית החולים, אין לו תקציב להדרכה.

<אורית סוליציאנו: כמה זה הדרכה?

<אורית סוליציאנו: 60,000 שקל לשנה?

<אורית סוליציאנו: 70,000 שקל לשנה?

<אורית סוליציאנו: ואז הכל לא שווה.

טלי פלוסקוב: זה סדר עדיפויות, כמו שאמרו כאן.

<אורית סוליציאנו: זאת אומרת שצריך להפעיל לחץ הרבה יותר משמעותי, א.

<אורית סוליציאנו: לעשות בדיקה נוספת על תקציבים, נציגת האוצר שהייתה כאן דיברה, תכלס, לאן הם הלכו, וצריך לדאוג שיהיו תקציבים ייעודיים משמעותיים.

<אורית סוליציאנו: עוד דבר שנתקע, אני מציעה שהוועדה הזאת תעשה זימון, תחום התשאול.

<אורית סוליציאנו: הצלחנו להגיע לשלב עם כמה רופאים, עם ד"ר הירשמן, שוועדה מיוחדת של משרד הבריאות תכניס את נושא התשאול כחלק ממדד איכות של בית חולים פסיכיאטריים, נתקע.

<אורית סוליציאנו: לא זז.

<אורית סוליציאנו: אני חושבת שחייבים להפעיל לחץ שזה יקרה, כי ברגע שיש מדדים יהיה שינוי.

<אורית סוליציאנו: בלי מדדים, לא יעזור שנמשיך לדבר.

<אורית סוליציאנו: אז מדדים ותקציבים ובדיקה מדויקת לאן הולכים התקציבים.

<ציפי נחשון-גליק: משפט אחד, שחקן נוסף לדעתי שצריך להיות בדיונים פה הוא משרד המשפטים, הייתי ממליצה שאולי הכנסת תעזור ליזום שיהיו בתי משפט.

<ציפי נחשון-גליק: כבר במשרד הרווחה עובדים חזק עם משרד המשפטים, יש כבר שני בתי משפט משלבים.

<ציפי נחשון-גליק: אנחנו עובדים עכשיו עם בית הדין הצבאי גם כן על משהו ייחודי לגבי חיילים שהם עריקים, אני חושבת שמערכת המשפט יכולה להתחיל לפתוח את בית המשפט הראשון לענייני אלימות ואלימות מינית.

טלי פלוסקוב: לפי המספר שאנחנו שומעים ונתונים שיש פה, את צודקת.

טלי פלוסקוב: טוב.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להודות לכולם על הדיון.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שגם ידענו לא מעט דברים אבל חידשנו לעצמנו לא מעט דברים והשתתפות של כל כך הרבה חברי כנסת אומרת עד כמה הנושא חשוב וכמובן אני רוצה גם להודות ליוזמי היום המיוחד הזה לנושא.

טלי פלוסקוב: יחד עם זה אנחנו ניסינו לרכז כמה נושאים שהועלו כאן, כדי להכניס אותם להמלצות של הוועדה הזאת.

טלי פלוסקוב: שוב, אני חוזרת, מעבר לדיון בשבוע הבא לגבי הרפורמה בבריאות הנפש, ואני מאמינה שיש הרבה חברי כנסת שיגיעו לשם והנושא של טראומה מינית בטח יעלה שם ואנחנו כמובן עוד נציג בפני המנכ"ל את כל הבקשות שלנו.

טלי פלוסקוב: אני כרגע מכוונת מול משרד הבריאות והנושאים שדיברנו הם אלה: לחדד את נושא התשאול, דיברנו על זה וגם בדברייך האחרונים שהיו, בתוך מערכת הבריאות עם שימת דגש על טראומה מינית, ולחדד את זה בחוזר המנכ"ל.

טלי פלוסקוב: דיברו פה על משהו שזה יהיה מחייב ולא ברמת ההמלצות כמו שזה עכשיו, אז אנחנו גם נמליץ לשקול את הדבר הזה.

טלי פלוסקוב: לפעול מול בתי הספר לרפואה, לקבוע הכשרת חובה, זיהוי פגיעה מינית, גם סוגיה שעלתה כאן ויכולה מאוד להיות יעילה במערכת הזאת.

טלי פלוסקוב: אמרתי כי במסגרת הוועדה שתתקיים בשבוע הבא אנחנו כמובן נעלה עוד סוגיות.

טלי פלוסקוב: דיברתם פה על השתתפות של ההסתדרות הרפואית וקופות החולים, בוודאי גם שם אנחנו נעלה את הנושא, נחדד את הנהלים.

טלי פלוסקוב: מה שבאמת חשוב הוא להגיע למצב שיש מפגש מקרי עם המטופלת, שהנושא הזה יעלה בשיחה כדי שאנחנו נדע אם המחלה שאנחנו הולכים לטפל בה היא תוצאה של או פגיעה מינית, ואז בעצם לכם, לרופאים יש יותר כלים ודרכים לטפל במטופלת במקרה וזה באמת תוצאה של פגיעה מינית.

טלי פלוסקוב: רציתי לבקש מכן, ואני פונה פה לשלוש הנשים הרופאות שעשיתן את המחקר הזה, שאני שוב חוזרת ואומרת שהוא נעשה באמת ברמה מאוד מקצועית, אני מזמינה אתכן לדיון בשבוע הבא, ואני גם אבקש ממי שינהל את הדיון, גם אם זה יהיה יו"ר הועדה אלי אלאלוף שהנושא הזה מאוד מאוד חשוב לו, שייתן לכן גם אפשרות להציג, אני לא יודעת אם שוב פעם את כל המצגת, אבל את הדברים הכי כבדים והכי משמעותיים להציג גם בוועדה כדי שגם המנכ"ל יראה אותם.

<קריאה: גם חברות הכנסת בטוח יציפו את זה.

טלי פלוסקוב: בוודאי, גם אנחנו נעשה, אבל ההבדל בינינו בכלל שאתם באים מהרמה המקצועית, מה שאתם חווים מהשטח, ואנחנו באים מהפניות ומכל מה שאנחנו רואים.

טלי פלוסקוב: לכן החיבור הזה של שני הדברים האלה בעיני מאוד מאוד חשוב ואני מקווה מאוד שגם אחרי הדיון בשבוע הבא אנחנו כן נדע מה הצעדים שמשרד הבריאות מתכוון לקחת על עצמו.

טלי פלוסקוב: אנחנו לא יכולים לא לקחת בחשבון את הנתונים ששמו פה על השולחן ממשרד האוצר כל כך הרבה כסף שכן התקציב של המשרד קיבל, לא לקחת משם סכומים ראויים גם לנושא של פגיעה מינית, אנחנו לא נסכים.

טלי פלוסקוב: לכן מעקב על הכספים שמשרד האוצר מעביר למשרד הבריאות, והשימוש של כספים ייעודיים לטובת הפגיעה המינית וכל הטיפול בנפגעות פגיעה מינית.

טלי פלוסקוב: רצית משהו להוסיף להמלצות?

<חגית דסקל-ויכהנדלר: רציתי לשים את הדגש שוב על העניין שכשיש איתורים אין מענים טיפוליים ואם אפשר לבקש מהגופים הרלבנטיים שיערכו מיפוי של האופציות הטיפוליות ושל זמני ההמתנה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נוסיף את זה גם להמלצות שלנו מול משרד הבריאות.

טלי פלוסקוב: יש עוד מישהו שרוצה להוסיף?

טלי פלוסקוב: אני מקבלת את ההערות שלכם.

טלי פלוסקוב: אם זה כך תודה רבה שוב לכולם, כמה שפחות פגיעות מיניות, כמה שיותר חיוכים וסיבות לחייך.

טלי פלוסקוב: הישיבה נעולה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.