ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 853, 2017-11-14 09:30

משה גפני: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: אני מבקש לומר, אני לא יודע אם ברצינות או בצחוק, אבל להגיד – אתמול שמעתי בתקשורת שמתנהל משא ומתן בין הממשלה לבין קק"ל.

משה גפני: אחד אמר שהם מעבירים 1.8 מיליארד, אחד אמר 2 מיליארד, אחד אמר 2.2 מיליארד.

משה גפני: לא חשוב, 200 מיליון, זה לא נורא, ואז לא יהיה את החוק ויגיעו להסכמה, ויעבירו כסף אחד לשני והכל בסדר.

משה גפני: אני לא אוהב את זה ואני אתייעץ עם חברי הוועדה מה אנחנו עושים בעניין, נראה אם זה יגיע.

משה גפני: על כל פנים, זה כנראה עולה ביום שני למליאה ואנחנו נצטרך להחליט מה אנחנו עושים עם הדבר הזה, מכיוון שבסופו של דבר, באמת, העמדה של כל חברי הוועדה או רוב חברי הוועדה היתה שצריך שיהיה מיסוי, כי אם יהיה מיסוי אנחנו גם מגינים על העובדים.

משה גפני: גם המציאות הזאת שבה תהיה הפקרות כזאת, שהכל יהיה במשא ומתן של העברת כסף מכאן לשם ומשם לכאן, ובסופו של דבר העובדים עלולים להיפגע.

משה גפני: הם גם לא כל כך מודעים לעניין הזה, מישהו אמר להם שצריך להפגין, אז מפגינים.

משה גפני: אבל אם היו מקבלים את ההצעה הזאת – כי צריך שיהיה מיסוי נורמלי, כמו כל עם ישראל – אז גם העובדים היו שומרים על מקומם.

משה גפני: אני לא אומר מה צריך לעשות, במשך השבוע אנחנו נתייעץ לראות מה עושים, אם אכן ההסכם הזה יבוא לידי מימוש.

משה גפני: בכל מקרה, אני לא חלק מהמשחק הזה, ואם נחליט לעשות משהו אני אשתף את החברים במה אנחנו עושים עם העניין.

מיקי לוי: אם אדוני פתח, אני מבקש לאפשר לי דקה.

מיקי לוי: הממשלה, משרד האוצר – אתם יכולים להגיד מה דעתי על המנכ"ל – עשו שימוש ציני בוועדה הזאת.

מיקי לוי: לקחו את הוועדה הזאת כשוט מול קרן קיימת, ולמרות כל המאמצים שאנחנו עשינו כדי להכניס את זה למסגרת של מיסוי, של סדר, מסתבר שבסוף השורה התחתונה זה כסף.

מיקי לוי: כסף, ולא סדר ולא ראייה עתידית.

מיקי לוי: אני אומר לאדוני, אני מקווה שתהיה שר - - -

משה גפני: לא.

מיקי לוי: אז אם אדוני יישב כאן

מיקי לוי: בעוד שנתיים - - -

משה גפני: מה עשיתי לך רע?

מיקי לוי: אם אדוני יישב כאן בעוד שנתיים, אני מניח שאחרי שההסכם ייגמר, או לשנתיים או לשלוש, נמצא את עצמנו יחד עם היועצת המשפטית באותה סיטואציה בדיוק.

מיקי לוי: במקום לעשות סדר, די, מיסוי וזה הכל, זה מה שיקרה.

מיקי לוי: עשו בנו שימוש ציני, לחצו אותנו, ביקשו ממך להביא אותנו לשעות נוספות - - -

משה גפני: לא, ציני.

משה גפני: את זה אני לא מקבל, כי אני שמתי את זה.

משה גפני: שמתי את זה כי אני חושב שצריך לעשות סדר.

מיקי לוי: בסדר, אני מוריד את המילה "ציני" – עשו שימוש בוועדה, ואחרי שאתה ואנחנו עשינו מאמצים, הנה בחדרי חדרים - - -

משה גפני: נכון, אפילו סנדוויצ'ים הבנו.

מיקי לוי: והקופסה של קרן קיימת תישאר קופסה שחורה ולא כחולה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אנחנו עוברים לסעיף הראשון בסדר היום: בחינת הוספת קריטריונים ושילוב ישובים נוספים בחוק של אזורי עדיפות לאומית והרחבת המסלולים בחוק לעידוד השקעות הון.

משה גפני: הדיון הזה התחיל בעקבות כמה דיונים שהתקיימו כאן בוועדה, אבל קודם כל אני רוצה הקדמה.

משה גפני: מדינת ישראל היא מדינה דינמית כי היא משתנה גם גיאוגרפית וגם מעשית.

משה גפני: יש אזורים שזקוקים לעידוד גם בחוק לעידוד השקעות הון, אבל בוודאי באזורי עדיפות לאומית.

משה גפני: יש שינוי משמעותי באזורים שעליהם אנחנו מדברים בין מה שהיה כשנחקק החוק לבין מה שקיים היום.

משה גפני: זה נראה די אנכרוניסטי כשאנחנו מקיימים דיונים ודברים מתפתחים, אבל לצערנו לא תמיד לחיוב.

משה גפני: למשל, התקיים כאן דיון על מעלות ועל לוד שהם יישובים מעורבים, יישובים שיש בהם אזורים של כאלה שאינם יהודים.

משה גפני: למשל, תרשיחא – אומר ראש העיר ואומרים גם אנשיו שהם לא מקבלים את העידוד בעניין הזה.

משה גפני: זאת אומרת, כאילו יש להם יישוב אחד, וביישוב הזה הם מקבלים מה שמקבל כל יישוב אחר, כאשר במציאות בתרשיחא הם לא יכולים לתת שום דבר.

משה גפני: הם יכולים לתת פה ושם איזה סכומים לפתח, אם רוצים לבנות שם, אבל גם זה מאוד בשוליים.

משה גפני: בעצם יש אפליה לרעה, מכיוון שאזורי עדיפות לאומית לא מתחשבים בחלק הזה.

משה גפני: כך גם בלוד.

משה גפני: היה פה ראש העיר שאמר: יש דברים שאני צריך לקבל בכל מיני נושאים שיעודדו את התושבים, להכשרה מקצועית ולדברים נוספים.

משה גפני: אין לדבר הזה משמעות בתוך החוק וצריך לעשות בעניין הזה איזושהי פעולה.

משה גפני: היה דיון על הבולענים בים המלח, בלי קשר לקציר המלח ובלי קשר להסכם עם כיל.

משה גפני: יש מקומות באזור ים המלח בהם המציאות היא שאדם או בעלים של מלון או אכסניה או של אולם או סתם מקום שהוא יתפרנס ממנו, ופשוט הוא נעלם.

משה גפני: היה שם בולען, וזה פשוט נעלם ואין שום דרך לפצות אותו.

משה גפני: כלום.

משה גפני: כשדיברו על עידוד השקעות הון או על אזורי עדיפות אף אחד לא חשב שיכול לקרות דבר כזה, וזה קרה.

משה גפני: זה קרה ולצערנו הרב גם קורה.

משה גפני: יש דברים שצריך לשנות את המפה הזאת של אזורי עדיפות ולקבוע קריטריונים נוספים.

משה גפני: מקום שבו קרתה תופעה כזאת שהרסה לחלוטין את מקור הפרנסה ואת מקום העבודה של האדם והפרנסה שלו, שזה נמחק, זה פשוט נבלע, אין לזה פתרון.

משה גפני: אני חושב גם שהמפה השתנתה, בין אם אנחנו מדברים על עוטף עזה, אם אנחנו מדברים על גבול הצפון, אם אנחנו מדברים על מקומות שבהם יש היום שוני ממה שהיה לפני שנים.

משה גפני: את כל הדברים האלה אנחנו צריכים לבחון ויכול להיות שבסוף הדיון הזה או הדיון הבא אנחנו נצטרך לשנות את החוק של אזורי עדיפות לאומית ואת החוק לעידוד השקעות הון.

משה גפני: נדמה לי שב-2009 עשיתי את החוק לעידוד השקעות הון.

משה גפני: אגב, אתם לא הייתם פה, אני הייתי.

מיקי רוזנטל: אנחנו חדשים.

משה גפני: חסר לכם ניסיון, מפני שחברי מרכז ליכוד היו פה.

עמר בר-לב: אתה יודע כמה שנים אני צריך להיות בכנסת כדי להגיע לניסיון שלך?

משה גפני: הגיעו חברי מרכז ליכוד והם התנגדו לחוק.

משה גפני: אז הצבענו, ואחרי זה, כשהם הלכו, הצבענו פעם שנייה.

משה גפני: לא חשוב, אבל החוק עבר והוא היה נכון אז.

משה גפני: הטענה היתה על כיל, כי כיל יצא מהחוק לעידוד השקעות הון, כי נטען שהם לא יכולים לקחת את זה.

משה גפני: לשמחתנו הרבה הם לא יכולים לקחת את ים המלח למקום אחר.

משה גפני: אם היו יכולים, הם היו לוקחים.

עמר בר-לב: ניסו להעביר את הקנדים לים המלח במקום את ים המלח לקנדה.

משה גפני: אגב, מחר, ביום רביעי, יש את החוק של ערבה מיינס, והיועץ המשפטי של האוצר לא אישר את זה.

משה גפני: זה נדחה בשבועיים ואני עדיין לא יודע מה לעשות עם העניין הזה.

מיקי רוזנטל: זאת חקיקה פרטית.

מיקי רוזנטל: הם זה בגלל שזה נוגע לגוף ספציפי?

משה גפני: לא יודע, אולי בגלל שלפי דעתו זה מפיל את כל הנושא הזה של ששינסקי עם כיל.

משה גפני: הרי נעשה כאן שקר שאין כדוגמתו - -

מיקי רוזנטל: אני יודע, הרי הייתי פה כל הזמן.

משה גפני: - - הם באו אלינו ואמרו: אל תכניסו אותם, כי אחרת זה יפיל.

משה גפני: גם הבטיחו שיביאו כסף, אבל כסף לא הביאו ואנחנו פשוט נאבד.

משה גפני: אני לא מתכוון לוותר בעניין הזה.

משה גפני: אני חושב שמה שהיה נכון לפני כמה שנים, היום זה השתנה.

משה גפני: מכיוון שזה השתנה, תפקידנו לבחון את שני המקורות הללו, גם אזורי עדיפות לאומית וגם עידוד השקעות הון, ולהתאים את זה למצב הקיים.

משה גפני: אני לא בטוח שנוכל לעשות את כל מה שצריך לעשות בעניין הזה, אבל לפחות את עיקרי הדיון.

משה גפני: לכן אנחנו מקיימים כאן את הדיון.

משה גפני: יש פה מישהו ממעלות?

משה גפני: בבקשה.

<רועי אלרום: אני סמנכ"ל פרויקטים בעיריית מעלות-תרשיחא.

<רועי אלרום: תודה ליושב-ראש על זכות הדיבור הראשונית.

<רועי אלרום: העיוות של מעלות-תרשיחא הוא באמת עיוות מוזר.

<רועי אלרום: מעלות-תרשיחא זה איחוד מוניציפאלי.

<רועי אלרום: אמנם הוא נעשה ב-1993 – אולי מזמן, אבל לא כזה מזמן – אבל אלה שני יישובים נפרדים.

<רועי אלרום: כביש 89 מפריד ביניהם גם גיאוגרפית – האמירה הגיאוגרפית חשובה – ובתרשיחא גרים מוסלמים, נוצרים, ובתוך המוסלמים בדואים שמשרתים בצה"ל.

<רועי אלרום: למעשה אנחנו לא נכללים בהחלטת ממשלה 922.

<רועי אלרום: זאת אומרת, ערבי, מוסלמי או נוצרי בתרשיחא מופלה ביחס לערבי ונוצרי בנצרת.

<רועי אלרום: האפליה הזאת גם מקבלת משנה תוקף כאשר אנחנו רואים יישובים ערבים – בדיון הקודם הגשנו ליושב-ראש ולמנהל הוועדה מסמך – במועצות אזוריות, חלק ניכר מהם יישובים קטנטנים, זכאים לסיוע.

<רועי אלרום: אנחנו רואים את זה במשגב ובמטה אשר – בתוך מועצה אזורית ש-99% ממנה הם קיבוצים או מושבים, לא משנה מה הישות, הם זכאים, ואילו עיר כמו מעלות-תרשיחא, שהיא לא יישוב מעורב, אלא יישוב משותף - יש לנו סגן מתרשיחא, יש לנו משרדים בתרשיחא -לא מקבלת.

<רועי אלרום: אני אסיים באבסורד נוסף, כדי לא לגזול זמן – דווקא משרד הבינוי והשיכון ורשות מקרקעי ישראל רואים בתרשיחא כיישוב נפרד.

עמר בר-לב: אני לא מבין.

עמר בר-לב: בגלל שאתם יישוב מעורב אתם לא זכאים?

<רועי אלרום: כן.

<רועי אלרום: אנחנו לא נכללים בהחלטת ממשלה 922.

משה גפני: זו תמונת המצב, בגלל שמוניציפלית זה יישוב אחד.

<רועי אלרום: אתם יודעים, באזור עדיפות לאומית – זה גם קשור לדיון הכללי – ב"בנה ביתך" ניתנים 50% העדפה לבני המקום.

<רועי אלרום: כלומר, במעלות, בגבעת האורנים – סליחה שאני יורד לרזולוציות כאלה – בני מעלות-תרשיחא מקבלים 50%.

<רועי אלרום: אני וחבר שלי מתרשיחא רשאים ומקבלים עדיפות.

<רועי אלרום: תרשיחא, שבימים אלה יוצאים עם "בנה ביתך", בגלל החלטת רמ"י, מקבלת 100% בני מקום.

<רועי אלרום: כלומר, רק תושב תרשיחא.

<רועי אלרום: תושב מג'דל כרום וג'סר א-זרקא לא יכול לרכוש קרקע, וגם לא ממעלות.

<רועי אלרום: תושב תרשיחא יכול לקנות במעלות, זה בסדר גמור ואני לא מלין על כך, אנחנו חיים כך והכל טוב, אבל אני לא יכול.

<רועי אלרום: כנ"ל בנושא בני מיעוטים המשרתים בצה"ל או בכוחות הביטחון.

<רועי אלרום: הם מקבלים סבסוד מעבר לאזור עדיפות לאומית, אבל במעלות לא.

<רועי אלרום: בגלל החלטות מועצת מינהל רמ"י הכירה בתרשיחא כיישוב ערבי, אבל כשזה מגיע לתקציבים מוניציפאליים לפיתוח, כמו שנעשה בהחלטת ממשלה, זה לא קיים.

<רועי אלרום: זו אפליה משני הכיוונים – גם של ערבים מול ערבים במדינת ישראל וגם כלפינו, כלפי המועצות אזוריות.

<רועי אלרום: את כל זה סיכמנו בשני ניירות עמדה שהגשנו גם לוועדה.

משה גפני: החלטות הממשלה הן מכוח חוק אזורי עדיפות לאומית?

<רועי אלרום: החלטת ממשלה 922 היא מתוקף החלטת ממשלה, כמו החלטת ממשלה לאזורי עדיפות לאומית.

<שגית אפיק: אבל החלטת הממשלה היא מכוח אזורי עדיפות לאומית?

<רועי אלרום: לא.

<רועי אלרום: אני לא מכיר שזה מתוקף ההחלטה הזאת.

<רועי אלרום: יכול להיות שנימקו אותה כך.

<רועי אלרום: גם הקרן לפיתוח הצפון היא לפי החלטת ממשלה.

<שגית אפיק: התשובה היא כן.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, בדיון הקודם אמרנו שיש בסך הכול ארבעה יישובים כאלה – מעלות, לוד, ואני לא זוכר את האחרים – ושאנחנו יכולים לבדוק אם כדאי לשנות את הקריטריונים בקשר ליישובים מהסוג הזה.

מיקי רוזנטל: אין הרבה.

משה גפני: גם עכו, ויש עוד יישוב רביעי.

<קריאה: נצרת.

מיקי רוזנטל: לא, נצרת היא עיר ערבית.

מיקי רוזנטל: בגלל שהמספר הוא יחסית מוגבל, שווה לבחון את זה ואת המשמעויות של זה.

<שגית אפיק: בישיבה הקודמת דיברו על רמלה.

משה גפני: יכול להיות.

<רועי אלרום: אין בחוק מהי עיר מעורבת.

מיקי רוזנטל: בישיבה הקודמת שמעתי שאם זה מתחת ל-18%.

מיקי רוזנטל: מישהו נקב את המספר 18%.

משה גפני: יש קריטריון – כמה אחוזים של לא יהודים צריכים להיות כדי שזה ייקרא יישוב מעורב.

משה גפני: מי נמצא כאן מהממשלה?

<אסף גרינוולד: משרד הכלכלה.

משה גפני: אנחנו רוצים לשנות, כנראה אין חילוקי דעות, באזורי עדיפות לאומית את הקריטריון של עיר מעורבת, שלא יצטרכו החלטת ממשלה כדי לעזור למעלות-תרשיחא.

משה גפני: זה אומר שבאזורי עדיפות לאומית יכללו גם הטבות ליישובים מעורבים.

משה גפני: אנחנו מדברים פחות או יותר על ארבעה יישובים, דבר שהגיע לידי אבסורד, כפי שתיאר רועי אלרום וכפי שהיה בישיבה הקודמת.

משה גפני: סביר להניח שבסוף נרצה, בוודאי בעניין הזה – יהיו נושאים נוספים שאני עוד לא יודע מה הם – להוסיף.

משה גפני: אני רוצה לדעת מה תהיה עמדת הממשלה לזה.

מיקי רוזנטל: ושלא יטעו אותנו או שיחזירו תשובה שאי אפשר, בטענה שלוד היא 20 ק"מ מתל אביב ואיך יכול להיות שניתן פטור ממס.

מיקי רוזנטל: התשובה היא לא.

מיקי רוזנטל: הרי אנחנו מכירים את זה, הם יבואו עם הטיעון הזה.

משה גפני: כדי שלא ניכנס שוב לסאגה הזאת – פטור ממס, אתה צודק.

משה גפני: זה אזור תל אביב ולכן למה שייתנו.

משה גפני: אנחנו לא מדברים על פטור ממס.

מיקי רוזנטל: אני יודע.

מיקי רוזנטל: אנחנו מדברים על אזורי עדיפות.

מיקי רוזנטל: אני אומר שאפשר להוסיף לקריטריון הזה לא רק את היחס בין יהודים לערבים, אלא להוסיף לזה גם מדד סוציו-אקונומי ואז זה מייצר לנו מצב שזה מגביל את זה עוד יותר, שלא יבוא איזה כפר ויגיד שיש פה ארבעה יהודים או ההפך.

משה גפני: לא, ארבעה יהודים זה לא קריטריונים.

מיקי רוזנטל: סתם.

מיקי רוזנטל: בדיחה, הומור.

משה גפני: בוא נתמקד רגע במעלות-תרשיחא.

משה גפני: נניח שהוא יישוב עשיר.

משה גפני: יש שם את תרשיחא, והעירייה מופלית אפליה בעצם העובדה שתרשיחא לא נחשבת כיישוב.

משה גפני: באים ואומרים שאם תרשיחא היתה מנותקת ממעלות היו מקבלים שם הטבות שיש ליוצאי צבא או לכאלה שאינם יהודים או כל הדברים האלה.

משה גפני: תרשיחא לא מקבלת, בגלל שהיא נקראת מעלות.

מיקי רוזנטל: אנחנו אומרים את אותו הדבר במילים אחרות.

מיקי רוזנטל: אני רק אומר שאני מכיר את ההתחכמויות של האוצר.

<שגית אפיק: אין לנו את זה כאן.

<שגית אפיק: אני רוצה להסביר מה זה חוק אזורי עדיפות לאומית.

<שגית אפיק: חוק אזורי עדיפות לאומית הוא בעצם חוק מסגרת שהמטרה שלו היא לעודד פיתוח של אזורים או יישובים שהממשלה החליטה שהם אזורי עדיפות לאומית.

<שגית אפיק: החוק קובע שהממשלה רשאית לקבוע על אזור שהוא עדיפות לאומית מכוח כל מיני שיקולים.

<שגית אפיק: השיקולים שיש כרגע בסעיף הם: מצב ביטחוני; חוסן כלכלי וחברתי ורמת השירותים; תכנון הפריסה של האוכלוסיה; מיקומו הגיאוגרפי של האזור; הצורך בצמצום פערים בין האזור או היישוב לבין אזורים או יישובים אחרים; נטל קליטת העלייה על האזור או היישוב, וכן שיקולים נוספים הנוגעים לצורכי האוכלוסיה באזור או ביישוב שבשלהם יש לעודד פיתוח של אותו אזור או יישוב או קידומו, ובלבד שוועדת הכספים של הכנסת אישרה אותם.

<שגית אפיק: אלה הקריטריונים שיש כרגע לאזור עדיפות לאומית.

עמר בר-לב: מה זה נותן אזור עדיפות לאומית?

<שגית אפיק: אם החליטה הממשלה על אזור מסוים שהוא אזור עדיפות לאומית – היא כמובן צריכה לעשות את זה על בסיס נתונים והנמקות – היא רשאית להחליט על מתן הטבות לאזור עדיפות לאומית.

<שגית אפיק: היא רשאית להחליט על ההטבות.

<שגית אפיק: ההטבות יכולות להיות בתחום החינוך, התרבות, התעסוקה, הרווחה, בינוי ושיכון, תעשייה, חקלאות, תיירות, כל התחומים, והיא רשאית להחליט על סוג הטבות שיכולים להיות מענקים כספיים, העמדת הלוואה, הטבות בשטח הפעולה של משרד ממשלתי מסוים שיצטרך לתת תגבור באותו אזור או לבצע פעילות ייעודית באותו אזור עדיפות.

<שגית אפיק: זה שונה מחוק הטבות המס שאתם חוקקתם כאן, שהוא הטבה נקודתית לתושבים.

<שגית אפיק: אחרי הדיון הקודם הוועדה סברה שנכון ללכת ביחס לאותם יישובים שנכנסים לחוק הטבות המס, אבל זה לא מספיק לפתור את הבעיות שם דרך החוק הזה.

מיקי רוזנטל: או שזה מייצר פער מיישוב סמוך.

<שגית אפיק: מה שהוועדה יכולה לעשות זה: א.

<שגית אפיק: לקרוא להכנסת שיקולים נוספים, קריטריונים נוספים, בדמות עיר מעורבת.

<שגית אפיק: השיקול יכול להיות כללי, הוא לא צריך להיות שיקול נקודתי, כיוון שבסוף אנחנו לא מדברים על הטבות ספציפיות.

<שגית אפיק: בנוסף, הוועדה גם רשאית לומר איזה הטבות היא סבורה שאפשר לתת מכוח חוק אזורי עדיפות לאומית לאזור הזה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: אני חושב שאנחנו צריכים להכניס לשיקולים של הממשלה בעניין של אזורי עדיפות לאומית קריטריון של עיר מעורבת.

משה גפני: יש את הקריטריון למה נקרא עיר מעורבת, כמה אחוזים של כאלה שאינם יהודים נמצאים ביישוב הזה, ואז זה נחשב כמקום של אזורי עדיפות לאומית, מה שמצריך לקבל הטבה מיוחדת לגבי הבעיות שנוצרות מעצם העובדה שמדובר על עיר מעורבת.

משה גפני: בצלאל, למשל לוד.

משה גפני: לא היית כשפתחתי את הנושא – היה פה ראש עיריית לוד, גם ראש עיריית מעלות, והוא טען טענות שהממשלה לא עוזרת לו בדברים ושבגלל היותו עיר מעורבת הוא לא מקבל את הדברים האלה.

משה גפני: אנחנו סבורים – אלא אם כן מישהו אחרת – שצריך להכניס את זה להגדרות של אזורי עדיפות לאומית, הקריטריון של עיר מעורבת.

משה גפני: נציג משרד ראש הממשלה, בבקשה.

<דן להב: אני סמנכ"ל משרד ראש הממשלה.

מיקי רוזנטל: לא נתקלתי בך.

עמר בר-לב: יש בזה גם יתרון שהוא לא נתקל בך.

מיקי רוזנטל: את השם שמעתי.

מיקי לוי: זה סמנכ"לים שממנים ככה - - -

משה גפני: לא, זה משנה למנכ"ל.

<דן להב: אני שייך לדרג המקצועי.

מיקי רוזנטל: אני איש נעים הליכות, סתם יש לי דימוי כזה.

משה גפני: מר להב, אני רוצה לדעת גם איך אתם מיישמים את החלטות הממשלה, אבל אני מבקש לדעת אם גם תהיה לכם עמדה כאשר נבוא ונאמר שאנחנו מבקשים להכניס קריטריון של עיר מעורבת.

<דן להב: קודם כל, עמדה.

<דן להב: נתחיל עם המילה "עמדה", כי בסופו של דבר מפת אזורי עדיפות לאומית היא מפה שקובעת הממשלה.

<דן להב: היא משקפת את מדיניות הממשלה, השרים והדרג הפוליטי בהקשר הזה.

<דן להב: אנחנו יכולים לבוא עם הסברים על חקיקות והמשמעויות שלהן, בסופו של דבר החלטות מתקבלות על-ידי הדרג הפוליטי.

<דן להב: לגבי הסוגיה של ערים מעורבות – זו סוגיה מוכרת ונידונה, ויכול להיות שאפילו תגיע החלטה בגינה בטווח הקרוב.

מיקי רוזנטל: אתם בכיוון הזה?

<דן להב: כן.

מיקי רוזנטל: אחרת אנחנו צריכים - - -

מיקי לוי: דן, כמה זמן?

מיקי רוזנטל: אתה יכול לתת לנו הערכת זמן?

מיקי רוזנטל: כי יכול להיות שאנחנו מתפרצים לדלת פתוחה.

<שגית אפיק: אתם תעשו את זה בלי תיקון של החוק או בלי תיקון של התקנות?

מיקי רוזנטל: תגיד לנו, זמננו יקר מאוד.

מיקי רוזנטל: אם אתם פותרים את זה כבר, אז תגידו לנו.

<דן להב: המסגרת המשפטית הקיימת מאפשרת לתת לעניין הזה מענה.

<דן להב: כרגע המענה, מעבר לעצם ההגדרה, בסופו של דבר השאלה אם מקבלים הטבות או לא מקבלים הטבות היא נגזרת מסוגיה תקציבית.

<דן להב: אנחנו, במסגרת דיוני התקציב שמתקיימים עכשיו, העלינו גם את הסוגיה הזאת.

עמר בר-לב: אבל זו החלטה עקרונית.

עמר בר-לב: קודם זו החלטה עקרונית ואחרי זה עניין התקציב.

מיקי רוזנטל: מר להב, אנחנו מאוד שמחים על התשובה, אנחנו רוצים להבין - - -

משה גפני: יש תשובת סל שאנחנו מקבלים, זו תשובה שכוללת את הכל: עוד מעט יש תקציב, ומכיוון שיש תקציב הבעיות הולכות להיפתר שם.

משה גפני: מכיוון שאני יודע מה הולך להיות בתקציב, אז בעיות לא הולכות להיפתר.

משה גפני: אז בוא נתחיל בזה, בוא נדבר נקודתית על העניין.

משה גפני: נדבר על זה כאילו אין תקציב, נדבר על התקציב כאילו זה לא קיים.

<דן להב: אני מסביר שוב, ברמה המשפטית והמהותית אנחנו מכירים את התביעה ויודעים לתת לה מענה גם במסגרת הקיימת.

<דן להב: זה במישור התיאורטי.

משה גפני: איך?

<דן להב: כבר היום אני יודע לקחת את הקריטריון של ערים מעורבות ואת החלטת עדיפות לאומית לערים מעורבות.

<דן להב: כבר היום - - -

משה גפני: איך?

משה גפני: תראה לי איפה זה היה.

<דן להב: זה לא היה.

<דן להב: אני אומר שאני יודע לעשות את זה, אני לא אומר שעשו את זה.

עמר בר-לב: על סמך הקריטריונים האחרים, למשל סוציו-אקונומי נמוך, אבל לא על סמך הקריטריון הזה.

עמר בר-לב: אנחנו רוצים להוסיף את הקריטריון הזה.

<דן להב: לא צריך לשנות את החוק בשביל זה.

<דן להב: הדבר השני, אתם שואלים אותי: יופי, אז מה עכשיו פרקטית?

<דן להב: אתה יכול, אתה עושה.

<דן להב: אני אומר לכם שגם אני רוצה לעשות.

<דן להב: כדי שאני אעשה אני צריך כסף.

<דן להב: הגשתי בקשה תקציבית בעניין הזה.

<דן להב: אני דווקא נוטה לחשוב שיש סיכוי שהיא תאושר.

<דן להב: אם היא תאושר, גם תגיע החלטה בנושא.

משה גפני: לך יש התנגדות שנוסיף כאן, בסעיפים של אזורי עדיפות לאומית, גם יישוב מעורב שיש בו יהודים וערבים?

<דן להב: בקריטריונים יש הרכב אוכלוסיה ופריסה.

<שגית אפיק: תכנון פריסה של האוכלוסיה.

<שגית אפיק: זה לא בדיוק ערים מעורבות.

מיקי רוזנטל: זה ליד.

מיקי רוזנטל: הרי זה לא מזיק לכם וגם לא מחייב אתכם.

מיקי רוזנטל: אתם לא חייבים לתת.

בצלאל סמוטריץ': אבל למה הוא צריך לתת תשובה?

בצלאל סמוטריץ': קודם הוא אמר שעדיפות לאומית זה עניין של מדיניות של הדרג הפוליטי הנבחר.

בצלאל סמוטריץ': עם כל הכבוד, אני מאוד מעריך את מר להב, באופן אישי, והוא יודע את זה, אבל לא חושב שלגיטימי לשאול אותו את השאלה מה עמדתו ומה לא עמדתו.

מיקי רוזנטל: שאלנו אם זה מפריע לו אם נוסיף - - -

בצלאל סמוטריץ': הוא, לא מפריע לו כלום.

משה גפני: אנחנו אנשי שלום.

בצלאל סמוטריץ': אמרתי את זה לשבחו.

בצלאל סמוטריץ': הוא אמר יפה בתחילת הדרך שמי שקובע עדיפות לאומית זה הדרג הפוליטי.

משה גפני: רגע, אני מתחיל עם שלום, אז למה אתה מפריע לי?

משה גפני: אנחנו רוצים לנסות להגיע להסכמות עם הדרג המקצועי.

משה גפני: אני יודע – וזה הדיון – שבסופו של דבר החלטה בעניין הזה של חקיקת חוק או שינוי חוק, הוא בידיים שלנו.

בצלאל סמוטריץ': אני שואל אותך באמת למה הדרג המקצועי הוא רלוונטי, זה נטו עניין של מדיניות.

משה גפני: מפני שאם הוא בא ואומר אנחנו סבורים שאתם צודקים – החקיקה היא הרבה יותר קלה.

מיקי רוזנטל: אם הוא מתנגד לזה וכרגע אין קריטריון מפורש כזה - - -

בצלאל סמוטריץ': האם לגיטימי לשאול אותו אם הוא חושב, לצורך העניין, שנכון לתת עדיפות לאומית ביהודה ושומרון או לא?

בצלאל סמוטריץ': זו שאלה פוליטית, זה לא קשור אליו.

מיקי רוזנטל: לא, זו שאלה טכנית.

בצלאל סמוטריץ': מה זה קשור?

בצלאל סמוטריץ': זה לא עניין מקצועי.

בצלאל סמוטריץ': אם אתה חושב שערים מעורבות עומדות באתגרים מסוימים ואתה רוצה לתעדף, זו החלטה פוליטית.

משה גפני: בניגוד ליהודה ושומרון, שזו באמת שאלה של מדיניות, כי צריך לקבל במדיניות וזה לחלוטין לא נוגע לדרג המקצועי.

מיקי רוזנטל: אלה הקריטריונים.

משה גפני: זה משהו אחר.

משה גפני: מכיוון שפה הוא יכול לומר: אתם עולים פה על מוקש, מקצועית זה לא נכון.

משה גפני: למה זה לא נכון?

משה גפני: צריך לדבר על פריסת התושבים, צריך לדבר על חלוקה גיאוגרפית, צריך לדבר על דברים אחרים.

משה גפני: החלוקה של לתת אזורי עדיפות ליישובים שהם יישובים מעורבים, לא נכונה מקצועית.

משה גפני: אנחנו יכולים לקבל החלטה אחרת, אבל חשוב לנו לדעת את דעתו.

משה גפני: הוא אומר: אני סבור שההחלטה הזאת היא החלטה מקצועית, היא נכונה.

משה גפני: אותו הדבר לגבי מעלות-תרשיחא, אותו הדבר לגבי עכו, אותו הדבר לגבי לוד.

משה גפני: אני לא זוכר את היישוב הרביעי שדיברנו עליו בישיבה הקודמת.

בצלאל סמוטריץ': רמלה.

מיקי רוזנטל: הוזכרה רמלה, אני לא בטוח שהיא עונה לקריטריון הזה, כי האחוז שם שונה.

משה גפני: אני לא בטוח שזה רמלה, אבל זה לא חשוב, אנחנו לא מדברים ספציפית על מקום מסוים.

משה גפני: אלה המקומות שהביאו אותנו לדיון הזה.

משה גפני: ואז אני שואל את דן להב אם מבחינה מקצועית הדבר הזה הוא נכון.

משה גפני: הוא אומר שזה נכון, אבל הוא גם אומר:

משה גפני: בין כה וכה אנחנו עובדים על זה, אני לא יודע אם יהיה כסף ליישום הדבר הזה.

משה גפני: הוא מקווה שכן, נראה לו שכן.

בצלאל סמוטריץ': מה המשמעות?

בצלאל סמוטריץ': הרי לפי מה שאמרה קודם היועצת המשפטית גם אם נתקן את החוק, אין לזה משמעות מעשית, כי בסוף בהתאם לחוק הזה תוכל למשל לקבוע באיזה תחומים היא נותנת עדיפות לאומית.

בצלאל סמוטריץ': יכול להיות שהיא תחליט ואחרי החוק הזה בכל מקרה תצא החלטת ממשלה.

משה גפני: בצלאל, אחרי שיש את זה בחוק, התקדמנו.

בצלאל סמוטריץ': אני מבין, אני רק רוצה להבהיר את התהליך.

מיקי רוזנטל: זה טכנית, זה לא מחייב.

<דן להב: ההגדרות של החוק הן הגדרות כלליות ורחבות ומכילות גם את הצורך לתת מענה.

<דן להב: למשל איו"ש, שמעניין את חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ – הוא יודע שהעברנו החלטה על זה.

<דן להב: הוא יודע מצוין שהעברנו החלטה על איו"ש.

<דן להב: בחוק כתוב משהו על איו"ש?

<דן להב: לא כתוב.

<דן להב: כתובים קריטריונים של שיקולים ביטחוניים-חברתיים, ועל בסיס השיקולים הרחבים האלה אפשר היה לתת מענה לאיו"ש.

<דן להב: באותו אופן, על בסיס השיקולים הקיימים, ניתן לתת מענה ליישובים מעורבים.

משה גפני: לא נכון.

משה גפני: זאת אומרת כן נכון, אבל לא מדויק.

משה גפני: למה?

משה גפני: בגלל שאת יהודה ושומרון אפשר להכניס לקריטריונים הקיימים.

<דן להב: גם את היישובים המעורבים.

משה גפני: לא.

משה גפני: תראה לי איפה, תסביר.

<דן להב: מכיוון שאמרתי לך שאנחנו בעד - - -

משה גפני: בסדר, אבל היום יש ממשלה שהיא בעד, אבל מחר תהיה ממשלה שהיא לא בעד.

מיקי רוזנטל: זו שאלה של חקיקה.

<דן להב: זו בדיוק הנקודה – אם הממשלה לא תהיה בעד, היא לא תיתן.

משה גפני: לפי דבריך זה נמצא, אני לא מוצא את זה.

משה גפני: אבל אם זה נמצא, למה זה לא בהחלטת הממשלה?

<דן להב: אני אשאל אותך שאלה מכיוון אחר - - -

משה גפני: לא, לא, אל תשאל אותי.

משה גפני: קודם תענה לי – למה זה לא בהחלטת הממשלה?

משה גפני: כמו כל יהודי, שאלה בשאלה.

<דן להב: הזכרת את העיר לוד.

<דן להב: איפה אתה מוצא את העיר לוד מופיעה בחוק אזורי עדיפות לאומית?

<דן להב: אתה לא מוצא את העיר לוד, אבל לאורך השנים העברנו לפי החלטת עדיפות לאומית לעיר לוד כ-200 מיליון שקל ואפילו יותר בדברים אחרים.

<דן להב: זה בלי שהמילה "לוד" מופיעה", כי הקריטריון, אם בונים אותו נכון, יודע להכיל גם את העיר לוד.

<דן להב: היופי דווקא בזה שהחקיקה רחבה וחכמה ומכילה את המענה לכולם.

<דן להב: אתם רוצים לכתוב פרטנית?

<דן להב: תכתבו פרטנית, אבל אני אומר לכם שלא צריך.

<דן להב: בדיוק לגבי מעורבים – בדקתי את זה משפטית.

<דן להב: שאלתם אותי אם נכון, אמרתי כן.

<דן להב: אמרתי שלא רק זה, אנחנו רוצים לעשות.

<דן להב: אם אני אומר לכם שאני רוצה לעשות, סימן שכבר בדקתי את זה משפטית עם גורמי המקצוע הרלוונטיים במשרד המשפטים ואצלי במשרד.

<דן להב: אני אומר לכם שאפשר ולא צריך לכתוב את זה.

<דן להב: כבר היום, מתוקף החלטת ממשלה, אפשר לתת מענה.

<דן להב: אתם רוצים לכתוב, תכתבו, אני רק אומר שאני לא צריך את זה, אני יודע לתת מענה גם היום.

בצלאל סמוטריץ': הוא אומר שהוא בדק עם משרד המשפטים.

בצלאל סמוטריץ': משרד המשפטים לא צריך חוק, מה שהוא רוצה – זה החוק.

משה גפני: אני מכיר את ההחלטה לגבי לוד.

בצלאל סמוטריץ': יש עוד משהו?

משה גפני: כן, הבולענים.

<דן להב: אגב, מעלות על המפה לגמרי בהקשר למה שאמרתי.

<דן להב: אנחנו מכירים את זה.

משה גפני: למה אתה מתלונן?

משה גפני: הוא אומר שאתם על המפה.

<רועי אלרום: אנחנו לא מתלוננים - - -

משה גפני: אני מתלונן.

<רועי אלרום: אני הולך לומר משהו שאולי יפגע בי, אבל אני אנסה שלא יפגע בי.

<רועי אלרום: דן אמר - - -

<דן להב: אמרתי שאנחנו רוצים לתת מענה ליישובים מעורבים, זה כולל את מעלות.

<רועי אלרום: לפני כארבעה חודשים הוזמנו – ראשי הערים והצוות המקצועי – לדן והיה דיון.

<רועי אלרום: אבל – וזה בסדר, אני מניח שלדן יש עוד משימות, לא פחות חשובות אם לא יותר, ואני לא ציני.

<רועי אלרום: אנחנו גם מאמינים לדן, הוא לא פוליטי והוא גם מאוד ותיק, אני מכיר אותו עוד כשהייתי ילד במשרד, כי עבדתי שם – צריך את ועדת הכספים פה, עם הכלים הפרלמנטריים שלה בנוסף.

<רועי אלרום: לא הייתי מוריד את זה מסדר-היום, לצד העבודה שאומר פה דן, ואני מאמין בצדק, שהיא קיימת.

<רועי אלרום: לא הייתי מוריד את זה מסדר-היום.

משה גפני: יש תופעה שאי אפשר להכניס אותה לחוק.

משה גפני: אנשים מתלוננים אצלנו על בעיות מאוד קשות ואנחנו משתכנעים ועושים דיון, אבל כשאתם – נציגי הממשלה – מגיעים, הם כבר לא כל כך חזקים בטענות.

משה גפני: יש להם טענות מאוד קשות.

משה גפני: אומר לי שלמה בוחבוט – הם על המפה, אני יודע שהם על המפה.

משה גפני: מאיפה אני יודע להגיע אליהם?

משה גפני: הם על המפה.

משה גפני: הוא אומר לי שאם תרשיחא היתה יישוב נפרד, הם היו מקבלים דברים אחרים, הרבה יותר ממה שהם מקבלים היום כשתרשיחא צמודה למעלות.

משה גפני: אין קריטריון כזה שצריך להתחשב בעובדה הזאת של מעלות-תרשיחא אם זה לא כתוב.

משה גפני: זה שאתה יכול לעזור להם, ואתה עוזר להם – אני מאמין שאתה עוזר להם – זה בסדר גמור, אבל אנחנו רוצים לתפוס את השור בקרניו.

<דן להב: רועי, אתה יכול לספר לחברי הכנסת למה זומנת אלינו?

<דן להב: באיזה מסגרת?

<דן להב: תחת ערים מעורבות, נכון?

מיקי רוזנטל: אני חושב שהדיון הוא אחר.

מיקי רוזנטל: אין מניעה לחוקק את זה, אנחנו חושבים שזה ראוי.

מיקי רוזנטל: אתה לא מתנגד, אז חבל להשחית מילים.

משה גפני: אני משבח את העבודה - - -

מיקי רוזנטל: ואתם עוזרים, אנחנו שמענו ואנחנו גם יודעים.

משה גפני: אנחנו מכבדים את העבודה שאתה עושה, אנחנו מעריכים את זה.

משה גפני: אנחנו יודעים שלממשלה יש סדרי עדיפויות, לא תמיד מה שאנחנו מדברים עכשיו נמצא בראש סדר העדיפות.

משה גפני: עדיין אין תקצוב לעניין הזה.

משה גפני: ביקשת, אתה מעריך שתקבל, אני גם מקווה שתקבל, אבל יכול להיות שלא.

משה גפני: אנחנו סבורים שלהגיד את הנושא הזה באופן פרטני הוא דבר נכון ואנחנו נעשה את זה, ואני מבקש שאתם לא תתנגדו, שזה גם יתווסף.

משה גפני: חשוב גם שזה יהיה בחוק של אזורי עדיפות לאומית, לפיו אנחנו גם מתחשבים בעובדה של יישובים מעורבים על-פי הקריטריונים שלכם.

משה גפני: זה לא שאנחנו ממציאים שתעזרו ליישוב מסוים או ליישוב אחר.

משה גפני: שזה יהיה בעניין לפי הקריטריונים שלכם .

משה גפני: לגבי הבולענים – יש כאן מישהו שרוצה לדבר על העניין הזה?

משה גפני: אוקיי, אני אדבר.

משה גפני: אין דרך לעזור בעניין.

משה גפני: הם באו לפה וביקשו גם הטבות במס, שאין לזה קשר לעניין הטבות במס ולא כלום.

משה גפני: גם לא מדובר בציבור גדול שם, אבל כל האזור הזה נפגע באופן חמור מהעובדה שיש שם בולענים.

משה גפני: אנשים איבדו את מקור פרנסתם – יש מקומות של תעסוקה, של תעשייה, של תיירות, של מסחר - - -

מיקי רוזנטל: תחנת דלק.

משה גפני: המקומות האלה נפגעו באופן דרמטי.

משה גפני: יש לכם דרך לעזור להם?

<דן להב: אני חייב להגיד שלמיטב ידיעתי הנושא נמצא בטיפול.

<דן להב: זה לא קשור לנושא של עדיפות לאומית.

<דן להב: כשיש בעיה אמיתית אתה לא צריך עדיפות לאומית, אתה נותן מענה לבעיה.

<דן להב: זה בסמכות הממשלה לעשות באופן רגיל.

<דן להב: אני אישית נמצא בניגוד עניינים שם, יש לי משפחה שם, ולכן אני לא עוסק בסוגיה ולא מכיר את הפרטים.

<דן להב: למיטב ידיעתי יהיה מענה.

משה גפני: בחוק עידוד השקעות הון?

מיקי רוזנטל: אבל זה נזקי טבע.

מיקי רוזנטל: לדעתי זה כן בחוק.

משה גפני: אבל אף אחד לא עוזר להם.

משה גפני: ישבו פה שני ראשי המועצות והם אומרים באופן חד-משמעי שלא עוזרים להם.

משה גפני: אנחנו נראים מדינה מאוד אכזרית, כי כשהעסק נוסע - - -

<דן להב: צריך לבדוק את זה.

<דן להב: למיטב ידיעתי מטפלים בה.

<דן להב: כאמור, אני אישית לא יודע את הפרטים, אבל עד כמה שאני יודע זה כן מטופל.

מיקי רוזנטל: היה איזשהו צוות בין-משרדי של תיירות ומשרד הכלכלה, אבל אני לא יודע אם הגישו המלצות.

מיקי רוזנטל: אין ספק שיש שם פגיעה משמעותית.

מיקי רוזנטל: נזקי טבע מוזכרים בחוק אזורי עדיפות לאומית?

<שגית אפיק: לא.

<שמעון דניאל: אני מנכ"ל החברה להגנת ים המלח.

<שמעון דניאל: אני זרוע ביצוע, לא מייצג את האזור, אבל אני יודע שבימים אלה מקודמת החלטת ממשלה שהכותרת שלה היא סיוע ליישובי ים המלח.

<שמעון דניאל: הבסיס להחלטה הזאת הוא מתן מענה לנזקים שנגרמים כתוצאה מתופעת אי-יציבות הקרקע, ובכלל זה הבולענים, כי זו התופעה.

<שמעון דניאל: ההחלטה אמורה לתת מענה לבעיות נקודתיות, מאוד ספציפיות, שיש באזור.

<שמעון דניאל: מענה כולל – לא, אבל בעיות נקודתיות, כמו בנושא חקלאות, תיירות, התיישבות וכד'.

<שמעון דניאל: ההחלטה מקודמת בימים אלה על-ידי משרד רה"מ.

<שמעון דניאל: אני לא יודע אם זה נותן מענה לשאלה שלכם מבחינת החוק, שזה מסדיר את זה לאורך זמן, מה שאולי נכון לעשות, אבל זו החלטה שלכם.

משה גפני: אנחנו לא מדברים על ים המלח, כדי שלא יהיה לך ניגוד עניינים, אבל אזור שנפגע באופן תמידי מנזקי טבע או מדברים דומים, האם אין מקום להכניס קריטריון כזה?

<דן להב: אמרתי, במקרים שיש לך נזק, כמו למשל שהיתה מלחמה, צוק איתן למשל.

<דן להב: מה המשמעות של עדיפות לאומית?

<דן להב: עדיפות לאומית באה לומר שהממשלה רוצה לתעדף אזור מסוים כי מדיניותה העקרונית היא לחזק אותו, לא בהכרח כי מגיע לו.

<דן להב: יכול להיות למשל שציוני הבגרות בעוטף עזה הם מצוינים, אבל בכל זאת רוצים לתת שם אקסטרה שעות אנגלית.

<דן להב: למה?

<דן להב: ככה, כי זאת מדיניות הממשלה לחזק את האזור.

<דן להב: במקום שיש בו מצב אמיתי שיש הפרש, נניח מקום אחר שיש בו ציוני בגרות נמוכים, אתה יכול לתת יותר שיעורי אנגלית, לא צריך בשביל זה עדיפות לאומי, כי מגיע להם, כי הם במצב אחר.

<דן להב: אותו דבר במקום שיש בו נזק כלשהו, משהו שמאפיין אותו בשונה ממקום אחר - -

משה גפני: נזק תמידי.

<דן להב: - - אפשר לתת מענה.

<דן להב: לא צריך בשביל זה עדיפות לאומית, אלא אפשר לתת מענה במסגרת טיפול בנזק.

משה גפני: מה זה אפשר לתת?

משה גפני: אבל בינתיים אנשים התמוטטו שם ולא מתקדם כלום.

<דן להב: יכול להיות שכן, אני אומר שאני לא יודע.

<דן להב: אם זה מתקדם או לא מתקדם, אני אישית לא יודע לענות על זה.

משה גפני: אבל למה זה לא יכול להיכנס בחוק של עידוד השקעות הון או אזורי עדיפות?

משה גפני: יהיה כתוב שבמקום שבו יש נזק באופן קבוע, נזק טבע באופן קבוע, לא נזק שקורה סתם בגלל מלחמה או בגלל פעולה אחרת שקרתה באופן חד-פעמי, אלא שכשיש נזק באופן קבוע זה נכנס באזורי עדיפות לאומית.

משה גפני: לפי מה שכתוב בחוק של אזורי עדיפות לאומית יש עניין למדינה לסייע לאזור הזה, כדי שהאזור הזה לא ייפול.

מיקי רוזנטל: הבעיה היא כזאת – הרי המדינה לא הכירה בזה כנזק טבע, אלא כמעשה ידי אדם.

מיקי רוזנטל: ההערכה היא שהבולענים נגרמו בגלל פעילות של כיל, שזה 20%, ו-80% זה בגלל הפסקת ההזרמה בירדן.

מיקי רוזנטל: התוצאה היא ממעשה ידי אדם ולא נזק טבע.

מיקי רוזנטל: נזקי טבע לא יעזרו לנו, כי הממשלה לא הכירה בזה כנזק טבע.

משה גפני: אני רוצה להקים צוות של הוועדה לעניין הנושא של כיל וקציר המלח.

משה גפני: אני רוצה שבצוות הזה יהיה נציג מכל סיעה, גם מהקואליציה וגם מהאופוזיציה, ושמיקי רוזנטל יעמוד בראשה.

משה גפני: יש בעיה שהוועדה תחליט על העניין הזה?

מיקי לוי: לא, אפילו ברצון, כי הוא הכי מבין בזה.

מיקי לוי: הוא צלל לזה.

מוסי רז: אחרי המצגת אתמול, הוא יכול לעמוד בראש כיל.

מיקי רוזנטל: הם מוכנים לשלם הרבה כסף כדי שאני אעמוד בראשם.

משה גפני: הצוות יעקוב אחרי מה שקורה ואם יתברר שיש דברים שהוועדה צריכה להתכנס ולקבל החלטות בעקבות הפעילות של הצוות, אנחנו נתכנס ואתה תצטרך להציג את הדברים.

משה גפני: נזמין את נציגי הממשלה ונצטרך לקבל החלטה.

משה גפני: לאחר שזה עלה כאן בוועדה בכמה ישיבות, אסור לנו להשאיר את המצב כך.

משה גפני: יש ויכוח גם על העובדות וגם על הנתונים האלה.

משה גפני: אני סבור שזאת הדרך שבה צריך לפעול.

משה גפני: לכל אחת מהסיעות בוועדה יהיה נציג בצוות הזה ומיקי רוזנטל יעמוד בראשו.

משה גפני: אני מאחל לך בהצלחה.

מיקי רוזנטל: תודה.

משה גפני: לנו זה מאוד חשוב, לוועדה זה מאוד חשוב, זה חשוב לעם ישראל, שלא ניפול עם העניין הזה כמו שנפלנו עם דברים אחרים שלא שמו לב אליהם בדרך.

משה גפני: שיהיה בהצלחה.

משה גפני: נזכרתי עכשיו שהייתי צריך להגיד את זה בתחילת הישיבה, אבל בסוף נפלתי לים המלח והבנתי שאני צריך לעשות את זה.

מיקי רוזנטל: תודה על האמון.

מיקי רוזנטל: אדוני, זה לא נזק טבע.

מיקי רוזנטל: זה לא מוכר על-ידי הממשלה כנזק טבע, כי זה מעשה ידי אדם.

מיקי רוזנטל: לפיכך צריך למצוא איזה קריטריון אחר, כי הסיבה היא הפסקת ההזרמה מהירדן.

מיקי רוזנטל: אנחנו צריכים את המים ולכן הופסקה הזרימה.

מיקי רוזנטל: בנוסף הפעילות של כיל והבריכות.

משה גפני: מה שאני מבין, גם באזורי עדיפות לאומית וגם בעידוד השקעות הון לא רלוונטי בכלל איך זה קרה.

משה גפני: אבל המציאות היא שלמדינה יש עניין שהאזור הזה לא ייפול.

משה גפני: זה אזורי עדיפות לאומית וזה עידוד השקעות הון.

משה גפני: אנחנו מעוניינים לעודד השקעות הון במקומות שבהם זה ראוי לעידוד, ואנחנו מעוניינים שהמדינה תשקיע באזורי עדיפות לאומית בכל מיני נושאים שהם רלוונטיים לעניין הפגיעה.

משה גפני: זה שקוראים לזה נזק טבע או שזה דבר שנעשה על-ידי אדם, זה לא רלוונטי.

משה גפני: יש עניין למדינה שאזור ים המלח לא ייפול.

משה גפני: הוא הולך ליפול.

משה גפני: הוא הולך ליפול בגלל הבולענים, ולא חשוב למה זה קרה.

משה גפני: זה שיש לו שם אכסניית נוער שנפלה לתוך בולען לא אשם בעניין הזה ולשלם לעצמו, אלא המדינה צריכה להיות בעניין.

משה גפני: זאת מדינה נחשלת, מדינה שלוקחת מקום כמו ים המלח, שיש שם תיירות בסדר גודל גדול, יש שם בתי מלון, יש פעילות, גם אני באופן אישי חושב שיש שם פעילות שהיא חשובה מאוד ואנשים מגיעים לשם, ואנחנו עומדים מהצד.

משה גפני: אנחנו אומרים שהולכת להיות החלטת ממשלה – תודה רבה.

משה גפני: אנחנו מדברים על מעשה שהוא כבר כמה שנים, לפי דעתי עוד מעט לא יהיה מה לשקם שם, אנשים לא ילכו לשם.

משה גפני: כלומר, מה שנפל – נפל, ומכיוון שהוא לא קיבל עידוד הוא הלך למקום אחר בארץ.

משה גפני: לכן אני חושב שצריך להכניס את זה – אני לא יודע באיזו נוסחה, צריך לנסח את זה משפטית, לעשות את זה בהסכמה, אבל זה צריך להיכנס לחוק הקבוע של אזורי עדיפות לאומית.

משה גפני: זה לא רק ים המלח, מחר זה יכול להיות במקום אחר.

משה גפני: מדינה מתוקנת לא משאירה דבר כזה באוויר.

משה גפני: יכולה להיות החלטת ממשלה, זה בסדר גמור – לפחות זה – אבל אנחנו עוסקים עכשיו במכלול העניין ואני חושב שהיה צריך שנחוקק את זה באופן מסודר.

משה גפני: אתה מתנגד?

<דן להב: אני נגוע בניגוד עניינים ואני לא יכול להשיב.

משה גפני: אה, נכון.

משה גפני: אין לי דוגמה אחרת, חיפשתי דוגמה אחרת.

<דן להב: אבל אני אעביר את המסר לגורמים הרלוונטיים שעוסקים בזה.

משה גפני: אז שידברו איתי.

משה גפני: אני חושב שזה כן נכלל בתוך העניין הזה, היות שמדובר כאן על כללים שהם כלליים יותר.

<שמעון דניאל: המצוק החופי זה דוגמה טובה, ואין ניגוד עניינים.

<דן להב: למצוק החופי דווקא ניתן מענה.

<שמעון דניאל: היושב-ראש רצה משהו דומה שהוא לא בניגוד עניינים.

מיקי רוזנטל: דן, זה מדהים, אני כל הזמן נתקל בשם שלך.

מיקי רוזנטל: תיזהר, עכשיו אנחנו חברים.

מיקי רוזנטל: הבנתי שאתה עם היד על השיבר.

משה גפני: דן, אצלך בחדר תשים אות אזהרה, עכשיו הוא בראש הצוות.

<דגן יראל: תודה על זכות הדיבור.

<דגן יראל: אני ממחלקת הקרקעות, התכנון והבנייה בתנועה הקיבוצית.

<דגן יראל: בנושא הבולענים – חבר הכנסת ברושי, שהוא חבר הוועדה, מלווה את העניין הזה לפני ולפנים.

<דגן יראל: אנחנו בתנועה מלווים שני קיבוצים שסובלים מהנושא הזה בצורה קיצונית, במיוחד עין גדי.

<דגן יראל: אני מכיר את ההחלטה שהממשלה רוצה לקדם, אני חושש שאני פחות אופטימי ממה שהוצג פה.

<דגן יראל: המסר צריך להיות שזה בפירוש סימן שאלה להתיישבות במקום הזה.

<דגן יראל: הנזקים הם אדירים והם שמים סימן שאלה אדיר על היכולת להמשיך ולהתיישב באזור, וזה אפילו לא קשור לקיבוץ או לא קיבוץ.

<דגן יראל: יש עניין להתיישבות במקום הזה.

<דגן יראל: באיזשהו אופן התוויתי איזשהו מונח שיכול להיות שמי שירצה יוכל לאמץ אותו באזורי עדיפות שנקרא "קו עימות גיאולוגי".

<דגן יראל: זה בפירוש סוגיה גיאולוגית, ולא משנה מי אחראי ומי לא אחראי.

<דגן יראל: חייבת להיות התגייסות אדירה כדי למצוא פתרונות לאזור הזה, כי הוא על סף קריסה גם כלכלית, גם תיירותית וגם של ההתיישבות.

מיקי רוזנטל: דן, אתה טוען שאתה בניגוד עניינים בעניין הזה, מי כן מטפל בזה?

<דן להב: להערכתי סמנכ"ל אחר במשרד.

מיקי רוזנטל: כי הסיור הראשון של הצוות יהיה במשרד ראש הממשלה.

משה גפני: מי הסמנכ"ל?

<דן להב: סמנכ"ל כלכלה אמיר ברקן.

<דן להב: אני צריך לבדוק שזה אכן הוא.

משה גפני: תבדוק ותודיע לנו.

מיקי רוזנטל: אנחנו רוצים לראות איך אנחנו מקדמים את הנושא של הבולענים בדחיפות.

<גונן לצטר: אני סמנכ"ל בחברת וויפרו גבעון.

משה גפני: מה זו החברה הזאת?

<גונן לצטר: חברת וויפרו גבעון היא חברה תעשייתית שנמצאת באזור התעשייה צור שלום בקרית ביאליק.

<גונן לצטר: אני רוצה להעלות פה עניין שטרם נידון פה הבוקר ולדבר גם על הנושא של התעשייה.

<גונן לצטר: כפי שאמרתי, אנחנו שוכנם באזור התעשייה צור שלום, 400 מטרים מגבול הגזרה של אזור עדיפות לאומית.

<גונן לצטר: נכון להיום, כיוון שזה המיקום שלנו, כמובן שאיננו זוכים להטבות מכוח חוק עידוד השקעות הון.

<גונן לצטר: מדינת ישראל מוכנה להשתתף במימון של העברת המפעל 400 מטרים צפונה על מנת שניכנס לקריטריון.

משה גפני: איפה זה בדיוק?

<גונן לצטר: בקרית ביאליק.

<גונן לצטר: כמובן שמדובר בהקצאת משאבים לא יעילה, זו הוצאה כבדה מאוד.

משה גפני: למה אתה חושב שהמדינה צריכה לעזור בעידוד השקעות הון במקום שלכם?

משה גפני: למה לא בחולון?

<גונן לצטר: ראשית, אזור קרית ביאליק או אזור הקריות זה פריפריה רכה, אמנם זה לא עומק הפריפריה, אבל לא מדובר במרכז הארץ.

משה גפני: מה זה שונה מאזור התעשייה בחולון?

<גונן לצטר: זה שונה בכמה מובנים.

<גונן לצטר: ראשית, באזור התעשייה בחולון, כפי שקורה באזור התעשייה שלנו, יש מעבר מתעשייה למסחר ושירותים.

<גונן לצטר: את זה אנחנו רואים גם באזור התעשייה אצלנו.

<גונן לצטר: המפעלים פשוט יוצאים החוצה או נסגרים מסיבות כאלה ואחרות ואזורי התעשייה בחלקים רבים בארץ הופכים להיות אזורים של מסחר ושירותים.

<גונן לצטר: השאלה היא אם זה משהו שמדינת ישראל רואה בעין יפה ורוצה בזה.

מיקי רוזנטל: כמה אנשים עובדים במפעל?

מיקי רוזנטל: שנדע את סדרי הגודל – אם זה מפעל של מאות, אלפים.

<גונן לצטר: אנחנו מעסיקים 250 עובדים בשני אתרים באזור התעשייה בקרית ביאליק.

משה גפני: מאיפה העובדים?

<גונן לצטר: עובדים מכל אזור הצפון, גם מאזור הקריות, גם מהמגזר הערבי, מהכפרים הסמוכים, גם מכרמיאל, גם משלומי, גם ממעלות, מכל אזור הצפון.

<גונן לצטר: כמובן שחלק גדול מהעובדים הם ממש מהפריפריה.

<גונן לצטר: אזור התעשייה בקרית ביאליק, כמו אזורי תעשייה רבים, עובר תהליך עמוק של חיסול התעשייה.

<גונן לצטר: או שהתעשייה נסגרת או שאותם נכסים שקיימים שם הופכים להיות נכסים של מסחר ושירותים.

<גונן לצטר: באופן טבעי נכסים של מסחר ושירותים מעסיקים פחות אנשים, סובלים מפריון נמוך יותר, דבר שהיום הוא מאוד חשוב למשק הישראלי.

משה גפני: מה זאת אומרת שהתעשייה נסגרת?

משה גפני: אין תעשייה בארץ?

<גונן לצטר: אני אומר שאזור התעשייה היום במהותו הוא כבר לא אזור תעשייה.

משה גפני: אתה מדבר ספציפית על האזור שלכם או שאמרת עכשיו אמירה כללית מאוד מפחידה?

<גונן לצטר: אני מדבר על אזורי תעשייה בכלל ואני מדבר על אזור התעשייה צור שלום שאותו אני מכיר.

<גונן לצטר: היום אנחנו, כמפעל תעשייתי שנמצא בתוך אזור התעשייה הזה, למעשה לא מצליחים לזכות לשום הטבה מהמדינה, אף-על-פי שאנחנו חברה יצואנית שמעסיקה הרבה מאוד אנשים ומשקיעה בטכנולוגיה.

<שגית אפיק: ואתם נמצאים בתוך תחומי האזורים של המפה של חוק עידוד השקעות הון?

<גונן לצטר: אנחנו 400 מטרים מגבול הגזרה.

<גונן לצטר: 400 מטרים.

משה גפני: כלומר, אם אני אצא 400 מטרים, אני כן אהיה.

<גונן לצטר: לא רק שאני אצא 400 מטרים, המדינה גם תממן לי את המעבר.

מיקי רוזנטל: חייבים לקבוע קריטריונים, אתה מבין את זה, אחרת כולם יהיו זכאים ואז אין משמעות למענק.

מיקי רוזנטל: איפה שלא נשים את הקו, תמיד יהיה אחד שיהיה קרוב ויגיד: אם יזיזו אותי קצת.

מיקי רוזנטל: יש אחד שהוא במרחק קילומטר ואומר לעצמו למה שהוא לא יזוז.

מיקי לוי: עמק המעיינות למשל - שכונה אחת, לפעמים בית, רחוב אחד שהוא כן והשני לא.

מיקי לוי: אנחנו, כמחוקקים, לא נצליח לצאת מזה.

מיקי רוזנטל: עוד מילא, הוא קרוב, אבל יבואו אחרים ויגידו אני 800 מטרים.

מיקי רוזנטל: זה לא עניין טכני.

מיקי רוזנטל: החוק הזה נקבע, הקריטריונים האלה נקבעו כדי שיהיו קריטריונים.

מיקי רוזנטל: אם אין קריטריונים, אנחנו בצרות.

מיקי רוזנטל: אם כל אחד יבוא ויגיד מגיע לי – אתה מסכים איתי.

<גונן לצטר: אני מסכים איתך.

מיקי רוזנטל: נכון שלפעמים זה מייצר מצב אבסורדי לפעמים, אבל כל מקום שנשים את הקו ייצר מצב אבסורדי.

<גונן לצטר: אני לגמרי מסכים איתך, אבל אני חושב שבנושא של אזורי תעשייה – ואני מדגיש אזורי תעשייה – שהיום הופכים לאזורי מסחר, יש בהחלט מקום לשקול להרחיב את גבולות הגזרה.

משה גפני: אני רוצה לנתב את השיחה איתך כי יכול להיות שהיא תהיה דגם לעניין.

משה גפני: אנחנו צריכים לאשר אחת לשנתיים את המפה של עידוד השקעות הון.

משה גפני: למה אתה חושב שמגיע לך?

משה גפני: מה הסיבה?

משה גפני: אתה מפעל, מעסיק 250 עובדים, מייצא, נמצא במרכז הארץ, לא נמצא בגבול הצפון ולא בעוטף עזה.

משה גפני: למה מגיע לך?

משה גפני: אתה מרוויח כסף, אתה מייצר, אתה מייצר.

<גונן לצטר: רק לאחרונה, בחוק ההסדרים האחרון, נכנס תיקון לחוק עידוד השקעות הון שבמסגרתו ניתקו את נושא הגיאוגרפיה מהנושא של הטבות.

<גונן לצטר: על מנת לתמרץ הכנסת IP לישראל וכל מיני דברים שקשורים למגזר ההיי-טק.

<גונן לצטר: ניסינו לראות איך אנחנו, במסגרת הזאת, אולי יכולים למצוא את עצמנו בתוך התהליך הזה.

<גונן לצטר: אנחנו חברה תעשייתית.

<גונן לצטר: מה שקורה הוא שיש העדפות ברורות בנושא של הטבות והן לא רק גיאוגרפיות, והתעשייה הישראלית, התעשייה הקלאסית, נשארת מחוץ לתמונה.

<גונן לצטר: אנחנו מפעל שמייצא, מפעל שמשקיע בטכנולוגיה עילית, מפעל שמעסיק הרבה מאוד משקי בית.

<גונן לצטר: דרך אגב, הוא בבעלות קונצרן הודי מאוד מאוד גדול שבחר לעשות עסקים בישראל.

<גונן לצטר: אנחנו מוצאים את עצמנו מחוץ לכל קריטריון.

<גונן לצטר: כלומר, שום מדיניות ממשלתית שחלה על איזשהו מגזר עסקי שמטרתה לעודד באיזשהו אופן את המגזר הזה, לא חלה עלינו.

<גונן לצטר: מעל הכל, העובדה שאנחנו 400 מטרים מגבול הגזרה ומדינת ישראל מוכנה לרשום לנו צ'ק גדול, של מיליונים, כדי לקחת את המפעל הזה ולהעביר אותו 400 מטרים – לשים אותו על קרוואן ולהעביר אותו 400 מטרים – כדי שניכנס לגדרי החוק, היא תוצאה שבעיניי אינה הגיונית.

<גונן לצטר: היא לא הגיונית.

<גונן לצטר: לכן יש העדפות, גם במסגרת המדיניות הקיימת, ואני חושב שצריך לתת על זה את הדעת.

<גונן לצטר: נפתח פה איזשהו חלון הזדמנויות לאור זה שהוועדה - - -

מיקי לוי: תעביר אותו לאזור מעלות-תרשיחא או לגליל, בדיוק כמו שהעביר ד"ר פישר מבני ברק ומסיע את כל העובדים הלוך חזור, והוא זכה להטבות.

מיקי לוי: אבל צריך להבין שכשאנחנו ניתן לך – אני מזדהה איתך – יהיו עוד 80 מפעלים כאלה ואנחנו לא נצא מזה.

משה גפני: אני מבקש ממך נייר על מה שאמרת.

<גונן לצטר: אני אשמח.

משה גפני: משרד הכלכלה, בבקשה.

<אסף גרינוולד: אני נציג רשות ההשקעות במשרד הכלכלה.

<אסף גרינוולד: אני אתייחס למה שאמרת – קודם כל, אתה כן זכאי להטבות מכוח החוק לעידוד השקעות הון.

<אסף גרינוולד: אתה מקבל שיעור מופחת של 16% במקום 23%.

<אסף גרינוולד: זה הבדל משמעותי.

<אסף גרינוולד: אם בארצות הברית הורידו את שיעור המס מ-35% ל-20%, אז 16% זה בהחלט שיעור מס אטרקטיבי.

<אסף גרינוולד: אם המפעל רווחי, אתה נהנה מזה לא מעט בשורה התחתונה, ברווח נטו.

<אסף גרינוולד: מעבר לזה, אתה יכול ליהנות גם ממסלולי תעסוקה שונים, של עידוד אוכלוסיות מיוחדות, במסגרת הוראת מנכל 4/17, שאם אתה מעסיק אוכלוסיות מסוגים שונים, כמו מיעוטים, חרדים, אנשים עם מוגבלויות, חד-הוריים, העדה האתיופית, יש מצב שאתה זכאי לסבסוד שכר שאף הוא יכול להיות משמעותי.

<אסף גרינוולד: הקריטריונים של המפה הם קריטריונים רוחביים ולכן תמיד יהיה מישהו שהוא בגבול המעבר.

<אסף גרינוולד: אנחנו לא יכולים בכל פעם לשנות ולהזיז אותו קדימה, כי אם אנחנו נזיז אותך קדימה, אחר גבול המעבר – קו האפס - יתקדם עוד קדימה.

<אסף גרינוולד: לכן זה לא פרקטי לעשות את זה למפעל אחד.

משה גפני: הוא יכול לשים את המפעל שלו על קרוואן ולהזיז אותו 400 מטרים.

מיקי רוזנטל: כן, אבל זה נכון גם למישהו שהמרחק של המפעל שלו הוא 2 קילומטרים.

מיקי רוזנטל: הוא גם יכול להזיז אותו לשם.

<גונן לצטר: חבר הכנסת רוזנטל, אני מדבר על אזורי תעשייה בכלל, על אזורי תעשייה שהם צמודי עדיפות לאומית.

<גונן לצטר: אין רבים כאלה.

<גונן לצטר: גם באזורי התעשייה האלה כמות היצואנים שנותרה בהם היא מינימלית.

<גונן לצטר: שאל חבר הכנסת גפני מה ההבדל ביני לבין חולון.

<גונן לצטר: בחולון הנדל"ן משחק את המשחק.

<גונן לצטר: בחולון הנדל"ן שווה יותר, אבל זה לא המצב בקרית ביאליק.

מיקי רוזנטל: אנחנו שמחים שאתה מייצר ושאתה מייצא, והיינו רוצים לעזור לך בכל דרך - - -

מיקי לוי: אבל אנחנו גם רוצים מסים כדי לקיים את המדינה.

מיקי לוי: הנה, אני אומר לך את זה כאיש אוצר לשעבר.

מיקי רוזנטל: אנחנו לא יכולים לפתור בעיה פרטנית באמצעות זה שעוד פעם נזיז את הקו, כי אז יבוא זה שהתקרבנו אליו ויגיד גם אני מגיע לי, ועכשיו נזיז עוד פעם את הקו.

מיקי רוזנטל: אתה מבין את הבעייתיות ולכן אנחנו יכולים לעזור לך רק בכלים החוקיים הקיימים.

<גונן לצטר: את הכלים הקיימים אנחנו מכירים ואנחנו גם משתמשים בחלקם.

<גונן לצטר: אבל אני מסביר שבסופו של יום מדובר פה על עניין שהוא הרבה יותר כללי מאשר ספציפי.

<גונן לצטר: אני מדבר על אזורי תעשייה - - -

מיקי רוזנטל: אזורי תעשייה סמוכים לערים שהופכים להיות - - -

<גונן לצטר: לא סמוכים לערים, סמוכים לאזורי עדיפות לאומית.

<גונן לצטר: סמוכים לאזורי עדיפות לאומית ושבהם נותרו מספר יצואנים מינימלי.

<גונן לצטר: זה המצב שלנו ואני יכול להבטיח לך שזה המצב בכל אזורי התעשייה האלה.

<גונן לצטר: לכן הכללתם במסגרת החוק לא תהווה איזשהו נטל מאוד מאוד גדול על קופת המדינה.

<גונן לצטר: אני מזמין אתכם לעשות עבודה בתחום הזה, אנחנו מוכנים לעזור ולהוכיח שלא מדובר בהרבה.

מיקי רוזנטל: מה אתם מייצרים?

<גונן לצטר: אנחנו מייצרים מכלולים תעופתיים.

<גונן לצטר: הלקוח הגדול ביותר שלנו זה חברת בואינג.

<גונן לצטר: אנחנו לא שייכים לא לתעשייה האווירית, לא לתע"ש, לא לאלביט מערכות.

<גונן לצטר: בנינו את העסק במו ידינו.

מיקי רוזנטל: מה היקף הייצוא שלכם?

<גונן לצטר: 50 מיליון דולר.

<גונן לצטר: אמר נכון חבר ממשרד הכלכלה, אנחנו זוכים להטבת המס, אבל כשהמס בארצות הברית יורד ל-20%, ה-4% האלה הופכים להיות משמעותיים.

משה גפני: נציג משרד הכלכלה, מה אתה אומר על מה שהוא מציע?

משה גפני: אזורי תעשייה שצמודים לאזורי עדיפות, לכאורה, כאשר נבנו אזורי התעשייה הם נבנו כחלק מאותו אזור שהוא אזור עדיפות לאומית, אבל הם בחוץ משום שזה מה שהסתדר אז.

משה גפני: האם אתם תלכו עם ההצעה הזאת, להגיד שאם יש אזור תעשייה צמוד לאזור עדיפות, שהוא חלק ממנו, גם הוא ייכלל בתוך העניין?

<אסף גרינוולד: אני חושב שמקצועית הדבר הזה לא יחזיק מים, כי אם המפעל שלהם ייכנס, בעצם כל העיר חיפה תצטרך להיכנס.

<אסף גרינוולד: מדברים כאן על תקציבים שונים - - -

משה גפני: לא זה מה שהוא הציע.

משה גפני: לקחת אזור תעשייה, לא חיפה, שמוגדר בתוך אזורי עדיפות, רק שהוא מחוץ לגדר.

משה גפני: אתה יכול לחשוב על זה?

<אסף גרינוולד: אני יכול להעלות את ההצעה הזאת, אבל מהיכרותי המקצועית של העניין הזה אני חושב שזה לא אמור להיכלל בפנים.

מיקי לוי: אם קרית ביאליק, אתה בדרך לקיסריה.

מיקי לוי: אני אומר לך את זה.

<אסף גרינוולד: היום כולם מדברים על זה שיוקנעם מקבלת והיא לא צריכה לקבל.

<אסף גרינוולד: זה היה בסרט הקודם, בשבוע שעבר.

<אסף גרינוולד: אז מצד אחד רוצים להרחיק את הגבול ומצד אחר לקרב אותו.

<אסף גרינוולד: צריך להחליט.

מיקי רוזנטל: ליוקנעם ההטבות עשו פלאות.

מיקי רוזנטל: זה הפך את העיר הזאת.

מיקי רוזנטל: הלוואי שהדגם של יוקנעם היה עובד בכל הארץ.

מיקי רוזנטל: אתה צעיר, אתה לא יודע מה יוקנעם היתה לפני 30 שנה.

<אסף גרינוולד: אני מכיר את סולתם ואני מכיר את ליל הכלבים ומכיר את ההיסטוריה של יוקנעם.

מיקי רוזנטל: היום אנשים רצים אליה בשמחה, עוברים לגור שם, החינוך נהדר, יש פרנסה.

<אסף גרינוולד: אין ויכוח.

<אסף גרינוולד: יוקנעם היא דגם מבחינתנו למקום כזה.

<אסף גרינוולד: אזור פיתוח א' נקבע לפי קריטריונים ולא לפי מקרים פרטניים.

משה גפני: יוקנעם היא דוגמה שצריך להעביר למקומות אחרים.

מיקי לוי: כמה מפעלים שמייצאים יש באזור התעשייה שלך?

<גונן לצטר: אף אחד.

מיקי רוזנטל: כמה מפעלים בכלל יש באזור הזה?

<גונן לצטר: עסקים שעוסקים בתעשייה?

<גונן לצטר: אני מניח שיש כמה עשרות.

מיקי רוזנטל: אני מדבר על מפעלים יצרניים.

<גונן לצטר: אני מניח שיש כמה עשרות.

מיקי לוי: האם אלה יבואו בעקבותיו בדרישות?

מיקי לוי: אין לזה סוף.

<שגית אפיק: הם לא יכולים, כי אין להם ייצוא.

<אסף גרינוולד: כל שינוי של הקריטריונים יביא לשינוי רוחבי של הכנסה משמעותית של עוד עשרות מפעלים ופריצה תקציבית.

<אסף גרינוולד: לכן זה לא ניתן.

<אסף גרינוולד: אנחנו לא מדברים על מפעלים בודדים, אנחנו מדברים על קריטריונים.

<אסף גרינוולד: כל שינוי קטן בקריטריון זה שינוי גדול מבחינת הסכומים והכנסת מפעלים נוספים.

מיקי לוי: בסוף לא יהיו לך מסים.

משה גפני: אוקיי, הבנתי.

משה גפני: חבר הכנסת מוסי רז.

מוסי רז: אני חושב שאנחנו טיפה מתבלבלים פה.

מוסי רז: קודם כל, הנושא הזה של חלוקת סדר עדיפויות בעבר היה בנוי בצורה מוטעית לחלוטין, מאוד מאוד מקפח, מאוד מאוד אתני, מאוד מאוד פוליטי.

מוסי רז: קודם נתתי לחבר הכנסת מיקי לוי את הדוגמה של כפר ורדים וינוח-ג'ת.

מוסי רז: כפר ורדים הוא יישוב מאוד מאוד מבוסס, ינוח-ג'ת צמוד אליו, כפר דרוזי, ואז גם אי אפשר להגיד שהם לא משרתים בצבא, דבר ששימש תירוץ במשך הרבה מאוד זמן.

מוסי רז: כפר ורדים קיבל הטבה משמעותית במס, ינוח-ג'ת לא קיבל.

מוסי רז: הדברים האלה השתנו קצת עם השנים - - -

משה גפני: איזה מס?

מוסי רז: מס הכנסה.

מוסי רז: זה לא משנה, בכל אזורי העדיפות זה ככה.

מוסי רז: בכל הגדרה של כל החוקים לאזורי עדיפויות, כך זה היה.

מוסי רז: נתתי כדוגמה את הזיכוי במס הכנסה, אבל זו רק דוגמה אחת.

מוסי רז: אני חושב שיש כאן איזשהו אובדן דרך, שאנחנו מתחילים לבדוק את הדברים האלה על-פי מקרים ספציפיים.

מוסי רז: כשאתה נכנס לבדוק על-פי מקרים ספציפיים, אתה תמיד תטעה.

משה גפני: מוסי, סליחה שאני קוטע אותך.

משה גפני: אנחנו מתחילים לדבר על זה, עד עכשיו לא דיברו.

מוסי רז: אז לכן אני מדבר.

מיקי רוזנטל: זה לא אומר שגם יהיה לנו מענה, אבל כן צריך לשמוע.

מוסי רז: כל חלוקה תפגע במישהו, אולי אפילו בהרבה אנשים, אבל עם כל הצער שבעניין אני לא יכול להתייחס למפעל מסוים, ולא משנה לי איפה הוא נמצא.

מוסי רז: אני חושב שאנחנו צריכים להתגבש סביב קריטריונים סוציו-אקונומיים ברורים, אשכולות, ואז זה פחות חשוב לי איפה המקום מבחינה גיאוגרפית.

מוסי רז: הוא יכול להיות במרכז הארץ – יושב פה ראש עיריית לוד רביבו – אלעד למשל, שהוא זקוק מבחינת הקריטריונים הללו לסיוע, ויכול להיות מקום מאוד מרוחק, נתתי קודם שם של יישוב, שיכול להיות שלא זקוק לסיוע הזה.

מוסי רז: לדעתי, אנחנו צריכים להתעסק בזה.

מוסי רז: אם נתחיל להגדיר כל מיני קווי עימות כאלה ואחרים - קווי עימות זה רלוונטי לביטחון.

מוסי רז: רוצים לעזור לקו עימות, צריך לבנות מקלט שאולי לא צריך לבנות בלוד וצריך לבנות אותו בכפר ורדים, אז שיבנו מקלט.

מוסי רז: בעיניי זה לא קשור לסוגיה הזאת.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: ראש עיריית לוד, אנחנו מדברים – זו מטרת הישיבה הזאת, בעקבות הישיבה הקודמת – לשנות את הקריטריונים או להוסיף לקריטריונים של אזורי עדיפות לאומית ושל עידוד השקעות הון.

משה גפני: שתי דוגמאות מרכזיות שהבאנו הן כמובן מעלות-תרשיחא ולוד.

משה גפני: הכיוון הוא לשנות – אני מקבל את מה שאומר חבר הכנסת מוסי רז – קריטריונים.

משה גפני: כלומר, עם איזה בעיות מתמודד ראש עיר במקום שהוא יישוב מעורב, שאם זה היה יישוב לא מעורב, היה בני עם אחד, הוא לא היה צריך לפעול בכל מיני תחומים שהיום הוא מחויב לפעול, ואם לא נותנים לו סיוע מהממשלה הוא לא יכול להתמודד עם הבעיות האלה, ואנחנו רוצים להכניס את זה לחוק.

<יאיר רביבו: אני אחזור בקצרה על דברים שאמרתי בישיבה הקודמת.

<יאיר רביבו: בגדול, המהפכה התחבורתית שקורית במדינה בשנים האחרונות טשטשה מעט את המושג פריפריה גיאוגרפית, אבל לא ממש שינתה את המושג פריפריה חברתית.

<יאיר רביבו: כלומר, היום קל להגיע מלוד, אם אני נוסע 40 דקות צפונה או דרומה, ליישובים שבעבר היה קשה להגיע אליהם והם נחשבים בפריפריה הגיאוגרפית.

<יאיר רביבו: אבל הפריפריה החברתית – אני תמיד אומר שערביי לוד או העולים מאתיופיה, זה שהם רואים את עזריאלי מהבית, ורואים את עזריאלי מלוד, לא ממש משפר את מצבם החברתי, הכלכלי והאחר.

<יאיר רביבו: נמצא פה איתנו דן להב, שמלווה את לוד בעשור האחרון.

<יאיר רביבו: היום הוא סמנכ"ל משרד ראש הממשלה.

משה גפני: הוא דיבר טוב על לוד.

<יאיר רביבו: בהחלט, כי הוא מהאנשים שלקח את לוד כפרויקט אישי.

משה גפני: אה, אז גם שם אתה בניגוד עניינים.

<דן להב: לא, להפך.

<יאיר רביבו: זה בעד העניינים.

משה גפני: סתם, סתם.

<יאיר רביבו: הוא יכול להעיד עשרות מונים שבכל פעם שרצו לעזור ללוד, כי היא לא היתה בשום נוסחה – לא של משרד השיכון, לא של החינוך, לא של תעסוקה ולא של תיירות – היה צריך לבוא לממשלה ושתהיה איזושהי החלטת ממשלה נקודתית, ולהתחנן.

<יאיר רביבו: אין משהו מובנה.

<יאיר רביבו: דיברתי על האבסורד של האוכלוסיה הערבית בלוד.

<יאיר רביבו: בלוד יש 30,000 ערבים.

<יאיר רביבו: אילו זה היה יישוב ערבי בפני עצמו, הוא היה ממוקם במקום השמיני בארץ מבחינת גודל היישובים הערבים.

<יאיר רביבו: שימו לב לנתון המדהים הזה.

<יאיר רביבו: למה אני אומר את זה?

<יאיר רביבו: כי כשעשו את התוכנית במשרד של גילה גמליאל, 15 מיליארד שקל, לוד לא נכנסה.

<יאיר רביבו: היישובים המעורבים לא נכנסו פנימה.

<יאיר רביבו: אמרו שזה לא יישוב ערבי.

<יאיר רביבו: אמרתי שאם אתה לוקח את אותם 30,000 אנשים, כי אי אפשר לומר שהבדואי בלוד שונה מבדואי שגר ברהט או במקום אחר, לוד היתה פתאום במקום שמיני.

<יאיר רביבו: אז אולי שווה לקרוא ליישוב הזה לוד הערבית.

<יאיר רביבו: אולי גם בתרשיחא, אולי שווה לקרוא לתרשיחא ערבית ושיעזבו מהאיחוד הזה.

<יאיר רביבו: אני אומר לכם – טוב למדינה, טוב לערבים וטוב לכולם שיש יישובים מעורבים ולא יישובים ערבים נפרדים, כי היום אני יכול לעשות יותר פעולות שלא הייתי יכול לעשות אילו זה היה יישוב ערבי בפני עצמו, מבחינת משילות, מבחינת אכיפת חוק וסדר, מבחינת פיקוח על הבנייה.

<דן להב: צריך לומר שגם מבחינת מתן שירותים.

<יאיר רביבו: וגם לתת שירותים.

<יאיר רביבו: נניח שמבחינה זו, גם יישוב ערבי נותן שירותים, אבל למדינה אינטרס שהיום יש ראש עיר יהודי שיכול להיכנס לפעולות שערבים לא היו פותרים בעצמם.

<יאיר רביבו: אומרים לי חברי מועצה ערבים: אני לא יכול לטפל בבנייה בלתי חוקית, אני לא יכול להיכנס לסוגיית המואזין, אני לא יכול להיכנס לנושא של בעיות תנועה.

<יאיר רביבו: אני יכול להיכנס.

<יאיר רביבו: זה לא נעים, אבל אני עושה את זה, אבל בוודאי ובוודאי שצריך לתת לי את המשאבים.

<יאיר רביבו: היום אין לי משאבים לטפל בכך שיש לי אוכלוסיה ערבית גדולה.

<יאיר רביבו: עשינו תהליך גדול מאוד להסדיר להם את הבנייה הבלתי חוקית, אבל היום אין להם תשתיות, אין להם מים ואין להם ביוב וחשמל.

<יאיר רביבו: אתם יודעים שאחד משלוש הסיבות המרכזיות לירי בחברה הערבית זה הנושא של חיבור לתשתיות, מים וחשמל בעיקר.

<יאיר רביבו: באה אישה אחת והדליקה את התנור, לגיסתה בבניין השני נפל החשמל, בא הבעל צעק, ההוא ירה, ההוא ירה.

<יאיר רביבו: נכון, זה נשמע לכם משהו, אבל אלה סיפורים שאני שומע אחת לשבוע.

מיקי רוזנטל: אמר פה דן להב, נציג משרד ראש הממשלה, שלמרות אין סעיף מפורש של ערים מעורבות, הם מסייעים ללוד ואף העבירו הרבה מאוד כסף בשנים האחרונות.

<יאיר רביבו: אמרתי שזה נקודתי.

<יאיר רביבו: זה זמני, זה אד הוק לנושא מסוים.

משה גפני: זה בהחלטת ממשלה לנושא מסוים, וזהו.

<יאיר רביבו: וזה נגמר.

<יאיר רביבו: זה לא משהו שאתה יכול להגיד שאני עוזר לאוכלוסיה הערבית על בסיס קבוע.

<יאיר רביבו: יוצא מצב שאותם 30,000 ערביי לוד שנמצאים בלוד מקופחים לעומת 30,000 ערבים שנמצאים בסח'נין על-פי אותם פרמטרים.

<יאיר רביבו: אמרתי, אני לא נכנס לשום תוכנית של המשרד של גילה גמליאל – לא בחינוך, לא בתעסוקה, לא בתשתיות.

<יאיר רביבו: בשום דבר.

<יאיר רביבו: כל פעם אני צריך לכתת רגליים למשרד ראש הממשלה – ויש לי את כל המילים הטובות להגיד להם, כי הם באמת עוזרים ללוד, בוודאי בעשור האחרון – ובכל פעם אני מפחד מה יקרה כשזה יגמר.

<יאיר רביבו: למשל, יש תוכנית שנקראת "טיפול נקודתי בחינוך", שעוזרים לנו, ובכל שנים אני בחרדה.

<יאיר רביבו: הנה עכשיו הודיעו לנו שכבר אין, שמבחינה ממשלתית כמעט שאי אפשר כבר להעביר החלטות נקודתיות פר יישוב, כי זה מאוד קשה.

מיקי רוזנטל: אבל אנחנו נשנה את החוק.

מיקי רוזנטל: נניח ששינינו, אנחנו מתכוונים, אבל בסופו של דבר זה לא יחסוך ממך לכתת את רגליך למשרד ראש הממשלה.

<יאיר רביבו: בוודאי שכן, כי אם אתה נכנס פעם אחת למסלול קבוע, זה אומר שאתה במפה.

<יאיר רביבו: כשאנחנו על המפה, אנחנו נמצאים, אלא אם כן תתכנס אותה מועצת חכמים ותגיד שמשנים את המפה.

<יאיר רביבו: אבל זה כבר אירוע יותר חריג.

<יאיר רביבו: אתם רואים בעצמכם כמה קשה לשנות את המפה.

<יאיר רביבו: הממשלה עשתה צעד גדול מאוד כשהקימה לפני שנתיים את המשרד לפריפריה.

<יאיר רביבו: כשהיא הקימה את המשרד לפריפריה בהתחלה המשרד היה ריק מתוכן, כי ראו שמי שנכנס פנימה זה נגב וגליל.

<יאיר רביבו: כשרצו לתת לשר אריה דרעי עוד סמכויות, ראו שנגב וגליל שווה משרד פריפריה.

<יאיר רביבו: כלומר, מי שנמצא מנקודה צפונית או מנקודה דרומית פנימה.

<יאיר רביבו: אמרו: מה עשינו בזה?

<יאיר רביבו: איך עזרנו לאותם יישובים חלשים במרכז הארץ?

<יאיר רביבו: מדובר בשני סוגים של יישובים, או יישובים 1 עד 4, כמו אלעד, בני ברק, לוד ורמלה במרכז הארץ - - -

משה גפני: פריפריה כלכלית.

<יאיר רביבו: פריפריה חברתית.

<יאיר רביבו: דרך אגב, אין הרבה כאלה, אפשר לספור על כף יד אחת או שתי כפות ידיים את מספר היישובים במרכז הארץ שהם בסוציו-אקונומי 1 עד 4.

<יאיר רביבו: זה בעיקר לוד, רמלה, בני ברק, אלעד ואולי עוד שניים או שלושה יישובים.

<יאיר רביבו: באופן טבעי, רוב היישובים במרכז הארץ הם מ-6 ומעלה – שוהם, חולון, תל-אביב וכו' – או שכונות מסוימות, כמו ג'סי כהן בחולון, שהן ביישוב חזק, אך הן עצמן שכונות חלשות.

<יאיר רביבו: נתמקד ביישובים.

<יאיר רביבו: הממשלה באה ואמרה – אגב, היה ויכוח גדול בממשלה או באחת הוועדות, ובסוף בדברי ההסבר של התיקון לחוק הכניסו פנימה את היישובים 1 עד 4 וגם קבעו שהם יהיו בעדיפות לאומית, רק שלא פירשו מה זה אומר עדיפות לאומית.

<יאיר רביבו: כתוב: עדיפות לאומית לצורך חוק זה.

<יאיר רביבו: הייתי פה בכמה ועדות, גם בוועדה לצדק חלוקתי של מיקי זוהר, ואמרתי: קבעו שאני עדיפות לאומית.

<יאיר רביבו: אמרו: כן, עדיפות לאומית לעניין המשרד של אריה דרעי, אבל לא עדיפות לאומית לשאר המשרדים.

<יאיר רביבו: לכן אני חושב שהוועדה הזאת מצוינת בזה שהיא מיישרת קו באופן רוחבי.

<יאיר רביבו: אם קבעו רשימה סגורה של יישובים שהם נקראים פריפריה חברתית, קחו את היישובים האלה – אמרתי שההגדרה היא מאוד פשוטה: סוציו-אקונומי 1 עד 4 במרכז הארץ.

<יאיר רביבו: כל השאר הם בנגב-גליל – ותנו להם את כל ההטבות החברתיות.

<יאיר רביבו: אפשר לקיים דיון נפרד על מס הכנסה, שהוא הסעיף הכבד ביותר.

<יאיר רביבו: אבל כשאני רואה היום פרויקט של משרד השיכון, אם זה מענק מקום או אם זה 70% בתכנון של שכונה חדשה, אני לא נכנס שם.

<יאיר רביבו: כשאני רואה עדיפות במפעלים חדשים – אני לא שם.

<יאיר רביבו: אתם יודעים, אני נמנה על הליכוד או על הצד הימני, אבל מה שונה יישוב שנמצא ביש"ע, 10 קילומטרים ממזרח ללוד?

<יאיר רביבו: במה הוא שונה?

<יאיר רביבו: כשהכניסו למפה את יישובי יש"ע, אז יש יישובים שהם יותר מבודדים, אבל יש גם יישובים שנמצאים 10 קילומטרים ממזרח ללוד.

<יאיר רביבו: כלומר, גם הצד הגיאוגרפי פה בטל ומבוטל.

<יאיר רביבו: כשרצו להכניס מסיבה פוליטית, הכניסו את הנושא של יישובי יש"ע.

<יאיר רביבו: עיני לא צרה באף אחד, אבל יישובים שצריכים חכות, והחכות האלה הן עזרה ממשלתית.

<יאיר רביבו: יש מפעלים שרוצים לעבור ללוד.

<יאיר רביבו: לפני כמה זמן מפעל היי-טק גדול רצה לעבור מרעננה ללוד.

<יאיר רביבו: הוא חיפש מקום, ויש לי מקום, אחלה מיקום.

<יאיר רביבו: הוא שואל: מה התמריץ?

<יאיר רביבו: בסוף אני צריך לשכנע את המהנדסים למה הם צריכים לבוא כל יום ללוד או אולי אפילו לגור שם.

<יאיר רביבו: לי אין שום תמריץ.

<יאיר רביבו: היום אני לא מסוגל לתת שום תמריץ.

משה גפני: עידוד השקעות הון לא עוזר כאן?

<יאיר רביבו: לא, כי קבעו שזה נגב, גליל וירושלים.

<יאיר רביבו: כלומר, דילגו גם על הקטע הזה.

משה גפני: אם בא מפעל, זה לא בחוק עידוד השקעות הון?

<יאיר רביבו: אנחנו לא נמצאים במפה הזאת של עידוד השקעות הון.

<יאיר רביבו: לכן צריך לשנות כמה דברים.

<יאיר רביבו: אדוני היושב-ראש, לפעמים אני אומר שאת העוגה לא חייבים - - -

משה גפני: רגע, לפני שאני אשכח.

משה גפני: נציג משרד הכלכלה, מה אתה אומר על מה שאומר ראש עיריית לוד?

<אסף גרינוולד: הוא לא נמצא במענקים, אבל הוא בהחלט זכאי להטבות מס.

<אסף גרינוולד: הוא יכול להשתמש במסלולי תעסוקה 4/17 של העסקת אוכלוסיות מיוחדות.

<יאיר רביבו: על-פי איזה קריטריון?

<יאיר רביבו: קריטריון של כל הארץ, לא משהו שהוא ספציפי ללוד.

<אסף גרינוולד: זה מכוח הוראות מנכ"ל והחלטת ממשלה.

משה גפני: המשמעות של העניין זה שהמפעל שצריך לעבור מרעננה ללוד, לא יעבור.

משה גפני: זו המשמעות.

משה גפני: אתה תהיה איש נחמד, אתה תגיד מס והכל, הטבות, אבל מה רעננה שונה מלוד?

<אבי כהן: אין לו תמריץ לעבור מרעננה ללוד.

משה גפני: כשבא ראש העיר לבעל המפעל ברעננה ואומר לו: יש לי מקום בשבילך וחשוב מאוד ללוד שתעבור עם המפעל מרעננה ללוד, הוא לא יכול להציע לו כלום.

משה גפני: ברגע שהוא שואל: תגיד לי מה זה משתלם לי מבחינה כלכלית?

משה גפני: אין לו תשובה.

<אבי כהן: מבחינת חוק עידוד השקעות הון, הוא אדיש.

<אבי כהן: אין לו שום תמריץ לעבור מרעננה ללוד, זה אותו אזור פיתוח.

משה גפני: זה דבר שאנחנו לא יכולים להשאיר כך, זה ממש מצחיק.

<יאיר רביבו: זוהי הפריפריה החברתית עליה אני מדבר, וצריך להכניס אותה פנימה למפה.

מיקי רוזנטל: הקריטריון הזה של ערים מעורבות פותר לך את הבעיה?

<שגית אפיק: זה פותר את הבעיה בחוק אזורי עדיפות לאומית.

<שגית אפיק: לכאורה היום בחוק אזורי עדיפות לאומית אין לו בעיה, כי יש קריטריונים שכבר מכסים, כמו חוסן כלכלי וחברתי.

מיקי רוזנטל: בשביל מפעל הוא צריך את החוק לעידוד השקעות הון.

משה גפני: אבל אם אנחנו מכניסים את הערים המעורבות לחוק לעידוד השקעות הון זה לא יעזור?

<שגית אפיק: לא, כי בעידוד השקעות הון יש מפה שהוא לא נמצא בה.

משה גפני: אז צריך לשנות את זה.

מיקי לוי: זה מסוכן שתלך רק על ערים מעורבות, כי אז יש לך כל כך הרבה ולא נצא מזה.

<יאיר רביבו: יש חמישה יישובים כאלה.

מיקי רוזנטל: הארנונה של נתב"ג וכל האזור שם, למי היא הולכת?

<יאיר רביבו: כרגע זה רשות עצמאית שמגלגלת 2 מיליארד שקל בשנה.

<יאיר רביבו: הלכתי לבג"ץ נגדם כי הם רוצים להקים מלון בתוך השדה.

<יאיר רביבו: אמרתי: תקימו מלון בעיר העתיקה של לוד.

<יאיר רביבו: זה מאבק נפרד – התארגנו חמש רשויות של עוטף נתב"ג כדי לחלק את הארנונה, כי לא רק שאנחנו לא מקבלים ארנונה, גם אסור לנו לבנות מעל 18 קומות ולכן אין לנו התחדשות עירונית.

מיקי רוזנטל: למה שלא תקבלו את הכסף הזה?

מיקי לוי: מאיירפורט סיטי אתה מקבל?

<יאיר רביבו: לא, זה שייך לחבל מודיעין.

מיקי רוזנטל: גפני, את זה צריך לשנות.

מיקי רוזנטל: שם יש מיליארדים.

משה גפני: קרן הארנונה תעזור לך?

<יאיר רביבו: הייתי בדיונים שהיו פה בשנה שעברה על זה ועוד לא חילקו את קרן הארנונה.

<יאיר רביבו: הפסדנו 10 מיליון שקל, כי רצו לחלק את זה לכולם, מין רובין הוד כזה, ובסוף אנחנו לא קיבלנו כלום מזה.

משה גפני: למה?

משה גפני: כי עוד לא חילקו?

<יאיר רביבו: אם בית-המשפט המחוזי בלוד היה משלם 100% ארנונה והיום הוא משלם רק שליש, השני-שלישים האחרים נמצאים באיזושהי קופה כללית שעוד לא חילקו אותה.

<יאיר רביבו: לאחרונה ראיתי איזשהו מכתב שהוציא חיים ביבס שבו הוא ביקש לחלק את הכסף שהצטבר.

<יאיר רביבו: לדעתי אתם צריכים לקיים דיון מעקב על קרן הארנונה לראות מה קרה עם הכסף.

<יאיר רביבו: הבטיחו – ישבו פה עד שלוש לפנות בוקר - שלוקחים כסף ומשרד הפנים אמר שיש לו נוסחה שבחמש השנים הראשונות לא ייפגעו.

<יאיר רביבו: אז הנה, נפגענו.

מיקי לוי: יש פה המנכ"ל וצעקות עד השמיים.

<יאיר רביבו: הרב גפני, אני הייתי עושה דיון על הנושא הזה של קרן הארנונה ומה קרה עם זה, כי באו עם כוונות טובות.

<יאיר רביבו: התרענו בשער, ולא קרה כלום.

מיקי לוי: 600 מיליון שקל הלכו לאיבוד בביטוח הלאומי ועוד 800 השקעה נוספת.

<יאיר רביבו: הערה לגבי ערים מעורבות.

<יאיר רביבו: היום נהוג באקדמיה - כי זה עוד לא נכנס לחקיקה – להגדיר מה זה עיר מעורבת.

<יאיר רביבו: עיר מעורבת היא עיר שיש בה יותר מ-20% מהלאום השני, אך פחות מ-50%, כי אם לא זה כבר יישוב מלא.

<יאיר רביבו: זו הגדרה אקדמית והיא עוד לא בחוק.

<יאיר רביבו: ניסינו שזה יהיה ב-20 ל-50.

<יאיר רביבו: יש חמישה יישובים בארץ שמוגדרים היום כערים מעורבות: לוד, רמלה, עכו – שם יש שליש – מעלות-תרשיחא שם יש יותר מ-20%, ונצרת עילית.

<יאיר רביבו: לדעתי יש עוד יישוב אחד או שניים שהם בדרך, כמו כרמיאל.

<יאיר רביבו: כמובן שגם ירושלים, אבל שם זה משהו אחר.

<יאיר רביבו: בשני היישובים הגדולים הבאים יש בהם 10% והם לא רלוונטיים – חיפה ותל-אביב.

<יאיר רביבו: יש בהן 8 או עשרה אחוז אוכלוסיה ערבית.

<יאיר רביבו: אבל גם כך הם יישובים חזקים ואחוז האוכלוסיה הערבית שם הוא קטן והם יודעים להכיל את זה.

<יאיר רביבו: אבל לוד, רמלה, עכו, נצרת עילית ומעלות-תרשיחא הם יישובים שמתמודדים יום-יום עם בעיות של אוכלוסיה מעורבת וזה לא פשוט כלל ועיקר.

<יאיר רביבו: אני מניתי את האתגרים שראש עיר ברשות מעורבת מתמודד מולם, וזה לא פשוט.

משה גפני: אם היית צריך להחליט במקומנו, והיית רוצה לעזור ללוד או למעלות-תרשיחא בנושא של עידוד השקעות הון כדי שהמפעל מרעננה יעבור, מה היית עושה לו היית חבר כנסת?

<יאיר רביבו: הייתי מתקן את המפה וקובע שערים מעורבות - - -

מיקי רוזנטל: תיקון המפה זה קטסטרופה.

<קריאה: אין מפה, יש קריטריונים.

מיקי רוזנטל: אין, אי אפשר.

<יאיר רביבו: לדעתי המפה לא צריכה להיראות כמפה גיאוגרפית, אלא על-פי שיקולים חברתיים וחוסן כלכלי של היישוב.

<יאיר רביבו: בינינו, מה זה להגיע היום לעומר?

<יאיר רביבו: הוא גם כן יישוב חזק ותוך שעה אתה מגיע ממרכז הארץ לעומר.

<יאיר רביבו: והוא נחשב יישוב דרומי והוא מקבל הטבות.

מוסי רז: באיזה אשכול אתם?

<יאיר רביבו: 4.

<יאיר רביבו: אחרי שהחרדים יגיעו, והם יגיעו, נרד ל-3.

<יאיר רביבו: אני חלילה לא רוצה לפגוע, אבל בשנתיים הקרובות יש 20,000 חרדים שאמורים להגיע ללוד במסגרת קהילה חרדית גדולה.

<יאיר רביבו: כלומר, אני יישוב מורכב, לא מעורב – יש ערבים, יהודים, חרדים, יש את כל הסגנונות של עם ישראל.

<יאיר רביבו: גם האוכלוסיה החרדית קבעה את משכנה בלוד ולכן באופן טבעי נרד כנראה ל-3, וזה לא פשוט בכלל.

מיקי לוי: אתה לא חי מאזור התעשייה והעסקים החדש להב?

מיקי לוי: כולם מגיעים בסוף ללהב.

<יאיר רביבו: האזור הקטן הזה מחזיק לי את העיר.

<יאיר רביבו: מתוך 150 מיליון שקל ארנונה שהעיר גובה, 100 מיליון שקל מגיע מהאזור הזה.

<יאיר רביבו: זה יכול היה להיות כפול, כי אם זה לא היה קרוב לשדה התעופה הייתי יכול לבנות 16 קומות ולא שמונה קומות כפי שמותר שם.

מיקי לוי: זה מאוד מוצלח שם, אי אפשר להשיג מטר.

מיקי רוזנטל: תוציא את להב משם או שתיקח מס עיתונאים.

מיקי לוי: להב משלמת שם יופי של ארנונה.

<יאיר רביבו: לא, המדינה ירדה עכשיו.

<יאיר רביבו: זה מה שהסברתי קודם, היא היתה משלמת 100% ארנונה ועכשיו היא משלמת שליש.

<יאיר רביבו: זאת למרות שהיא מביאה יותר לקוחות, יותר רעש ויותר לכלוך.

<יאיר רביבו: בשנה האחרונה הם משלמים פחות.

משה גפני: אני אדבר עם מנכ"ל משרד הפנים ואבקש לדעת מה קורה עם קרן הארנונה.

משה גפני: הוא התחייב.

מיקי לוי: בגלל זה הסכמנו להוריד את המדינה לשליש.

מיקי רוזנטל: מדובר בנתב"ג, כל התעשייה האווירית - - -

<יאיר רביבו: הם לא משלמים כלום.

מיקי רוזנטל: אתה יודע כמה כסף זה?

מיקי רוזנטל: למה הם לא משלמים?

מיקי רוזנטל: מה קורה פה?

<יאיר רביבו: חידשו עכשיו את טרמינל 1, ריצ'רדסון משלמים שם מאות מיליונים - - -

מיקי רוזנטל: הכנסות המדינה מרשות שדות התעופה מגיעים ל-2 מיליארד.

<יאיר רביבו: אבל אתה יודע שכשבצוק איתן המדינה היתה לחוצה בכסף, הם העבירו למדינה חצי מיליארד שקלים במזומן.

מיקי לוי: אדוני ראש העיר, אנחנו רוצים לעזור ולטעמי אתה צריך סיוע בעניין הזה.

מיקי לוי: הורדנו את הארנונה של משרדי הממשלה לשליש בגלל ההתחייבות של משרד הפנים פה לפיה קרן הארנונה תחולק אחרת, על-פי איזונים.

מיקי לוי: כמה כסף ירד לך מאותם כאלה שאפשרנו להוריד להם?

<יאיר רביבו: 10 מיליון.

<יאיר רביבו: השליש הוא בערך עשרה מיליון.

<יאיר רביבו: חלק אמור לחזור אלי ממסלולי שיפוי.

<יאיר רביבו: בחמש השנים הראשונות הייתי אמור כמעט לא להיפגע ואחריהן כן להיפגע.

<יאיר רביבו: הם באמת הכסף הקטן.

מיקי לוי: 10 מיליון שקל יעזרו לך.

<יאיר רביבו: ברור.

<יאיר רביבו: קחו למשל את העוגה של תושבי לוד לעומת תושבי מודיעין.

<יאיר רביבו: אלה שתי ערים עם 80,000 תושבים.

<יאיר רביבו: העוגה שלי 480 מיליון שקל לשנה, כ-5,000 שקל לתושב.

<יאיר רביבו: העוגה של חיים ביבס במודיעין היא 550 מיליון שקל, כ-8,000 שקל לתושב.

<יאיר רביבו: כלומר, כשאתה מסתכל בסוף מה רמת השירותים שאתה מעניק לתושביך - - -

מוסי רז: מה ההבדל?

<יאיר רביבו: האוכלוסיה שם חזקה יותר, אצלי היא מוחלשת יותר שצריך לתת לה הנחות בארנונה.

מיקי לוי: הכסף של איירפורט סיטי הולך לחבל מודיעין?

<יאיר רביבו: כן.

<יאיר רביבו: איירפורט סיטי זה 40 מיליון שקל לשנה, אזור תעשייה קטן ונחמד, שמפרנס את שמעון סוסן בחבל מודיעין, ויש על זה ועדת גבולות.

<יאיר רביבו: לנתב"ג יש הכנסות של 2 מיליארד שקל מזה שאני ואתה טסים לחו"ל.

<יאיר רביבו: אתם יודעים שעד 1977 שדה התעופה נקרא "שדה התעופה לוד".

מיקי לוי: כבר שנה אני נלחם בהם להוריד מחיר של חמישה פריטים, כי הנוסעים הם קהל שבוי.

מיקי לוי: קפה הפוך – במקום 19 שקל, 12 שקלים; בקבוק מים – במקום 14 שקלים, 8 שקלים.

מיקי לוי: הבטיחו לי שזה יהיה ב-1 בנובמבר.

מיקי לוי: ב-1 בנובמבר התייצבתי – הם לא מבינים עם מי יש להם עסק - - -

משה גפני: נו, ומה קרה?

מיקי לוי: התייצבתי בשדה התעופה וקניתי את הפריטים במחירים הגבוהים.

מיקי לוי: אני לא אוותר להם.

משה גפני: אזור התעשייה איירפורט סיטי שייך לחבל מודיעין.

<יאיר רביבו: יש ועדת גבולות שבה מנסים להגיע להסכמות וכו'.

<יאיר רביבו: שדה התעופה בן-גוריון – הבריטים הקימו את שדה התעופה ב-1937 וקראו לו שדה התעופה לוד.

<יאיר רביבו: מי שטס לחו"ל, שתי האותיות ליד הטיסה של אל-על הן LY – קיצור שם העיר לוד.

<יאיר רביבו: תבינו כמה זה קשור ללוד.

<יאיר רביבו: ב-1977 נכחו שלושה אנשים במליאה, שניים הצביעו בעד ואחד נגד ועבר חוק רשות שדות התעופה.

<יאיר רביבו: החליטו שרשות שדות התעופה זה "שטח גלילי", שמספק בעצמו את שירותיו.

<יאיר רביבו: הם התחילו עם מחזור של 10 מיליון שקל והיום ההכנסות הן 2 מיליארד שקל.

<יאיר רביבו: יש להם עודף של מאות מיליונים.

<יאיר רביבו: אין ארנונה, הם משלמים דמי ניהול לעצמם.

<יאיר רביבו: ג'יימס ריצ'רדסון למשל משלם 600 מיליון שקל זיכיון על 3,000 מטרים דיוטי- פרי.

<יאיר רביבו: עכשיו הם פתחו עוד איזה 1,000 מטרים בטרמינל 1 וזה עוד מאות מיליונים.

מיקי רוזנטל: איזה שירותים אתה נותן להם?

<יאיר רביבו: עובד סוציאלי לזמן אסונות.

<יאיר רביבו: יש עובד סוציאלי שיושב בלוד והוא נקרא עו"ס שדות תעופה.

<יאיר רביבו: אם חלילה מתרסק מטוס – אתם מבינים, את הצרות הביאו לי.

<יאיר רביבו: חלוקה שווה.

משה גפני: מי מפנה להם אשפה?

<יאיר רביבו: הם מפנים לעצמם.

<יאיר רביבו: יש היה בלוד ראש עיר שקוראים לו פנחס עידן.

<יאיר רביבו: מספרים עליו שהוא בא לאיזה שנה להיות ראש עיר בלוד.

<יאיר רביבו: אחרי שנה הוא עזב ואמר: מה זה הכאב ראש הזה.

<יאיר רביבו: מספרים בדיחה, שכשהביאו לו את תלוש המשכורת הראשון הוא שאל אם זו המפרעה.

<יאיר רביבו: אתם יודעים, ברשות שדות התעופה מרוויחים פי כמה וכמה.

<יאיר רביבו: זה קוריוז.

<יאיר רביבו: רשות שדות התעופה היא רשות גדולה, עשירה, חזקה, ויש ויכוח עם שר התחבורה, ידידי, שלא מוכן.

<יאיר רביבו: הוא אומר: אני צריך את הכוח הזה, עובדה שבנינו עכשיו שדה תעופה ליד אילת בעלות של 1.8 מיליארד במזומן.

<יאיר רביבו: הם לא לקחו שקל מהמדינה, לא לקחו הלוואה.

<יאיר רביבו: אבל עדיין זו רשות מאוד מאוד חזקה ואנחנו מבקשים שייתנו משהו מתוך ה-2 מיליארד, 100 מיליון, לעיר לוד.

<יאיר רביבו: 100 מיליון הופכים את העיר לוד ולא צריך פה שום חוק ולא שום דבר.

משה גפני: בחוק ההסדרים לקחנו להם כסף.

<יאיר רביבו: זו רשות מאוד עשירה.

<יאיר רביבו: אגב, ב-2006 היו 9 מיליון נוסעים, ב-2016 – 18 מיליון נוסעים.

<יאיר רביבו: כלומר, זה הכפיל את עצמו.

<יאיר רביבו: שנת 2017 הולכת לשבור את שיא השיאים.

<יאיר רביבו: עם ישראל, איך אמר ראש הממשלה, אולי הוא קצת חמוץ, אבל הוא יוצא לחו"ל, מפרגן לעצמו ומבזבז הרבה כסף.

מוסי רז: יכול להיות שזה לא אבל, אלא שבגלל שהוא חמוץ הוא יוצא לחו"ל.

יצחק וקנין: נראה לי שזה מלפפון עם מלח.

<יאיר רביבו: לענייננו, הייתי מכניס את חמשת המעורבים להטבות של חוק עידוד השקעות הון.

<יאיר רביבו: אגב, צריך לבדוק – יכול להיות שלא צריך להגדיל את העוגה.

<יאיר רביבו: יכול להיות שבעידוד השקעות הון, בגלל שלא כולם רוצים ללכת למפעל בדימונה או בקרית שמונה, כי לא מצאו עובדים, בסוף העוגה נשארת אותו הדבר, היא לא מנוצלת.

<יאיר רביבו: צריך לשאול את האוצר אם יש להם עודפים בחוק הזה, כלומר אם לא ניצלו בשנה מסוימת את הכל כי לא היו מפעלים שרצו לעבור לשלומי או מקום אחר.

<רועי אלרום: זו נקודה חשובה - - -

<יאיר רביבו: תודה על הבמה שנתתם לי.

משה גפני: רבותי, בואו נתחיל לסכם את העניין.

משה גפני: יש לי בקשה אליך – אני רוצה לדעת מה ההטבות שאתה רוצה.

משה גפני: אתה מכיר את המפה, אתה מכיר את המגבלות.

משה גפני: אנחנו רוצים לשנות גם את חוק עידוד השקעות הון וגם את חוק אזורי עדיפות לאומית, להכניס בהם דברים שלא היו עד היום.

משה גפני: באופן כללי כמובן, אנחנו לא יכולים לדבר באופן נקודתי על יישובים.

משה גפני: מה ההטבות שאתה רוצה?

משה גפני: במקביל, בגלל שיש עכשיו את העניין הזה של לוד, שהוא לפחות אחד מארבעה או חמישה יישובים שמתקשה בטיפול באוכלוסיה המעורבת, אני אדבר עם מנכ"ל משרד הפנים לגבי הקרן.

משה גפני: אני מרגיש קצת בעייתי עם זה, מכיוון שסיכמנו שלא תהיינה בעיות והכסף יחולק.

משה גפני: אני אדבר איתו ונראה מה אנחנו עושים עם העניין הזה.

משה גפני: אני אבקש מהיועצת המשפטית להכין, לאור הדיון שהתקיים פה, הצעה לשנות את חוק אזורי עדיפות ולשנות את חוק עידוד השקעות הון.

משה גפני: אתה תצטרך לתת לנו איזשהו נייר, להגיד מה לדעתך - - -

<יאיר רביבו: מישהו מאנשי האוצר יכול להגיד לי איזה הטבות לבקש?

<יאיר רביבו: שאני אדע, כי אני לא יודע מה נותנים היום.

משה גפני: דן להב.

מוסי רז: אני חשוב שבאתר האינטרנט של משרד האוצר צריך להיות קורס הדרכה לראשי ערים.

מוסי רז: אני מדבר בשיא הרצינות, עוד שנה יהיו בחירות, ייבחרו ראשי ערים חדשים – אני מקווה שבלוד לא – והם צריכים לדעת איך לעבוד.

משה גפני: צריך את הדברים הספציפיים, שאם נרצה לשנות נדע מה פותר את הבעיות.

משה גפני: יש דברים שאנחנו לא יכולים לעשות.

משה גפני: ברגע שיהיה לנו איזה נוסח שנוכל להתקדם איתו, נביא את זה לדיון.

משה גפני: אני אביא לדיון גם את הנושא של נתב"ג.

משה גפני: העברנו עכשיו את קק"ל, ואנחנו ממשיכים עם קק"ל, אז נטפל עכשיו גם בנתב"ג.

משה גפני: נתב"ג גם מעבירה כסף למדינה, יש הסכמה.

משה גפני: אין פה חילוקי דעות – בניגוד לקק"ל שהיו חילוקי דעות, הפגנות וכו' – ועם נתב"ג אין בעיות.

משה גפני: רשות שדות התעופה, נתב"ג, הוא באמת גוף עשיר, הייתי שם.

משה גפני: יכול להיות שחלק מהבעיה תיפתר על-ידי זה שהם יעבירו ללוד או אולי ליישובים נוספים.

משה גפני: אני לא יודע אם נצליח בזה, אבל נקיים את הדיון הזה יחד עם מנכ"ל משרד הפנים.

משה גפני: כמובן שאני אדבר גם עם אריה דרעי, אני ארצה לשמוע גם את עמדתו.

משה גפני: היועצת המשפטית של הוועדה תכין לאור הנתונים שעלו בדיון הצעה לתקן את שני החוקים האלה.

משה גפני: היא תקבל ניירות ממי שביקשתי.

משה גפני: אני מבקש ממך, שאתה גורם מאוד משמעותי בעניין הזה, ואז נקיים את הדיון כדי לתקן את החוק.

משה גפני: אני מקווה שנוכל להועיל בעניין הזה, אם לא במאה אחוז, אז לפחות באופן חלקי.

משה גפני: אנחנו מציפים את הבעיה, אנחנו אומרים לממשלה.

משה גפני: אין לנו טענות לממשלה בעניין הזה, אבל אנחנו אומרים שידעו שאלה בעיות שצריך לטפל בהן, לתקן אותן.

מיקי לוי: אם יורשה לי – מכיוון שהוועדה הזאת דנה בכל הנושא של קרן הארנונה שנדחק הצדה, אני כבר מגיש בקשה לדיון מהיר בעניין הזה.

מיקי לוי: לא יכול להיות שיושב כאן - - -

מיקי רוזנטל: הוא כרגע אמר את זה.

מיקי רוזנטל: היית בחוץ.

משה גפני: אמרתי.

מיקי לוי: אני מתנצל.

מיקי לוי: אני חוזר בי.

מיקי רוזנטל: צדיקים מלאכתם נעשית בידי אחרים.

<יאיר רביבו: אגב, אני מניח שזה עניין של מנגנון, אבל צריך לעקוב.

<יאיר רביבו: אם אין מעקב של הכנסת, לא קורה כלום.

משה גפני: אני אדבר עם מרדכי כהן.

משה גפני: סיכמנו את זה בחוק ואני די תמה על העובדה שעד עכשיו זה לא הסתדר.

משה גפני: בין יתר הדיונים שנקיים לגבי הנושא הזה של שינוי החקיקה, אני אביא אותם גם לגבי העניין הזה של קרן הארנונה וגם על העניין של נתב"ג, אם צריך כל כך הרבה כסף במקום שהתועלת בו היא פחות.

מיקי לוי: אדוני ראש העיר, אולי אתה יודע כמה כסף יש בקרן הארנונה?

מיקי לוי: תחסוך לי.

<יאיר רביבו: הנתונים נמצאים אצלכם.

<יאיר רביבו: זה כמה מאות מיליון, חצי מיליארד, שהם מוסיפים.

<שגית אפיק: ועוד הכסף שהיו אמורים לתת, שזה בין 500 ל-800 מיליון.

מיקי לוי: אני מאוד חושש - - -

<יאיר רביבו: אתה אומר שזה כמו קרן ההטמנה, שבסוף יצטברו כספים - - -

משה גפני: רבותי, אני מודה לכם.

משה גפני: תודה רבה, הישיבה נעולה.