ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 482, 2017-10-30 09:30

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: 30 באוקטובר 2017, י' בחשוון תשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – מתן מענה לימודי לתלמידים חולים במערכת החינוך – ישיבת מעקב.

יעקב מרגי: מה זה ישיבת מעקב?

יעקב מרגי: "קדימה מדע לא" ירדה מהשולחן מאז שזכתה במכרז, אלה טוענים בכה ואלה טוענים בכה והילדים באמצע.

יעקב מרגי: אומר לכם שאחרי כל דיון יצאתי עם תחושה שאין ידי מגעת, אמנם בדקתי עד היכן שידי מגעת, אבל אין ידי מגעת לבדוק באמת את הדברים.

יעקב מרגי: בתחילה היו חבלי לידה של הזוכה במכרז, גיוס כוח אדם.

יעקב מרגי: אנחנו מכירים את המצוקה של מקצועות פרא-רפואיים בכלל בארץ - סוגיה שחברי הכנסת חייבים להתאחד כולנו לטפל בה, כי משרד הבריאות כנראה יש לו דברים אחרים שלוחצים אותו יותר וצריך לעשות את הכל כדי שהמצוקה – יחד עם המל"ג, יחד עם משרד הבריאות.

יעקב מרגי: לאורך כל השנה, לאורך כל הקדנציה ההורים המשיכו לזעוק ולזעוק ולזעוק שהטיפול הוא לא כדבעי ולא תואם את תנאי המכרז.

יעקב מרגי: קדימה מדע לאורך כל הדרך אמרו אנחנו מחויבים במכרז X, אנחנו אפילו עושים X Y ונותנים ועושים ונותנים ועושים.

יעקב מרגי: תראו, אני מכיר שבדלתא סוג הטיפול הזה, שהמדינה נותנת אותו, בדלתא תמיד תמיד יהיו בתחילת הקליטה של הילד חריקות.

יעקב מרגי: אבל זה צריך להיות יום, יומיים, שלושה, ולאחר מכן זה צריך לעבוד כמו שצריך, לטיפול פרטני כמעט לכל ילד.

יעקב מרגי: אני הייתי רוצה לשמוע תחילה, ברשותכם, את נציגי ההורים שהם בדרך כלל הטוענים וכותבים לנו.

יעקב מרגי: לאחר מכן נשמע כמובן את חברי הכנסת, שיוכלו להצטרף בכל שלב של הדיון.

יעקב מרגי: נשמע את קדימה מדע, נשמע את קדימה חינוך ונראה לאן אנחנו הולכים.

יעקב מרגי: נרשמו לדיבור עורכת דין נעמה מאל"וט, בבקשה.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך כמו שצריך.

<נעמה אריעם ענתבי: אני עורכת דין באגף לקידום זכויות בעמותת אלו"ט.

<נעמה אריעם ענתבי: אני רוצה לספר על הסיפור של קדימה מדע מנקודת המבט של חוויה שלנו.

<נעמה אריעם ענתבי: אנחנו הוצאנו איזו שהיא בקשת חופש מידע בחופש האחרון למשרד החינוך, באמת לנסות להבין מה עומד מאחורי התכנון של התכניות האישיות ותכניות הלימודים של קדימה מדע, ולהבין איך זה עובד מבחינת הפיקוח והפסקת התכנית במקרים מסוימים.

<נעמה אריעם ענתבי: התשובות שאנחנו קיבלנו הן לצערנו תשובות שהן יחסית אמורפיות ולא מסבירות לנו בעצם מה קורה.

<נעמה אריעם ענתבי: תלמיד מתחיל בקדימה מדע, מה קורה מבחינת תכנית הלימודים שלו, מי מכין את תכנית הלימודים, מי מפקח על תכנית הלימודים, מה קורה אם תכנית הלימודים לא פועלת, למי פונים ואלה תשובות שלא קיבלנו.

<נעמה אריעם ענתבי: קיבלנו איזו שהיא תשובה שהתכנית נבנית יחד עם המתי"א בשיתוף עם ההורים, אבל לא ברור בדיוק - - -

יעקב מרגי: את הבקשה לחופש המידע ביקשתם ממשרד החינוך?

<נעמה אריעם ענתבי: ביקשנו ממשרד החינוך וקיבלנו תגובה מהגברת אברמזון, שהיא עונה על השאלות שלנו, רק לא לגמרי ולא הצלחנו להבין בעצם מה הפרוצדורה בתוך הדבר הזה.

<נעמה אריעם ענתבי: אז אנחנו יודעים מהשטח שבסופו של יום מגיעים הורים שאין להם הכשרה להתמודד יותר עם ילדים עם מוגבלות.

<נעמה אריעם ענתבי: הם לפעמים אפילו בכלל לא יודעים למי הם מגיעים, מה סוג המוגבלות, מדוע הילד בכלל נמצא בבית, מה הצרכים שלו, איזה תכנית אמורה לעבוד איתו ולא ברור לנו מי בונה את התכנית.

<נעמה אריעם ענתבי: האם משתפים את המסגרת החינוכית של התלמיד, האם בכלל עובדים על הצרכים שלו ומה התהליך פה וגם למי פונים אם התכנית לא עובדת, מי אחראי על זה?

<נעמה אריעם ענתבי: ממה שאנחנו יודעים גם מתשובות שאנחנו קיבלנו בזמנו ממשרד החינוך, אין בעצם שום ליווי, שום פיקוח, שום הכשרה למורים האלה.

<נעמה אריעם ענתבי: הדבר הזה מוביל אותי גם לנקודה השנייה, של הפסקת התכנית.

<נעמה אריעם ענתבי: יש תלמידים - - -

יעקב מרגי: בלי פרובוקציות בבקשה.

איתן ברושי: מאיפה את, בבקשה?

<נעמה אריעם ענתבי: מאלו"ט.

<נעמה אריעם ענתבי: תלמידים שמפסיקים להם - - -

יעקב מרגי: תסבירי.

יעקב מרגי: יש כאלה שמכירים את אלו"ט רק בתשדיר של אל-על, בנחיתה, אז - - -

איתן ברושי: לא, לא, לא.

יעקב מרגי: לא אתה.

איתן ברושי: לצערנו.

<נעמה אריעם ענתבי: אלו"ט – אגודה לאומית לילדים ובוגרים עם אוטיזם.

<נעמה אריעם ענתבי: הנושא השני שאני רוצה לדבר עליו בסיפור של קדימה מדע, זה הפסקת השירותים.

<נעמה אריעם ענתבי: למעשה אחת התשובות שקיבלנו היא שמפסיקים לתלמידים את השירותים שלהם בגלל ממצאי אלימות.

<נעמה אריעם ענתבי: הנושא הזה הוא נושא מאד מורכב, כי יש תלמידים שהם מלכתחילה, כחלק מהמוגבלות שלהם, מציגים איזו שהיא התנהגות מאתגרת.

<נעמה אריעם ענתבי: זו הסיבה שבגינה הם בעצם נמצאים בבית ולכן כשמגיע מורה שהוא חסר הכשרה והוא חסר יכולת לטפל באותו ילד, או לתת לו את המענה ובעצם גם אין לו גב ואין לו איזו שהיא תמיכה מבחינת הפיקוח ומבחינת משרד החינוך, אז זה מועד לפורעות.

<נעמה אריעם ענתבי: ואז מה שקורה בעצם, גם המורה, יש איזו שהיא חשיפה שלו בעצם לתחושת הביטחון שלו וגם התלמיד מאבד את הזכאות שלו לקבל שירותים חינוכיים, שזה בעצם פגיעה נטו בזכות שלו.

<נעמה אריעם ענתבי: אז בהעדר איזו שהיא הכשרה מסוימת ובהיעדר איזו שהיא תכנית מגדירה ואיזה שהוא מהלך של פיקוח באמת וסיוע לאותם מורים, זה עקר לחלוטין.

<נעמה אריעם ענתבי: ובעצם שוללים מאותו תלמיד את הזכות שלו לחינוך, שהיא מלכתחילה מגיעה לו.

יעקב מרגי: תודה, נעמה.

יעקב מרגי: אני חושב שמיצינו.

יעקב מרגי: יש לך עוד נקודה שלא דיברת עליה?

<נעמה אריעם ענתבי: הסיפור האחרון שאני רוצה באמת להפנות למשרד החינוך, זה הפרוצדורה של הפסקת השירותים.

<נעמה אריעם ענתבי: נאמר שם באיזה שהוא אופן מאד אמורפי שהפסקת השירותים נעשית רק על ידי אישור מהפיקוח.

<נעמה אריעם ענתבי: לא ברור איזה אישור, מי מאשר, למה מאשר, למי מדווחים, כמה מדווחים.

<נעמה אריעם ענתבי: לצורך העניין שווה ערך לנושא ההשעיות בחינוך המיוחד, יש פרוצדורה מאד מאד ברורה, מאד אסופה, מאד מאד מדויקת, מאד מידתית, ופה בסיפור של קדימה מדע, פשוט שוללים את הזכות לחינוך בלי איזו שהיא פרוצדורה ברורה ואני אשמח לשמוע גם על כך.

<נעמה אריעם ענתבי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה גברת פנינה, את ברשות דיבור, רק תציגי את עצמך.

<גלית חיים: שמי גלית חיים.

<גלית חיים: אני אמא לחמישה ילדים, ביניהם אני אמא לה', שהיא חולה כרונית מגיל שנה.

<גלית חיים: היא בת 12.5.

<גלית חיים: ה' רוצה ללמוד בשנקר ואני כאן כדי לדאוג שהיא תגיע לשנקר.

<גלית חיים: אנחנו, ההורים, לא באים בטענות לקדימה מדע.

<גלית חיים: אנחנו באים למשרד החינוך.

<גלית חיים: יש חוק חינוך חובה וגם לילדים שלנו, שהם חולים, מגיע להם ללמוד וכולנו מסכימים עם זה.

<גלית חיים: אבל החוק ריק, בלי תקנות.

<גלית חיים: החוק לא מסביר על מה מדובר, על איזה מקרים ואיך זה ייתן ומה יקרה, אז זה פתוח עכשיו.

<גלית חיים: הכל פתוח לפרשנות איך שבא לכל אחד.

יעקב מרגי: יש לך דוגמאות?

<גלית חיים: דוגמא: כתוב במכרז שצריך להביא מכתב של רופא וצריך להביא את האבחון של הילד.

<גלית חיים: המכרז לא אומר שאני צריכה כל שנה להביא עוד מכתב מעוד מומחה ועוד מומחה, וקדימה מדע שולח תשובות בחזרה לבתי ספר, אני יודעת במקרה שלנו גם, שולח שוב ושוב מכתב לבית ספר – אם רוצים להמשיך לקבל, צריך לשלוח מכתב ממומחה.

<גלית חיים: על מנת ליצור איזו הפסקה בטיפול, תלכו, תתרוצצו, גם כשאין צורך.

<גלית חיים: ואנחנו, ההורים לילדים חולים, מאד עסוקים ומאד עייפים.

<גלית חיים: אנחנו לא יכולים לרוץ סתם.

<גלית חיים: אנחנו דיברנו במגזר הערבי והדרוזי, גם דיברנו עם אנשים רוסים, שאין להם את השפה העברית, עם החרדים.

<גלית חיים: הם לא יודעים את זכויותיהם.

<גלית חיים: אנחנו קיבלנו פנייה מהורים במגזר הערבי והם אמרו לנו שגם הטפסים - אם הם יודעים על הזכויות שלהם, הטפסים הם בעברית והם יושבים בתוך בית הספר והצוות לא יודע איך למלא את זה.

<גלית חיים: הם לא מבינים את זה.

<גלית חיים: וגם הוועדה הארצי של המגזר הערבי דיווחו לנו בשבוע שעבר שגם אין שום תזכורת בערבית של זכויות של ההורים.

<גלית חיים: אז אנחנו יודעים שיש הרבה ילדים שלא מקבלים מה שמגיע להם וזה עוול.

<גלית חיים: זה סבל לילד חולה לא ללמוד.

יעקב מרגי: גלית, במקרה שלך, את יכולה לומר לי משהו ספציפי, פרטני, שהוא בעייתי?

<גלית חיים: אני יכולה להגיד ספציפית.

<גלית חיים: הילדה שלי היא חולה כרונית.

<גלית חיים: למה כל כמה חודשים צריך להגיש בקשה?

יעקב מרגי: עזבי, הבנו את הזה.

יעקב מרגי: השאלה אם בטיפול השוטף יש לה בעיה או אין?

<גלית חיים: אני באתי לדבר כפסיכולוג חינוכי, לא רק בשם ה'.

<גלית חיים: אני באה להגיד שאנחנו, ארץ ישראל, אנחנו הצטרפו ל-OECD בשנת 2010 והבחירה של המדינה להצטרף ל-OECD זה לקבל עזרה, תמיכה, כיוון של - - - – לא יודעת איך להגיד בעברית, סליחה, לקבל.

<גלית חיים: לא להתחיל להמציא את הגלגל אלא לראות איך עובדים.

<גלית חיים: ואם קוראים את החומר של ה-OECD, גם שלנו של ון-ליר, גם של אדווה, אתם תראו שהפרטה בחינוך היא אך ורק דרך להפריד, היא אפליה ומה שיהיה בסוף זה שאין שוויון זכויות, אין שוויון הזדמנויות לילדים שלנו.

יעקב מרגי: תודה, גלית.

יעקב מרגי: אנחנו נמשיך את הדיון ואם תרצי להוסיף בהמשך, אין בעיה.

מאיר כהן: דווקא ב-OECD לא לגמרי אומרים את זה, אבל אני מסכים איתך.

מאיר כהן: אבל ב-OECD כן יש חלונות שמאפשרים הפרדה, ובתנאי שהפיקוח יהיה משמעותי.

<גלית חיים: יפה.

<גלית חיים: הם מדברים על הפיקוח.

<גלית חיים: הם מדברים על הצעד הראשון של החקיקה ושל הפוליטיקאים, שקודם כל הם צריכים להיות מסודרים.

יעקב מרגי: תודה.

<גלית חיים: ועל הפיקוח, כן, הם מדברים.

<גלית חיים: מי שנותן את הכסף - - -

מאיר כהן: לא, זאת הייתה הערה.

מאיר כהן: אני לא רוצה לפתוח את זה.

יעקב מרגי: תודה גברת גלית.

<גלית חיים: כן, מי שנותן את הכסף צריך להיות בפיקוח.

אילן גילאון: מהצד שלך, לא מהצד שלהם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רויטל לן-כהן, בבקשה.

<רויטל לן כהן: בוקר טוב.

<רויטל לן כהן: רויטל לן כהן, עורכת דין, קואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.

<רויטל לן כהן: אני רוצה לדבר על זווית שאנחנו פחות מדברים עליה בקשר לקדימה מדע וזו העובדה שקדימה מדע הפך לצערי למקום מפלט לילדים שמערכת החינוך לא מסוגלת להכיל אותם או לא מעוניינת להכיל אותם ואז הפתרון הקל והנוח הוא לשלוח אותם החוצה מבתי הספר.

<רויטל לן כהן: שולחים את ההורים להוציא מכתבים מרופא, בדרך כלל מכתבים מפסיכיאטר ובעצם מה שאנחנו מקבלים פה זה הנשרה לגמרי לא סמויה של ילדים ואחר כך משרד החינוך מתלונן שיש קפיצה בכמות הילדים שהגיעה לקדימה מדע ובכמות התקציבים שצריך לשלוח לשם.

<רויטל לן כהן: אבל אנחנו חוזרים שוב לאותו דבר.

<רויטל לן כהן: גם בתי הספר לחינוך רגיל לא יודעים להכיל את הילדים שלנו והחמור בעיני, שאנחנו מגיעים למצב שהכיתות לחינוך מיוחד ובתי הספר לחינוך מיוחד, לא מסוגלים להכיל את הילדים המאתגרים.

<רויטל לן כהן: והתוצאה היא שהילדים יוצאים החוצה מהמערכת.

יעקב מרגי: רויטל, המיקוד של הדיון היום זה קדימה מדע ומתן השירותים שלהם.

<רויטל לן כהן: נכון.

<רויטל לן כהן: ואז גם קדימה מדע לא מסוגלת לעמוד בשירותים של הילדים האלה.

<רויטל לן כהן: קדימה מדע היא לא הפח של משרד החינוך.

<רויטל לן כהן: לא יעלה על הדעת שקדימה מדע תהפוך למשהו ש - - -

יעקב מרגי: אוקיי, את מביאה עוד פן, אבל כרגע אנחנו - - -

מאיר כהן: שמה?

יעקב מרגי: שברירת המחדל - - -

<רויטל לן כהן: שכל ילד שהמערכת לא יודעת להסתדר איתו, הם שולחים אותו לקדימה מדע.

יעקב מרגי: זו אמירה גורפת, אבל, בואי.

יעקב מרגי: בסדר, אבל זה לא הדיון.

<רויטל לן כהן: אבל זה מה שקרה בשנתיים האחרונות.

<רויטל לן כהן: תראה את העלייה בכמות הילדים.

יעקב מרגי: רויטל, אפשר לבחון זאת, אפשר לבדוק, אבל כרגע הדיון הוא על מענה.

מרדכי יוגב: יש לי שאלה.

מאיר כהן: - - - באה בדרישות של ההורים שחושבים שכל תלמיד - - - אז הם מבקשים ממנו - - -

<רויטל לן כהן: לפעמים הורה מגיע - - -

מאיר כהן: זה לא מדויק.

<רויטל לן כהן: אדוני, לפעמים הורה מגיע לקצה ובאמת הוא מגיע למצב שאין לו ברירה אלא להוציא את הילד מהמערכת, אבל מגיעים אלינו - - -

מאיר כהן: את יודעת, אני ניהלתי מערכות - - -

<רויטל לן כהן: אדוני סליחה, עשרות מקרים של ילדים שבית הספר פלט אותם.

יעקב מרגי: אוקיי, רויטל, אמרתי, המיקוד כרגע הוא על קדימה מדע ומתן השירות לילדים חולים.

יעקב מרגי: מיד אני עובר לחברי הכנסת.

יעקב מרגי: יוסי צרפתי, המשמר החברתי, נמצא איתנו?

<יוסי צרפתי: כן, בוקר טוב.

<יוסי צרפתי: שמי יוסי צרפתי.

יעקב מרגי: מוטי, רצית לשאול שאלה?

מרדכי יוגב: בסדר.

יעקב מרגי: בבקשה.

<יוסי צרפתי: שמי יוסי צרפתי, מנכ"ל המשמר החברתי.

<יוסי צרפתי: אנחנו מדברים פה על קיצוץ של זכויות לימוד, לילדים שגם ככה מקבלים מעט מאד שעות לימוד ואני רוצה שנסתכל על המציאות הזאת בפרספקטיבה קצת יותר רחבה ונסתכל על התנהלות משרד החינוך ונבין - - -

מאיר כהן: יוסי, יש לך נתונים שמאוששים את הקיצוץ, כי כשאני שואל את משרד החינוך, משרד החינוך אומר לא היה קיצוץ בשעות.

מאיר כהן: יש לך נותן כזה?

<יוסי צרפתי: אז עוד רגע נשמע את קדימה מדע ונראה שיש קיצוץ - - -

מאיר כהן: לא, עזוב, אתה מייצג גוף מאד חשוב.

<יוסי צרפתי: נכון.

מאיר כהן: אם אתה אומר שיש קיצוץ, אתה מיד צריך לגבות את זה ואני לא אומר את זה בקנטרנות.

מאיר כהן: זה חשוב לנו לדעת.

<יוסי צרפתי: אתה צודק.

<יוסי צרפתי: אני אסיים את דברי ונדבר על הקיצוץ.

<יוסי צרפתי: ברשותכם, אני רוצה לדבר על מה שכולנו אומרים ככה כלאחר יד, אבל הוא המוקד.

<יוסי צרפתי: והמוקד זה ההתנהלות של משרד החינוך.

<יוסי צרפתי: קדימה מדע הם לא העניין פה.

<יוסי צרפתי: ההתנהלות של משרד החינוך פה היא לא תקלה והיא לא תאונה, היא ממש לא במקרה.

<יוסי צרפתי: היא תוצר של הפרטה לא אחראית, נקודה.

<יוסי צרפתי: פשוט תוצר של הפרטה לא אחראית.

<יוסי צרפתי: משרד החינוך אומר אני לא רוצה להתעסק עם הילדים האלה, שמישהו אחר יעשה את זה.

<יוסי צרפתי: גוף חיצוני יעשה את זה.

<יוסי צרפתי: במקרה הזה קוראים לו קדימה מדע - - -

יעקב מרגי: זה נכון גם לגבי החינוך העל יסודי.

יעקב מרגי: אתה יכול לבוא באותה טענה.

<יוסי צרפתי: הפרטה היא עניין - - -

אילן גילאון: זה נכון לגבי הפרטה בכל מצב.

<יוסי צרפתי: חבר הכנסת מרגי, הפרטה היא עניין שאפשר להתדיין עליו בעד ונגד במובן האידיאולוגי.

<יוסי צרפתי: אם כבר הפרטת, תעשה את זה בצורה אחראית.

<יוסי צרפתי: אם המשרד מפריט תחום פעילות כל כך רגיש, חובתו לוודא באלף אחוז שהדברים מתנהלים - - -

יעקב מרגי: אז בוא נאמר שאנחנו אחרי הדיון הפילוסופי האידיאולוגי על ההפרטה.

יעקב מרגי: עכשיו קדימה מדע, יש לך?

<יוסי צרפתי: חבר הכנסת מרגי - - -

יעקב מרגי: בוא, אני לא רוצה לפתוח.

יעקב מרגי: הרי אם נפתח את הדיון הזה - - -

<יוסי צרפתי: אני אגיד לך איזה נתונים מאד מרגיזים יש והם זמינים לכולם באינטרנט.

<יוסי צרפתי: שארבעה בכירים בקדימה מדע בשנת 2016 השתכרו בכמעט 2.5 מיליון שקלים.

יעקב מרגי: טוב, זה לא רק מילדים חולים, בוא, בוא.

יעקב מרגי: רגע, רגע, מר צרפתי, תן לי רגע.

יעקב מרגי: רבותי, זה המדרון הכי פשוט והכי כייפי לדיון, במיוחד בכנסת.

יעקב מרגי: אני, מה לעשות, אומרים עלי שאני נאיבי, יכול להשתמש בבמה הזאת ולעשות מזה, לא רוצה קרקס.

יעקב מרגי: אני כרגע ממוקד מטרה.

יעקב מרגי: הדיון הוא על הילדים החולים.

יעקב מרגי: אני לא רואה ממטר כלום כרגע.

יעקב מרגי: אני עובד על עצמי לא לשמוע את מה שאתה אומר, לא לשמוע את מה שהיא אומרת.

יעקב מרגי: אני מכיר את זה, אבל זה לא הדיון.

יעקב מרגי: זה לא נכון לעשות את זה.

<יוסי צרפתי: אז מה הדיון?

יעקב מרגי: תקשיב, שכר הבכירים של קדימה מדע, בוא תפתח את זה בדיון אחר.

יעקב מרגי: בוא, אפשר לפתוח את זה בדיון אחר, כי קדימה מדע זה לא רק ילדים חולים, זה גם בתי ספר תיכון ועוד דברים אחרים ורבים וכל העולם ואחותו, תרתי משתמע.

יעקב מרגי: אז למה?

יעקב מרגי: זה לא הדיון.

יעקב מרגי: אני כרגע אמרתי את זה ואמרתי את זה גם לרויטל.

יעקב מרגי: הדיון כרגע – האם הילדים החולים במדינת ישראל מקבלים שירות כפי שצריך, כפי שמשרד החינוך היה צריך לתת, בין אם זה תואם מכרז שקדימה מדע זכתה בו, או לא.

יעקב מרגי: אני צריך לדעת אם הילדים מקבלים את הטיפול הכי טוב שיכול להיות.

יעקב מרגי: זה הדיון שלי היום.

<יוסי צרפתי: בסדר גמור.

<יוסי צרפתי: אני אגיד שמשר החינוך, אם הוא מפריט משהו, חובתו לפקח ואם הוא מפריט תחום פעילות כל כך רגיש, אז חובתו לפקח בשבע עיניים.

<יוסי צרפתי: ושכר בכירים, אני אגיד שוב, של 2.5 מיליון שקלים בשנה, זה נורת אזהרה בגודל כזה, בצבע אדום, שמשהו פה לא מתנהל כמו שצריך.

<יוסי צרפתי: כי מצד אחד עושים מאות אלפי שקלים בשנה משכורות ומצד שני מקצצים לילד חולה, שלא יכול לצאת מהבית, בשעות לימוד, המשוואה פשוט לא מסתדרת.

<יוסי צרפתי: עכשיו אפשר להגיד שקדימה מדע יכולים לעשות ככה, יכולים לעשות ככה - - -

יעקב מרגי: לא, אז בוא אני אגיד לך.

יעקב מרגי: אתה התחלת טוב.

יעקב מרגי: במסמך של קדימה מדע בעצמו זה מופיע ומפנה את תשומת ליבי היועצת המשפטית.

יעקב מרגי: הוא אומר ככה: כתוצאה מהגידול החריג במספר התלמידים הכולל הלומדים בתכנית, והן בשל עלייה במספר התלמידים הזכאים לסל השעות הרחב ביותר, נדרשה הגדלה של תקציב.

יעקב מרגי: לפיכך אישר לאחרונה משרד החינוך גידול בתקציב התכנית לצד הנחיה לקצץ בשעת הוראה אחת ובשלוש שעות סיוע חינוכי, על מנת לעמוד בדרישות התקציביות הנדרשות להשלמת שנת הלימודים הקרובה.

<יוסי צרפתי: זו הנחיית המשרד?

יעקב מרגי: כן.

<רויטל לן כהן: עכשיו - - - מה שאמרתי?

יעקב מרגי: רגע, רגע, לא אתן לך.

יעקב מרגי: את מועדת בהתפרצויות.

יעקב מרגי: לא אתן לך.

יעקב מרגי: סליחה על הצעקה שלי.

יעקב מרגי: אני באמצע הדיבור.

יעקב מרגי: גם תרבות דיבור אין פה.

יעקב מרגי: משרד החינוך ראה שיש גידול.

יעקב מרגי: הגידול הוא X.

יעקב מרגי: הוא לא יכול היה להביא את כל ה-X ממנו.

יעקב מרגי: הוא אמר אני אתן חלק, תקצצו בשעה והתאים את עצמו.

יעקב מרגי: זו טענה שצריך לטפל בה.

<יוסי צרפתי: נכון.

יעקב מרגי: זו טענה שצריך להתמודד איתה ולבוא ולהפנות את השאלות.

יעקב מרגי: לכן אם יש לך עוד התמקדות.

<יוסי צרפתי: זו הטענה.

יעקב מרגי: זו הטענה.

יעקב מרגי: יש לך עוד משהו להוסיף בנושא בשביל הטיפול?

<יוסי צרפתי: אני הייתי שמח לשמוע את משרד החינוך, מה הוא אומר.

יעקב מרגי: בסדר, בוודאי.

יעקב מרגי: הם לא באו פה לשתות את כוס התה שלנו.

יעקב מרגי: במשרד יותר טעים.

<יוסי צרפתי: בוא נשמע אותם.

יעקב מרגי: אז רגע, חברי הכנסת.

מאיר כהן: אם אפשר אדוני, אתה יכול לחדד מה הטענה?

מאיר כהן: אני עוד לא יודע.

יעקב מרגי: בוא אני אומר לך.

יעקב מרגי: יש טענות שמרגע שילד זכאי לטיפול, לחינוך ביתי או לחינוך במסגרת קדימה מדע, לוקח כמה זמן עד שקדימה מדע משתלבת ומתאימה את הטיפול לילד.

יעקב מרגי: יש מקומות שיש קשיים בגיוס כוח הוראה או טיפולים פרא-רפואיים.

יעקב מרגי: זו הציפייה שלי לשמוע, אחרי כמעט שנתיים מהמכרז, רחלי?

<רחלי אברמזון: כן.

יעקב מרגי: אחרי שנתיים אני, כמנהל גרוע, שנתיים, איך אומרים, זו תקופת הכשרה לא רק סבירה, מעל ומעבר שהעסק כבר יעבוד.

יעקב מרגי: הגענו לחלל.

יעקב מרגי: המצאנו, אנחנו הכי חדשנים בעולם בתחומים רבים, לא יתכן שמערכת לא תדע כבר לתפעל את עצמה, להכיר את עצמה בנושא הזה.

יעקב מרגי: קדימה מדע מצד אחד טוענת מה אתם רוצים?

יעקב מרגי: אני התבקשתי ל-X, אני עושה אפילו X Y. ההורים לא שבעי רצון.

יעקב מרגי: משרד החינוך אומרים – מה אתם רוצים, קדימה מדע עומד בזה.

יעקב מרגי: אנחנו פה נצטרך, חברי הכנסת, היום, היום, להצביע על הרעה החולה.

יעקב מרגי: ואם משרד החינוך יצטרך לתקן את המכרז, שיתקן את המכרז.

יעקב מרגי: אם קדימה מדע כשלה, שתלך הביתה ואם ההורים מקטרים, אני אגיד להם רב לכם, עד כאן, אבל צריך להגיע למסקנה.

יעקב מרגי: ברשות

יעקב מרגי: כם נתחיל עם חברי הכנסת, לאחר מכן ניתן לאורחים.

יעקב מרגי: איתן ברושי יצא.

יעקב מרגי: מוטי היה שני אחריו?

מרדכי יוגב: אני רוצה לשמוע קודם את משרד החינוך.

יעקב מרגי: אז אחרי זה.

יעקב מרגי: מאיר כהן, בבקשה.

מאיר כהן: אדוני יושב הראש, אני רוצה להגיד כמה דברים מהתובנות מניסיוני.

מאיר כהן: האחד, אין שום ספק ואני אמרתי את זה גם כשחברי הטוב היה שר החינוך, אבל בגלל ניסיוני הרב – 28 שנים במערכת החינוך – ההפרטה והוצאת האחריות לחינוך הילדים החולים מהרשויות ומבתי הספר, היא בכייה לדורות.

מאיר כהן: אמרתי את זה אז ואני חוזר ואומר את זה היום.

מאיר כהן: אני הייתי בתקופה שהרשות ובית הספר לקחו אחריות על הילדים בתוך הקהילה שלהם.

מאיר כהן: אנחנו הכשרנו את המורים, לקחנו בדרך כלל מורים מתוך המערכת, שרצו, שהייתה להם נשמה יתרה ואנחנו הכשרנו אותם.

מאיר כהן: ובמקום כמו דימונה ובמקומות קהילתיים, העבודה הייתה עבודה נהדרת, כי זה יצר אינטראקציה מאד מיוחדת עם הילדים האלה.

מאיר כהן: והחליט משרד החינוך מה שהוא החליט במסגרת שככל שאנחנו מפריטים אנחנו קצת מרחיקים את כאב הראש מאיתנו.

מאיר כהן: אני לא סוציאליסט בתפיסת עולמי ואני אומר - - -

יוסי יונה: סוציאל דמוקרט כן?

מאיר כהן: כן, קצת, קצת.

אילן גילאון: הוא סוציאליסט במוח.

יעקב מרגי: אתה יודע, סוציאל דמוקרט זו הגדרה שיכולה להיות גם עיר מקלט.

אילן גילאון: אתה סוציאליסט בארון.

אילן גילאון: תצא מהארון.

מאיר כהן: הלוואי ויכולתי לתקן.

מאיר כהן: בנושאי החברתיים אני בשמחה אצא מהארון.

מאיר כהן: אבל אפשר היה להחזיר את הגלגל אחורה.

מאיר כהן: אני אומר לך אדוני יושב הראש מניסיוני, ואני משוכנע שככל שאנחנו רואים את החריקות האלה, דעתי יותר מתחזקת.

מאיר כהן: היה איומה ונוראה ההחלטה להפריט את זה ולהוציא את זה ממשרד החינוך.

מאיר כהן: ובכל זאת, היות וזאת המציאות ואנחנו כנראה לא נצליח בחודשים הקרובים לשנות את זה, משרד החינוך חייב לייצר מנגנון של פיקוח הרבה יותר משמעותי.

מאיר כהן: משרד החינוך חייב שדרך מנגנוני הביקורת שלו יעברו אותם מורים שעובדים בקדימה מדע.

מאיר כהן: לא צריך להסתפק ואני קראתי את ה - - -, לא צריך להסתפק בזה.

מאיר כהן: מי שצריך לתת את החותמת זה לא אנשי קדימה מדע.

מאיר כהן: מי שצריך לתת את החותמת זה האנשים הטובים ביותר שיש במשרד החינוך.

מאיר כהן: כי אם אני מבקש ממורה בבית ספר להיות מיומן בעבודה עם כיתה הטרוגנית ובמיומנויות למידה, ממורה שבא הביתה לביתו של ילד חולה, אני מצפה להרבה יותר.

מאיר כהן: זה מיומנויות.

מאיר כהן: זאת חכמה רצינית.

מאיר כהן: זאת תורה מסיני.

מאיר כהן: לבוא לילד, בין אם הוא אלים או בין אם ילד לא רגוע, או בין אם ילד שנמצא על רצף כזה או אחר, חייבים להיות הטובים ביותר.

מאיר כהן: ולצערי הגדול הם לא הטובים ביותר.

מאיר כהן: מי שנשלח לבתים הם לא הטובים ביותר.

מאיר כהן: שוב, אני לא רוצה לכעוס על קדימה מדע.

מאיר כהן: קדימה מדע ניגשו למכרז, מנסים לעשות כמיטב יכולתם.

מאיר כהן: הסיפור הטרגי הוא שמשרד החינוך לא קיצץ בשעות.

מאיר כהן: משרד החינוך לא מקצץ בשעות, אבל משרד החינוך נוהג קצת טיפה בהסתר פנים, בכל מה שקשור להתייחסות לפיקוח.

מאיר כהן: ולכן שורש העניין הוא הפיקוח.

מאיר כהן: והדבר האחרון ברשותך - - -

יעקב מרגי: ברשותך, ביוני 2016 בדיון בוועדה, זה היה מתי?

יעקב מרגי: מתי היה יוני 2016?

<קריאה: שנה וחצי.

<קריאה: אבל זה לא היה האחרון.

יעקב מרגי: בסדר, תקשיבו.

יעקב מרגי: אני שמח שאתם לוקחים אותי ברצינות.

יעקב מרגי: הנקודה הראשונה בסיכום הייתה: הוועדה דורשת ממשרד החינוך להעביר לה תוך חודש תוכנית מובנית לבקרה על השירותים הנדרשים לילדים.

<קריאה: נכון, נכון.

<קריאה: שום דבר.

<קריאה: דרשנו אז את השעיית המכרז.

מאיר כהן: ואני יודע אדוני יושב הראש שאתה תומך ותתמוך במה שאני אומר.

מאיר כהן: ההחלטה הזאת גם יצרה מציאות חינוכית בתוך בתי הספר, שיותר ויותר מנהלי בתי ספר ורשויות, יודעים שיש מסגרת אחרת ולכן הם עושים את התנועה הזאת.

מאיר כהן: אתם יודעים, כשהייתי ראש עיריית דימונה, בכל בית ספר תיכון הייתה כיתה לאוטיסטים.

מאיר כהן: כלומר יש היום מהירות, יד קלה בזה שמצד אחד נענים מהר מאד להורים והורה בא ואומר ואני אומר להורים לא כל ילד אוטיסט צריך לקבל חינוך בבית.

מאיר כהן: מערכת טובה זאת מערכת שלוקחת את הילדים האלה ופותחת בתוך השכבות מערכות כאלה.

יעקב מרגי: ראיתי את זה בדימונה בתוך בתי הספר.

מאיר כהן: זה נהדר.

מאיר כהן: אין לכם מושג מה שזה.

מאיר כהן: משרד החינוך לא מעודד את זה.

מאיר כהן: מעדיף שהילדים האלה ילכו לקדימה מדע וכו', ואז מתחיל להיות השבר.

מאיר כהן: אם רק נוכל לשנות אצל אנשי משרד החינוך, שיבינו, מצידי שיחייבו כל בית ספר תיכון וכל בית ספר שיפתח אצלו מסגרות כאלה.

מאיר כהן: הן לא מסגרות מתייגות, אגב.

מאיר כהן: הן מסגרות מפרות והן מסגרות מעצימות.

מאיר כהן: לראות כיתה של ילדים בני 19, כיתה של אוטיסטים בתוך שכבת י"ב זה משנה את החיים של הילדים, כולל הילדים שהם נורמטיביים.

מאיר כהן: חבל מאד שזה לא קורה.

מאיר כהן: אני באמת רוצה לשמוע מבחינת הנתונים האלה, כי החברה מהמשמר האזרחי - - -

יעקב מרגי: החברתי.

מאיר כהן: החברתי, סליחה, החברתי.

יעקב מרגי: עוד מעט תיתן קרבין.

<קריאה: עוד מעט תקרא לו המשמר הלאומי.

<קריאה: זה בסדר, זה זכויות אזרח.

מאיר כהן: אני רק רוצה להגיד משהו.

מאיר כהן: ברור לי, זה זכויות אזרח, ברור לי, אבל לשים את העניין, לחשוב ששורש הבעיה זה המשכורת של הבכירים, אדוני.

מאיר כהן: כשאני בדימונה רציתי ש-40% מהתלמידים שלי בכיתה י"ב ייגשו ל-5 יחידות בפיזיקה, הבאתי מורה מתל אביב ושילמתי לו 300%.

מאיר כהן: עכשיו יבוא המשמר החברתי ויגיד לי – נתת משכורת מופקעת.

מאיר כהן: הלוואי והמשכורות האלה, אם הייתי יודע שקדימה מדע עם המשכורות האלה עושים את העבודה פיקס ואין טענות, תאמין לי - - -

יעקב מרגי: הוא דיבר על ההנהלה.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, זה חמשת מקבלי השכר הגבוה.

יעקב מרגי: אילת, לאט לאט.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל זה חמשת מקבלי השכר הגבוה.

<יוסי צרפתי: זה חתיכת - - -

יעקב מרגי: תודה, תודה.

יעקב מרגי: אילן גילאון.

יעקב מרגי: עכשיו אילן.

איילת נחמיאס ורבין: לא, זה לא המורים.

מאיר כהן: זו לא הסיבה לדיון היום.

יעקב מרגי: מר צרפתי, אתה לא חבר כנסת.

מאיר כהן: רוצים דיון אחר?

מאיר כהן: נעשה גם.

מרדכי יוגב: בואו נשמע את משרד החינוך.

יעקב מרגי: זה בסוף.

יעקב מרגי: אין לי מה, אני לא פותח את זה.

איילת נחמיאס ורבין: הלוואי ומשרד החינוך היה אומר - --

יעקב מרגי: זו צורת הדיון.

יעקב מרגי: היא צריכה לשמוע לא רק את השאלה שלו, היא צריכה לשמוע עוד הרבה שאלות.

יעקב מרגי: אתה רוצה לדבר עכשיו?

מרדכי יוגב: אני רוצה לשאול.

יעקב מרגי: אז תשאל, אבל את התשובה היא תיתן בסוף, כמו שמאיר רצה.

יעקב מרגי: תשאל, בבקשה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מוטי יוגב.

מרדכי יוגב: אני אשאל.

מרדכי יוגב: שאלה פשוטה.

מרדכי יוגב: כפי ששאל חברי חבר הכנסת מאיר כהן, באמת מה הניע את משרד החינוך להעברה להפרטה לקדימה מדע ולאורך שנתיים-.

מרדכי יוגב: רגע, נחזור על השאלה, מותר.

יוסי יונה: אני איתך, אני גם שואל.

מרדכי יוגב: לעשות את הערכת המצב.

יעקב מרגי: סליחה, זה עוד לפני קדימה מדע.

יעקב מרגי: ההפרטה היא עוד לפני קדימה מדע.

מרדכי יוגב: לאור העבודה של שנתיים, הרי לא מדובר בכמויות גדולות.

מרדכי יוגב: מדובר במאות תלמידים בלבד ואנחנו מכירים גם את הרצפים, מכירים גם את הדברים הללו.

<קריאה: מה פתאום, זה אלפים.

יעקב מרגי: רגע, גברתי.

יעקב מרגי: את רוצה לדבר, נכון, נרשמת?

יעקב מרגי: אז אני מבקש לא להפריע ואף אחד לא יקרא פה קריאות ביניים.

יעקב מרגי: יש פה דיון מתורבת.

יעקב מרגי: אתם לא יודעים להיות בדיון מתורבת, תבחרו לכם ועדות אחרות.

<קריאה: אני יודעת, אבל - - -

יעקב מרגי: לא, אין קריאות ביניים.

יעקב מרגי: אני מחליט איך מנהלים את הדיון כאן.

יעקב מרגי: בבקשה, מוטי.

מרדכי יוגב: קדימה מדע בדו"ח שלה מדברת על 561 תלמידים ויכול להיות שאני לא בקיא.

מרדכי יוגב: אני שואל שאלות שאני לא בקיא.

מרדכי יוגב: כך כתוב, שהם מטפלים רק ב-561 תלמידים.

מרדכי יוגב: והאם זה נותן את התפוקה שהיינו רוצים, את ההתייחסות לתלמידים הללו, הקשים יותר, המאתגרים יותר והאם אין מקום לבחון החזרה לפורמט של טיפול ישיר של המשרד דווקא בנוער הזה.

יוסי יונה: מוטי, הייתי שם סימן קריאה, מוריד את סימן השאלה.

יעקב מרגי: כן, נכון.

יעקב מרגי: טוב, זו שאלה לאוצר.

מרדכי יוגב: מי שם סימן שאלה?

מרדכי יוגב: זה מקומם של הקב"סים ומקומם של גורמים נוספים.

יעקב מרגי: אוקיי.

יעקב מרגי: אילן גילאון, בבקשה אדוני.

אילן גילאון: האמת היא שבזמן הזה חשבתי איך לא היה לי מנהל בית ספר כמו מאיר, שהייתי יכול להגיע לאן שהוא ולא הייתי נאלץ להגיע לפה.

יעקב מרגי: לא, אני תובע את עלבונו של מנהל בית הספר שלך.

יעקב מרגי: תראה לאן הגעת.

יעקב מרגי: ועוד השמיים הם הגבול.

מאיר כהן: מה שכן הוא היה מדבר מרוקאית יותר טוב ממני.

יעקב מרגי: לא, הוא יודע יותר טוב.

אילן גילאון: תראו, אני לא מעניין אותי קדימה מדע, קדימה הפועל, זה ממש לא מעניין אותי.

דב חנין: קדימה הפועל דווקא כן.

אילן גילאון: כן, קדימה הפועל מעניין אותי, אבל לא בסוגיה הזו.

יעקב מרגי: לא ראית שדב פה?

אילן גילאון: ובאמת העניין כאן וזה גם היה מה שהיה בדיון הקודם, התפלאתי שכבר עבר חודש ולא הרגשנו, היה מעמד קודם כל של הילדים שהם מחוץ לבית.

אילן גילאון: אני מאד נאמן למחנך יהודי שקראו לו קורצ'אק.

אילן גילאון: יש ספק לגבי הנושא הזה, אבל אני אומר יהודי אחלה.

אילן גילאון: שאלו אותי פעם מה עם ילדים, הוא אמר שילדים הם כמו אנשים מבוגרים, רק שהם יותר נמוכים.

אילן גילאון: אני רוצה לעשות פרפראזה על דבריו ולומר שילדים חולים הם גם יותר נמוכים, אבל בעיני הם הקדושים ביותר שיש בין הילדים ובהם צריך לטפל ראשונים וזה ברור לגמרי.

אילן גילאון: ולכן כל התפיסה של ילדי קבלן לא מקובלת עלי.

אילן גילאון: זאת אומרת זה לא רק עניין ההפרטה.

אילן גילאון: כאשר העניין של ההפרטה מדבר על חינוך ילדים שצריכים להיות חלק מן המניין, ואני מדבר רק על ילדים שהם בתוך המניין, לא איך אנחנו נכנסים לתוך המניין.

אילן גילאון: זה ברור לגמרי שמה שצריך לקרות כאן, שהמורים שלהם צריכים להיות המורים הטובים ביותר מבית הספר והם צריכים להיות מורי משרד החינוך, זה ברור לגמרי.

אילן גילאון: השאלה השנייה מה התוסף לתקציב הזה, הרי עכשיו, כשההפרטה שלא מקובלת על רוב האנשים פה ליד השולחן קרתה ואיך זה השפיע בכלל על הילדים.

אילן גילאון: מה הוא החשוב השעתי לילד חולה בבית?

אילן גילאון: כמה שעות הוא צריך לקבל?

אילן גילאון: אלה הם נתונים שהם נתונים מה שנקרא אובייקטיביים, שעליהם צריך לדבר.

אילן גילאון: כמה תקציב תוסף, כמה שעות קיבלו, כמה תקציב תוסף יחסית לתקציבים אחרים בתוך משרד החינוך.

אילן גילאון: ואלה הן השאלות המרכזיות.

אילן גילאון: לדעתי יש בעיה, כי אחרת אם לא הייתה בעיה, לא היינו היום יושבים בדיון הזה, חודש אחרי הדיון הקודם.

אילן גילאון: זה ברור לגמרי.

יעקב מרגי: מבחינתי זה דיון - - -

אילן גילאון: האם היום הילדים בבית מקבלים פחות שעות או יותר שעות?

אילן גילאון: ואני רוצה לשמוע את התשובה במספרים, אם מותר.

אילן גילאון: ב', מדוע בסופו של דבר, כמו שגם שאל חברי, משרד החינוך לא לוקח בחזרה את המטלות שהוא חייב להטיל עליהם, ודרך אגב, היום זה מאד מקובל כמה חינוך ביתי.

אילן גילאון: אפילו משרד הבריאות יוצא לכיוון כזה, אז זה ברור לגמרי שאפשר לכל אחד לתת את המטרה.

אילן גילאון: אני אומר את זה מפני התפיסה הנגישותית של העניין, שזה מה שתופס היום.

אילן גילאון: משהו ששולט היום בכיתה זה הנגישות.

אילן גילאון: איך אתה מאפשר לכל בן אדם, מן המקום שבו הוא נמצא, בכל מצב שבו הוא נמצא, להגיע למחוז חפצו מכובד ועצמאי.

אילן גילאון: זה כל העניין.

אילן גילאון: ולכן היות ובעיני הילדים האלה הם המכובדים מבין כולם – קודם כל ילדים הם יותר מכובדים מבין כולם והילדים החולים הם מכובדים מבין כולם – אני לא מבין את כל התהליך הזה ולא הבנתי אותו גם לפני חודש, כפי שאתה אומר.

אילן גילאון: אני לא מבין אותו גם עכשיו ואני הייתי רוצה שוב לדעת את התשובה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך אדוני יושב הראש.

דב חנין: אם אני רוצה לסכם את הדיון הזה בארבע מילים, אז ארבע המילים שאני בוחר ושיש ביניהן קשר הן אחת - הפרטה, שתיים – הפרדה, שלוש – אפליה וארבע – הפקרה.

דב חנין: זה בעצם המהלך.

יעקב מרגי: ארבעת ה-ה'.

דב חנין: ארבעה ה'.

דב חנין: ז'בוטינסקי דיבר על חמשת ה-מ', אנחנו מדברים על ארבעת ה-ה' ובין חמשת ה-מ' לבין ארבעת ה-ה', יש את כל הפער שבעולם.

דב חנין: אני אומר כמה מילים, כי אני חושב שיש קשר הדוק בין המהלכים האלה.

דב חנין: בין ההפרטה לבין ההפרדה לבין האפליה לבין ההפקרה.

דב חנין: אבל אני אומר משפט על נקודת המוצא שלנו.

דב חנין: נקודת המוצא שלנו, לפחות מבחינת החוק, היא אחרת לגמרי.

דב חנין: חוק חינוך ממלכתי, חוק חינוך חובה, מדבר על תפיסה שוויונית ואינטגרטיבית לכל הילדים.

דב חנין: אנחנו בכנסת, חברי, חבר הכנסת יוסי יונה, אני הצטרפתי אליו, העברנו תיקון לאחרונה, שעוסק בילדים חולים ומדבר על הפער, על הדלתא של גיל 3, כדי להכניס את הילדים החולים למערכת החינוך.

דב חנין: כדי שמערכת החינוך תיתן תשובה לילדים חולים.

דב חנין: אז התיקון הזה עבר, לכאורה דבר יפה, אבל בפועל מה שקורה בשטח פשוט מקומם ומעורר חלחלה.

דב חנין: ממש כך.

דב חנין: תראו, ילדים חולים וילדים עם מוגבלות הם ילדים שכדי שהם ישתלבו בצורה שוויונית במערכת, צריכים סוג של תגבור וסיוע.

דב חנין: במקום לקבל פלוס, הם מקבלים פחות.

דב חנין: אנחנו שומעים עכשיו, הרי הפרידו את המערכת, נתנו קדימה מדע.

דב חנין: דרך אגב, חברי הטוב, מאיר כהן, אני לא חושב שאת הגלגל הזה אי אפשר להחזיר.

דב חנין: אז זה לא גזירה מ - - -

מאיר כהן: אמרתי בחודשים הקרובים.

דב חנין: אפילו בחודשים הקרובים.

דב חנין: יש היום המון כסף למדינה, יש למדינה 15 מיליארד שקלים עודפים.

דב חנין: אני שומע שראש הממשלה כבר רוצה להוריד את מס החברות וגם את מיסי ההון.

מאיר כהן: תוסיף עוד שניים, 17.

דב חנין: 17 מיליארד, עוד יותר.

דב חנין: חברים יקרים, פה זה כסף קטן.

דב חנין: על מה אנחנו מדברים פה?

דב חנין: אני חושב שאנחנו צריכים לדרוש בהחלט, שלאור כל הכשלים שמתגלים כאן, המדינה תיקח אחריות - - -

יעקב מרגי: מאיר, שניים הלכו למפעל החמוצים.

יעקב מרגי: בשניים הוא הקים מפעל חמוצים.

דב חנין: תגיד אנחנו מחזירים את הילדים למערכת החינוך.

דב חנין: אנחנו נותנים להם את הפיתרון האינטגרטיבי שהחוק דורש והחוק מחייב ואנחנו מבטיחים שהם מקבלים את כל השירותים התומכים והנלווים שצריך, כדי שהם ישתלבו במערכת הזאת בצורה המיטבית.

דב חנין: במקום זה מה שקרה, הפריטו את זה החוצה וכמו שתמיד כשמפריטים אז אומרים בהתחלה Separate but equal.

דב חנין: אבל איך בית המשפט העליון האמריקאי אמר בשנת 1954 - Separate is not equal.

דב חנין: אף פעם הוא לא שווה.

דב חנין: נפרד הוא אף פעם לא שווה.

דב חנין: אתה מפריד מישהו החוצה, תמיד תמיד תמיד בסוף הוא יופלה לרעה וזו התוצאה.

דב חנין: עכשיו הפריטו אותם החוצה, העבירו לקדימה מדע, עכשיו זו מערכת חיצונית, מתחילים לקצץ בכספים - - -

יעקב מרגי: רק לדייק, זה היה מופרט עוד לפני כן עם כללים.

דב חנין: מאה אחוז, בסדר.

<קריאה: זה היה - - - זה לא - - -

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: אני יודע ש - - -

דב חנין: קודם כל תודה על ההערה, אדוני יושב הראש.

דב חנין: אתה צודק.

דב חנין: האמת היא שאם אנחנו נעשה את חשבון ההפרטות ההיסטורי, הוא הולך מאד מאד רחוק.

דב חנין: אני לא רציתי לפתוח את כל התיבה.

דב חנין: הוא מגיע, עוד מפלגת העבודה בזמנו התחילה בתהליכי הפרטות.

איילת נחמיאס ורבין: העיקר שהוא לא אתם.

דב חנין: אנחנו לא.

דב חנין: אנחנו תמיד היינו באופוזיציה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, סתם, זו הייתה הערת ביניים.

דב חנין: לא, לא, אני אומר, זו הערת ביניים נכונה וחשובה.

דב חנין: אני תמיד הייתי באופוזיציה ותמיד גם לפני, קודמי התנגדו להפרטות.

דב חנין: כאן תמר רוזנסקי, מסביב לשולחן הזה, נלחמה נגד ההפרטות האלה.

דב חנין: אבל אני לא רוצה לדבר על ההיסטוריה, אני רוצה לדבר על האקטואליה.

דב חנין: האקטואליה היא שאת המערכת הזאת צריכים להחזיר לאחריות המדינה וזה הלקח שאנחנו צריכים ללמוד ממה שקרה.

דב חנין: הפרטנו את זה החוצה, עכשיו מקצצים וכדומה.

יעקב מרגי: תודה, דב.

דב חנין: אני רק רוצה להגיד עוד שני משפטים מאד בקצרה.

יעקב מרגי: לסיכום.

דב חנין: אנחנו בדיון הזה מתעסקים בעצם בשלל בעיות שיש ביניהן כמובן נקודת מפגש.

דב חנין: יש ילדים עם מוגבלות, שזו מורכבות אחת, היא מורכבות ארוכת טווח.

דב חנין: זה הרבה שנים יכול להיות אותם ילדים מתמודדים בתוך מערכת החינוך.

דב חנין: זה סוג של חשיבה שצריך לעשות אותה.

דב חנין: יש גם ילדים שהם חולים באופן אקוטי.

דב חנין: זאת אומרת ילד שהוא בסך הכל במצב רגיל, אבל הוא סובל ממחלה, כתוצאה מהמחלה הזו הוא מחוץ למערכת והוא צריך סוג של פיתרון קצר טווח, אבל מספיק טוב ומספיק מחודד.

דב חנין: אנחנו רואים שגם אלה וגם אלה אוכלים אותה וזה פשוט דבר מקומם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת יוסי יונה.

יעקב מרגי: לאחר מכן חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין וניכנס לאורחים שהתווספו לנו במהלך הדיון.

יוסי יונה: אדוני יושב הראש, אני רוצה להתחיל קודם לתבוע את עלבונה של ועדת החינוך של הכנסת.

יוסי יונה: כפי שאתם אמורים לדעת, אנחנו שמענו על ההפחתה הזאת ועל פי החוק ההפחתה לא יכולה להתקיים לפני שמביאים את הדיון לכאן, לוועדת החינוך של הכנסת.

יוסי יונה: אז אנחנו מתחילים כבר עם טענה כבדת משקל שבעצם אנחנו רואים שמשרד החינוך, אדוני - וזו לא פעם ראשונה - אינו מכבד את ועדת החינוך ולא הביא את כוונותיו להפחית בשעות - - -

יעקב מרגי: משרד החינוך, חובת ההוכחה עליכם.

יעקב מרגי: אני אשמע בסוף.

יוסי יונה: חד משמעית, אדוני.

יעקב מרגי: כשזה קשור לאגו שלי אני מוכן לוותר, אבל חברי הכנסת.

יוסי יונה: לא, דיברתי בשם הוועדה, אדוני יושב הראש - - -

יעקב מרגי: הוועדה, הוועדה.

יוסי יונה: כגוף קולקטיבי.

יעקב מרגי: כן, לכן אמרתי.

יוסי יונה: אז זה אחד.

יוסי יונה: דובר רבות ובוודאי שכדאי לחזור על הדברים בעניין של ההפרטה.

יוסי יונה: זה באמת אם כל חטאת הפרטה בכלל ובמקרה הספציפי הזה ומדוע?

יוסי יונה: כי ראו, כי התכנית הזאת היא תכנית דינאמית.

יוסי יונה: מדוע?

יוסי יונה: כטי אנחנו לא יודעים בתחילת השנה, במהלכה של השנה, כמה תלמידים יהיו.

יוסי יונה: ולכן תמיד יהיה איזה שהוא מצב כזה של משא ומתן להוריד, להוסיף ועוד דברים מהסוג הזה.

יוסי יונה: ובכל זאת, בואו נהיה קצת קונקרטיים לגבי הבעיה שאיתה אנחנו מתמודדים היום.

יוסי יונה: אחת העובדות הקשות, העובדות המרכזיות, היא שהתקציב עלה.

יוסי יונה: אז משרד החינוך מעלה את התקציב.

יוסי יונה: מצד שני אנחנו למדים את הדבר הבא, שישנה הפחתה של שעות – משש שעות בשבוע לילד בחינוך היסודי, הרי שהופחתו השעות לחמש.

יוסי יונה: אנחנו צריכים לדעת מדוע.

יוסי יונה: דבר נוסף, אנחנו יודעים שגם השעות הופחתו בחינוך העל יסודי, משמונה שעות שבועיות לשבע שעות שבועיות.

יוסי יונה: כשאשר אנחנו חושבים, מספר התלמידים שנהנים מהשירות הזה הוא כ-1,200.

יוסי יונה: עכשיו אנחנו צריכים לשאול את השאלה הקונקרטית הבאה – מה קרה?

יוסי יונה: האם יכולים לבוא קדימה מדע ולומר הפחתנו משום שאין הלימה בין התקציב לבין המספר הגדל של התלמידים?

יוסי יונה: אנחנו לא יודעים.

יוסי יונה: אנחנו מבקשים תשובות לגבי השאלות הללו.

יוסי יונה: שאלות מאד מאד קונקרטיות.

יוסי יונה: מדוע הופחתו?

יוסי יונה: האם כמו שמר צרפתי כאן אומר, אולי התקורות גדלו?

יוסי יונה: אולי השכר גדל?

יוסי יונה: לכן אנחנו לוקחים את הנתונים הללו, אדוני יושב הראש, ל-1,200 התלמידים שלכאורה קיימים בתוך התכנית הזו ואנחנו שואלים אולי זה גדל ל-1,400 ואז הם במצוקה ואז הכל - - -

אילן גילאון: אבל לנו להידרש לזה, יוסי?

אילן גילאון: אנחנו שואלים את משרד החינוך.

יוסי יונה: לא, תראה, אם המספר של התלמידים גדל והם נמצאים במצוקה, אז הטענה תבוא למול משרד החינוך, להגיד לו היי, אתה צריך להוסיף תקציב כי מספר התלמידים עלה.

יוסי יונה: אם מספר התלמידים נשאר קבוע, חברי גילאון, אז אנחנו פה פונים אל קדימה מדע ואומרים להם היי, מה קרה פה?

יוסי יונה: האם אתם - - -

יעקב מרגי: השאלה ברורה.

יעקב מרגי: השאלה מאד ברורה.

יוסי יונה: אלה הן בעצם השאלות שאנחנו צריכים, שאלות קונקרטיות מה קרה.

יוסי יונה: ברור כאשר שאלת המסגרת, ואני מצטרף לחברים שאמרו כאן, פשוט עוול שהוא בלתי נסבל להפריד את השירות הספציפי הזה, אדוני יושב הראש ואני קורא שוב למשרד החינוך ואני חושב שזה מקובל - ככה הבנתי, על פי הדיון שאנחנו מקיימים פה – האם השירות הזה צריך לחזור – מוטי – זה לא לשאול את השאלה.

יוסי יונה: לכן אמרתי תשים בבקשה סימן קריאה.

מרדכי יוגב: שאלתי כי אני חדש בתחום.

מרדכי יוגב: רציתי לשאול לפני שאני - - -

יוסי יונה: אז זהו, אני מציע לך להצטרף אלינו בסימן קריאה, גם אל שר החינוך, שאתה נמצא במפלגתו.

יוסי יונה: לבוא ולומר לו אדוני השר, אנא, אנחנו תובעים את החזרתו של השירות הזה למשרד החינוך ואני אומר לך גם למה.

יוסי יונה: יש כאן בעיה מבנית לא רק במשרדי הממשלה.

יוסי יונה: מערכות הפיקוח והבקרה במדינת ישראל, לא שכפי שאמרת - - -

יעקב מרגי: לא מדביקות את קצב ההפרטה.

יוסי יונה: לא, חברי מאיר כהן אמר את הדבר הבא שאין מספיק פיקוח.

יוסי יונה: מאיר, לא אין מספיק, אין.

יוסי יונה: כאשר עולות בעיות למול קדימה מדע, אתה יודע מה התשובה שקיבלנו?

יוסי יונה: אנחנו מקבלים מהם את הנתונים ובודקים את הנתונים.

יוסי יונה: זאת אומרת אין מערך שמפקח - - -

יעקב מרגי: בקרה אקטיבית.

יוסי יונה: שלכל הרוחות מוכיח ויש טענה טובה להפרטה של שירות מסוים.

יוסי יונה: אז לפחות שיהיה מנגנון של בקרה וביקורת, שאנחנו נדע מה קורה.

יוסי יונה: לכן אני אומר - - -

מאיר כהן: אבל אתה מוצא במנגנונים ממשלתיים, כמו שהיו במשרד הרווחה בתקופתי ואני שמח שזה השתנה אצלי וביתר שאת אצל השר הנוכחי, אתה מוצא 100 מוסדות ושני מפקחים.

יוסי יונה: יפה.

יוסי יונה: אדוני עוד משפט.

יעקב מרגי: משפט אחרון.

יעקב מרגי: אתה תסיים את הזמן שמוקצב למחנ"צ ואני לא אוכל לתת לאיילת אחר כך.

יוסי יונה: אני אומר לאור הבעיות החוזרות ונשנות עם ההפעלה של הפרויקט הזה במהלך השנים האחרונות, בין אם זה קדימה מדע ובין אם זה טללים, אני חושב שהמסקנה המתבקשת רבותי, בוא נאמר ההפרטה במקרה הספציפי הזה, כמו במקרים רבים אחרים, כשלה.

יוסי יונה: אנא ישקול משרד החינוך בחיוב העברת השירות הזה למשרד החינוך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אחרונת חברי הכנסת ונתכנס לדיון.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להתחיל באיזה כוכבית.

איילת נחמיאס ורבין: יושבת כאן רחלי אברמזון ואני רוצה להגיד שאני מאד אוהבת ומעריכה אותה - - -

אילן גילאון: אני רוצה להצטרף לכוכבית הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אני רואה את הפנים שלה - - -

יעקב מרגי: היא קיבלה חיסון.

יעקב מרגי: כל שנה היא מקבלת חיסון.

איילת נחמיאס ורבין: וחשוב לי להגיד את זה בראשית דברי, כי היא יודעת את זה ואנחנו מדברות בינינו וכשיש לי בעיה עם ע' וכשיש לי בעיה עם ת', אני - - -

יעקב מרגי: בלי שמות של קטינים, כי אנחנו - - -

איילת נחמיאס ורבין: לא, סליחה, סליחה.

יעקב מרגי: אסור.

יעקב מרגי: והנה אני אומר את זה כבר, אם נידרש למחוק מהפרוטוקול - - -

איילת נחמיאס ורבין: צודק, צודק, צודק, זה ילדים שאני מרגישה קשורה אליהם, סליחה.

יעקב מרגי: רגע, רגע.

יעקב מרגי: אני אומר את זה אם נידרש למחוק שמות של קטינים, אנחנו נעשה זאת לפי הסעיף שמקנה לנו ואני אומר את זה.

איילת נחמיאס ורבין: תמחק את זה.

<רויטל לן כהן: הוא לא קטין.

<רויטל לן כהן: הילד בן 19.

יעקב מרגי: לא יודע, את מכירה.

<רויטל לן כהן: הוא מזמן אינו קטין.

יעקב מרגי: רויטל, אני שמח שאת מכירה אותו ברמה האישית.

יעקב מרגי: אני לא ויכול להיות שהזכירו שם של קטין.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוחקת.

איילת נחמיאס ורבין: אני אמחק את הכוכבית.

יעקב מרגי: בבקשה, קדימה.

איילת נחמיאס ורבין: אז סליחה.

איילת נחמיאס ורבין: אמרתי מה שאמרתי על רחלי ושזה יהיה ברור.

מאיר כהן: זה בגלל שהיא מהדרום.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו אני רוצה להגיד משהו.

איילת נחמיאס ורבין: יש פה איזה שהוא חטא קדמון שאנחנו לא מדברים עליו וצריך להגיד.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת יוגב, הדיון שאתה ציינת הוא לא היה הדיון האחרון בנושא הילדים החולים.

יעקב מרגי: הוא גם לא היה הראשון.

איילת נחמיאס ורבין: והוא בוודאי לא היה הראשון ואנחנו מתעסקים עם זה בשנתיים וחצי האחרונות באופן קונסיסטנטי.

איילת נחמיאס ורבין: אני בדיון האחרון ביקשתי להקפיא את המכרז מול קדימה מדע.

איילת נחמיאס ורבין: אני פניתי למשרד החינוך בסוף אוגוסט, כי ראיתי כבר את הבעיות וראיתי ששוב חוזר על עצמו הפזמון וביקשתי שוב, בואו נבחן את המכרז מחדש.

איילת נחמיאס ורבין: יש פה חטא קדמון.

איילת נחמיאס ורבין: כשאנחנו מדברים על טללים, טללים הייתה עמותה שעסקה רק בהוראת ילדים חולים.

איילת נחמיאס ורבין: רק הוראה.

איילת נחמיאס ורבין: באו ואמרו לא, לא מספיק הוראה.

איילת נחמיאס ורבין: בואו נשים גם את השירותים הפרא-רפואיים, בואו נוסיף אותם לתוך קדימה מדע.

איילת נחמיאס ורבין: טללים אמרה עם כל הכבוד, זה בכלל לא המומחיות שלי, אני לא יודעת לעשות את זה, אני לא רוצה לעשות את זה.

איילת נחמיאס ורבין: נרתעה בצדק מהמכרז ובאה קדימה מדע לעולם.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להבין משהו, זה חטא קדמון משוגע לחלוטין.

איילת נחמיאס ורבין: כי באמת מה הקשר, עם כל הכבוד בין הוראת היסטוריה לבין קלינאות תקשורת.

איילת נחמיאס ורבין: בין פיזיותרפיה ללימודי מתמטיקה.

איילת נחמיאס ורבין: מה זה קשור בכלל?

איילת נחמיאס ורבין: אז עכשיו יש פה באמת איזה שהוא שעטנז ממש ממש הזוי, בטח מנקודת מבטם של הילדים וההורים, שבסך הכל תאמין לי, אני בטוחה שאף אחד מהם לא היה רוצה להגיע לכאן ולהתלונן על השירותים שקדימה מדע נותנת להם.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים להבין כמה זה חמור, בגלל שבסופו של דבר, עם כל הכבוד גם משרד החינוך לא יכול לתת מענה לעובדה שבאזור אשדוד לא תמיד יש קלינאית תקשורת שמוכנה לבוא ב-120 שקלים.

איילת נחמיאס ורבין: שזה כמובן כפול או כמעט כפול ממה שמקבל מורה שבא ללמד.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מי אמר שיש שם פיזיותרפיסט?

איילת נחמיאס ורבין: או שלא לדבר על מקומות כמו קריית שמונה, או במקומות שבאמת מאד מאד קשה להגיע אליהם - - -

יעקב מרגי: איילת, השאלה ברורה.

איילת נחמיאס ורבין: רגע.

איילת נחמיאס ורבין: הלוואי, באמת, חבר הכנסת מרגי.

איילת נחמיאס ורבין: קודם כל אני רוצה להעיר הערה ואתה הערת על זה לא בפעם הראשונה.

איילת נחמיאס ורבין: שיהיה לך ברור שעל המכתב שלי, שאתה כותבת אליו בהעתק, אני לא קיבלתי תשובה עד היום.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מדברים, היום אנחנו ב-30 באוקטובר.

יעקב מרגי: כמה זמן עבר?

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, 5 בספטמבר – 30 באוקטובר.

איילת נחמיאס ורבין: כמובן שאף אחד לא התייחס.

יעקב מרגי: הממוצע ארבעה חודשים.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק, אתה יודע, אני אמשיך לחכות.

איילת נחמיאס ורבין: אני בכל זאת רוצה לסיים את דברי כן בנושא של המשכורות, שמאיר כהן הזכיר.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם משהו, אני סוציאל דמוקרטית, אבל אני לא בדת ההפרטה ולא בדת האנטי הפרטה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת שצריך לבדוק כל דבר לגופו של עניין.

איילת נחמיאס ורבין: עם כל הכבוד מאיר, חברי הטוב וחלק מהמכתב שלי מתייחס לזה, לא יכול להיות שהמשכורות עלו בין שנת 2013 לשנת 2015 לחמשת מקבלי השכר הגבוה.

איילת נחמיאס ורבין: הצטרף אליהם גם ראש ישיבה בשם אביר יעקב, לשכר שלהם, דבר שאני לא מצליחה להבין.

איילת נחמיאס ורבין: המשכורות שם גדלו.

איילת נחמיאס ורבין: אני מדברת רק על חמשת מקבלי המשכורות הגבוהות.

איילת נחמיאס ורבין: הלוואי שהמורים היו מקבלים את השכר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: חמשת מקבלי המשכורות הגבוהים - - -

יעקב מרגי: סליחה, את חברת כנסת, אני לא יכול לעצור אותך, אבל זה לא הדיון.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, המשכורות שלהם עלו בצורה - - -

יעקב מרגי: כי גם רשת אמ"ית ורשת צביה ורשת בני עקיבא ורשת אורט, שמנהלות - - -

איילת נחמיאס ורבין: רגע.

<רויטל לן כהן: אבל - - -

יעקב מרגי: אני נתתי לך זכות דיבור?

<אבנר עורקבי: מה - - -

יעקב מרגי: אבנר, אבנר, אני אוציא אותך.

יעקב מרגי: לא להפריע.

מאיר כהן: זה דיון אחר.

יעקב מרגי: לא להפריע לי.

<שרונה נמר: - - - קדימה מדע.

יעקב מרגי: שרונה, אל תפריעי לי.

איילת נחמיאס ורבין: שרונה, בבקשה אל תעזרי לי.

יעקב מרגי: משפט סיכום.

איילת נחמיאס ורבין: משפט סיכום.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסתכלת – וסליחה שקודם הזכרתי את השמות שלהם – אני באמת מרגישה קשורה לילדים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שגם לרחלי מאד מאד איכפת, אבל חברים וחברות מה שקורה כאן הוא פשוט לא יכול להימשך, ולגבי קדימה מדע, עם כל הכבוד, צריך כרגע להקפיא את המכרז, נקודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אמרת.

יעקב מרגי: ליועצת המשפטית של הוועדה יש משהו להאיר או להעיר.

<מירב ישראלי: טוב, אני מרגישה קצת כמו תקליט מקולקל, כי אני אומרת את זה כל פעם שוב ושוב ושוב ואני רוצה להזכיר את המסגרת המשפטית שאנחנו פועלים בה.

<מירב ישראלי: אנחנו פועלים במסגרת המשפטית של חוק חינוך חובה, חוק חינוך מיוחד, שהם קודם כל נותנים את המסגרת שכל ילד בישראל צריך לקבל אותה; ובנוסף יש לנו את החוק הספציפי שכבר דובר על התיקון האחרון שלו, חוק חינוך חינם לילדים חולים.

<מירב ישראלי: אני רוצה להזכיר שלפי סעיף 2 לאותו חוק, השר בהתייעצות עם הוועדה – זה היה צריך להגיע לוועדה – יקבע תכנית למתן חינוך לילדים מאושפזים ולילדים חולים והתכנית הזאת – אני אומרת את זה שוב ושוב וזה כל פעם מזעזע מחדש – הייתה צריכה להגיע לראשונה עד 30 באפריל 2005.

<מירב ישראלי: כמה שנים זה?

יעקב מרגי: הפסקתי לספור.

<מירב ישראלי: יפה.

<מירב ישראלי: גם אני הפסקתי לספור.

<מירב ישראלי: לכן זה שאין תכנית - - -

יעקב מרגי: יש פה יועץ משפטי של המשרד?

יעקב מרגי: אתה יכול לומר לי בסוגיה הזו?

<איל רק: אני - - - כרגע - - -

יעקב מרגי: איך שלחו אותך בלי לדעת שחסר להם את זה?

<איל רק: זה לא היה אחד מהנושאים - - -

יעקב מרגי: כשאני הייתי ילד קטן, כשלא הייתי עושה שיעורי בית פעם שנייה, לא הייתי נכנס לשיעור.

<איל רק: אבל כיוון שלא ניתנו שיעורי בית, אז קשה ל - - -

יעקב מרגי: ניתנו שיעורי בית.

יעקב מרגי: החוק נתן שיעורי בית.

<איל רק: החוק כן.

<מירב ישראלי: אז כל השאלות שעלו פה, לדעתי אם הייתה תכנית כמו שצריך והיא הייתה מובאת לוועדה להתייעצות כמו שצריך, הייתה צריכה להיות התמודדות משפטית עמוקה עם כל השאלות שהיו פה.

<מירב ישראלי: למשל עם נושא ההפרטה.

<מירב ישראלי: זה לא מובן מאליו שאפשר להפריט כל דבר.

<מירב ישראלי: בית המשפט קבע גבולות בנושא של ההפטרה, וגם דברים שמפריטים אותם, הנושא של הפיקוח הוא נושא שבית המשפט גם נתן לו.

<מירב ישראלי: ברגע שמפריטים שירות שהוא שירות של זכויות בסיסיות - מדובר פה על זכות לחינוך של ילדים - אז הפיקוח צריך להיות גם במה שמפריטים.

<מירב ישראלי: הפיקו צריך להיות עמוק והדוק ודברים שנשמעו פה, כמו למשל שקדימה מדע עצמם הם קובעים את הזכאות והם מהיום למחר אומרים לילד אם הוא כן זכאי או לא זכאי, זה דבר לדעתי שלא יעלה על הדעת.

<קריאה: אבסורד.

<מירב ישראלי: ממש לא יעלה על הדעת.

יעקב מרגי: סליחה, לכל הפאנל הזה תהיה הזדמנות לענות על כל השאלות.

יעקב מרגי: אנחנו גם לא נוותר לכם על כל שאלה.

<מירב ישראלי: זה דברים שנאמרו.

<מירב ישראלי: אני מתייחסת למה שאני לא יודעת אם זה קרה בפועל ונשמח לקבל תשובות על זה.

<מירב ישראלי: אז בעצם ברגע שתהיה תכנית כזאת, אז אפשר יהיה לראות גם את הגבולות שלה וגם את הפרטים, שכל ילד צריך לקבל זכויות בהתאם.

<מירב ישראלי: החוק קובע באופן מפורש שתכנית החינוך תיקבע בהתחשב בצרכיהם של ילדים מאושפזים וילדים חולים, במגבלותיהם הרפואיות ובתכנית הלימודים שלהם בטרם מחלתם.

<מירב ישראלי: ולכן להוציא למשל הוראה גורפת וגם לזה אני לא יודעת, יגידו לנו אם זה קרה או לא – שמקצצים באופן רוחבי שעות כאלה ואחרות לכל הילדים - - -

יעקב מרגי: זה לא תכנית מפורטת.

<מירב ישראלי: שוב, לפי זה, זה לא יעלה על הדעת.

<מירב ישראלי: לכן חשוב לי – למרות שאני שוב ושוב אומרת את זה ואני מרגישה כמו תקליט מקולקל – המסגרת המשפטית לדעתי לא מאפשרת את המצב שקורה.

<מירב ישראלי: כמובן שזה נוח שאין הוראות ולכן אפשר להוריד הוראה מיידית בשטח.

<מירב ישראלי: ברגע שתהיה תכנית והיא תהיה בהתייעצות ויהיה דיון ציבורי עליה, לא ניתן יהיה להתנהג בצורה כזאת.

יעקב מרגי: תודה.

<אבנר עורקובי: זה מקום לבג"ץ, לא?

<מירב ישראלי: אני לא מגישה בג"צים.

יעקב מרגי: אנחנו לא מגישים בג"צים.

יעקב מרגי: אתם הארגונים יש לכם - - -

<מירב ישראלי: זה חוזר אליכם.

יעקב מרגי: משרד החינוך, הדברים מדברים בעד עצמם.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר לכם מה אני אומר בסיכום, אבל הדלת הזו לא תהיה פתוחה לכם לשום יוזמה של המשרד, כל עוד אין לי את זה כתוב.

יעקב מרגי: תכנית כתובה, תכנית בקרה כתובה, תכנית טיפול כתובה ודיברנו על זה כמעט בכל הדיונים.

יעקב מרגי: צבי גולדפייז, עמותת גדולים מהחיים, בבקשה.

יעקב מרגי: משהו שלא נאמר.

<צביקה גולדפייז: כן.

<צביקה גולדפייז: אני לא רוצה לחזור פה על משהו שנאמר.

יעקב מרגי: לא, לא ניתן לך, כי אין לנו זמן.

<צביקה גולדפייז: אני רק רוצה להגיד שיש פה מכנה משותף אחד.

<צביקה גולדפייז: אם כולם אומרים אותו דבר, אז כנראה שכולם צודקים.

יעקב מרגי: מישהו אמר השבוע, חזר על זה, אמר אם זה מגעגע כמו ברווז והולך כמו ברווז וזה, אז כנראה הוא ברווז.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: לנה דוידוב.

יעקב מרגי: את יודעת שהרגשתי כמו – אני צעיר ממך – היו שולחים אותי מוקדם בבוקר לקופת החולים עם הפנקס האדום, לשים את זה על הדלפק.

יעקב מרגי: הייתי מגיע לקופת החולים – זה היה רחוק, זה לא היה ליד הבית – הייתה רק עובדת הניקיון עם העגלה הזו.

יעקב מרגי: הייתי שם את זה ככה ואחר כך הוא היה בא, הופך את זה.

יעקב מרגי: אז זה ברישום של הדוברים.

<נלה דוידוב: הפתק שלי היה ראשון.

יעקב מרגי: לא, הפתק שלך הגיע לפני שהגעת.

יעקב מרגי: אני לא מפספס כלום, אני חייב לומר.

יעקב מרגי: זה האופי שלי.

יעקב מרגי: אז בבקשה.

<נלה דוידוב: אז קודם כל תודה.

<נלה דוידוב: אני גם רוצה להצטרף לדברים של איילת ולהתייחס לגברת רחל אברמזון, שבאמת היא מלווה אותנו, את כל ההורים - - -

יעקב מרגי: את יודעת מה?

יעקב מרגי: עכשיו זה שלי, אל תכעסי.

יעקב מרגי: את יודעת, כשמתחילים להחמיא לי אני נכנס לכוננות ספיגה.

יעקב מרגי: עזבו את רחלי אברמזון.

יעקב מרגי: יש משרד החינוך.

יעקב מרגי: יאללה.

<נלה דוידוב: לא, אבל דקה, זה בדיוק מה שאני רוצה להגיד.

<נלה דוידוב: היא המקור היחידי שאפשר לפנות אליו ושכל הנטל נופל פשוט עליה.

<נלה דוידוב: תסכים איתי שמישהי שמנהלת את כל אגף חינוך מיוחד לא יכולה לטפל בהכל.

<נלה דוידוב: מישהי שאחראית לנושא ילדים חולים, לא יכולה להיות מנהלת מת"יא, ולהקצות לילדים חולים פעם בשבוע אם בכלל.

<נלה דוידוב: ובכלל, מתוך נקודת עמדה שקודם כל לילד הזה לא מגיע.

<נלה דוידוב: עכשיו אני אתייחס לשני הילדים שלי, שרשומים בקדימה מדע.

יעקב מרגי: בבקשה, בלי שמות.

<נלה דוידוב: לא, בלי שמות.

<נלה דוידוב: אני רוצה להעלות נושא עיקרי שזה שעות סייעת שניתנות לילדים חולים, שעד היום זה היה כ-60 דקות.

<נלה דוידוב: השנה החליטו לקצץ את זה ל-45 דקות.

<נלה דוידוב: אני מדברת על קרוב ל-60 שעות סייעת בחודש, שלא ניתנות לילדים שלי.

<נלה דוידוב: זה בנוסף לקיצוץ שנעשה.

<נלה דוידוב: עכשיו אין עם מי לדבר.

<נלה דוידוב: אנחנו מחכים לתשובה כבר במהלך השנה, מה קורה עם שעות סייעת במקום 60 דקות שירדו ל-45 דקות.

<נלה דוידוב: הוראה מפורשת ממשרד החינוך.

<נלה דוידוב: לא יודעים מה.

<נלה דוידוב: בדיקה שאורכת שנה, ילד שלא מקבל קרוב ל-60-70 שעות בחודש, שעות שהוא צריך.

<נלה דוידוב: אתה יודע, בפועל הם זקוקים לזה, זה ילדים בכל מיני מחלות.

<נלה דוידוב: זה קצת איזו שהיא בעיה.

<נלה דוידוב: אני מרגישה חסרת אונים - - -

יעקב מרגי: אתם רושמים את השאלות כולן?

יעקב מרגי: אוקיי.

<נלה דוידוב: בנוסף, הבעיה העיקרית, לילדים בחינוך מיוחד מתחילות ועדות השמה כבר בפברואר, מרס, אפריל.

<נלה דוידוב: בקדימה מדע במשרד החינוך ילדים חולים זה דבר אחרון.

<נלה דוידוב: בספטמבר רק מתחילים להגיש את הבקשות למשרד החינוך.

יעקב מרגי: נלה, אני אומר לך, זה ייגמר.

<נלה דוידוב: אבל הילדים שלי - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע, אני לא מדבר על ההווה.

יעקב מרגי: אחד הדברים זה שהייתה לי ישיבה בשבוע שעבר עם המנכ"ל.

יעקב מרגי: אמרתי לו שהמציאות הזו, שאנחנו בחינוך המיוחד בשלוף, בתיקון תקלות, לא במשהו אקטיבי, יזום, צופה פני עתיד, ואנחנו נעשה ישיבה, אם צריך שולחן עגול, להתחיל למסד את זה בתאריכים, בתחנות מעקב, בזמן לעררים, איך עושים ערר, איך מגיבים, עד מתי.

<קריאה: נכון, צודק.

יעקב מרגי: לא יעזור כלום.

יעקב מרגי: לא יעזור כלום.

<אבנר עורקבי: מתי - - -

יעקב מרגי: שבוע הבא אני מתמנה לשר האוצר ואני אבטל את כל ההפרטות שיש במשק.

אילן גילאון: הלוואי, אמן.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: עניתי לך?

<אבנר עורקבי: מתי - - -

יעקב מרגי: עכשיו נלה ברשות דיבור.

יעקב מרגי: חבל סתם לומר דברים.

יעקב מרגי: בבקשה נלה.

<נלה דוידוב: אז זה באמת כאילו עד שכל זה יקרה, במידה ואתה תגיד, אז יש לי ילד אחד אונקולוגי.

<נלה דוידוב: אתה יודע, אני לא יודעת מה זמנו.

<נלה דוידוב: בינתיים זו שנה שנייה.

יעקב מרגי: עד 120 שנה עם בריאות איתנה.

<נלה דוידוב: אני מאד מאחלת.

<נלה דוידוב: אני גם נאלצת לעמוד לא מספיק עם קדימה מדע, גם עם משרד החינוך, עם שאלות.

<נלה דוידוב: עם תשובות ומענה שאתה חסר אונים.

יעקב מרגי: מתסכל.

יעקב מרגי: מתסכל.

<נלה דוידוב: נכון.

יעקב מרגי: מתיש, מתסכל וחוסר ודאות.

<נלה דוידוב: ואחרי יום מתיש של בתי חולים ובדיקות, לחזור ושנה שנייה לשבת על הזכות הבסיסית לבוא ולתת את החינוך לילדים שלי – תשמע, אמנם אני אולי יכולה לבוא ולתת את זה מהכיס, אבל משפחות אחרות לא.

<נלה דוידוב: הפערים שנוצרים הם פערים גדולים.

<נלה דוידוב: בנוסף, מה שקורה היום זה שיש לנו בעיה בעיקר בנגישות למידע לגבי מה מגיע לכל ילד.

<נלה דוידוב: לא ממש יודעים.

יעקב מרגי: אי ודאות, אמרתי.

<נלה דוידוב: נכון.

<נלה דוידוב: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עטרה, בבקשה.

<עטרה שלומיבץ: אני אמא לילד חולה, למרות שמשרד החינוך מראה - - -

יעקב מרגי: מה השם המלא, לפרוטוקול.

<עטרה שלומיבץ: עטרה שלומביץ.

<עטרה שלומיבץ: בני עבר במערכת החינוך את סיוט חייו.

<עטרה שלומיבץ: מילד שמח ונותן אמון באנשים, הוא היום ילד מדוכא.

<עטרה שלומיבץ: הוא עבר ארבע מסגרות.

<עטרה שלומיבץ: המסגרות התעללו בו.

יעקב מרגי: איפה את גרה?

<עטרה שלומיבץ: בפתח תקווה, לשם האירוניה.

<עטרה שלומיבץ: פתח לייאוש, לא לתקווה.

<עטרה שלומיבץ: והיה מעורב בזה גם האגף לחינוך המיוחד.

<עטרה שלומיבץ: אתה מכיר קצת את הסיפור שלנו.

<עטרה שלומיבץ: אני ביקשתי בשנתיים האחרונות, המסגרת היחידה שנתנו לנו, מה לעשות, משרד החינוך לא פותח היום בתי ספר ללקויי למידה.

<עטרה שלומיבץ: יש רק אחד ברמת גן, שריד היסטורי מהזמן שהיה הבית של תום.

<עטרה שלומיבץ: האגף לחינוך מיוחד בפתח תקווה מטרפד את זה שנתיים בצורה לא כשרה, נגיד את זה בצורה עדינה.

<עטרה שלומיבץ: מאד לא כשרה.

יעקב מרגי: קיבלתם איזו התראה, הסדרנים?

יעקב מרגי: התראה מודיעינית?

יעקב מרגי: הכל בסדר.

יעקב מרגי: יש פה גיוס כוחות, אני נבהלתי.

יעקב מרגי: ברוכים הבאים, תשבו.

יעקב מרגי: אנחנו נהנים בכם, זה בהומור.

יעקב מרגי: יש פה נושאים טעונים, לפחות צריך לפעמים לשחרר איזה-.

יעקב מרגי: בבקשה גברתי, סליחה.

<עטרה שלומיבץ: שנה שעברה למרות בקשתי, למרות תחנוני, למרות הכל, ממנהל אגף חינוך מיוחד בפתח תקווה, לשבץ אותו בבית הספר הזה ברמת גן – טורפד.

<עטרה שלומיבץ: הוא הכניס אותו לכיתה קטנה בבית ספר רגיל.

<עטרה שלומיבץ: זה כבר שנים אני אומרת זה לא מתאים לו.

<עטרה שלומיבץ: גם המטפלים אומרים שלא מתאים לו, אבל משרד החינוך, באמצעות השלוחה בפתח תקווה, אונס אותנו להכניס אותו למסגרת שלא מתאימה.

<עטרה שלומיבץ: זה מה שהיה שנה שעברה.

<עטרה שלומיבץ: אחרי חודש הוא יצא במצב דיכאוני קשה.

<עטרה שלומיבץ: הפסיכיאטרית מיד נתנה מכתב שהוא לא יכול לחזור למסגרת הזאת.

יעקב מרגי: זה מגובה במסמך שלהם.

<עטרה שלומיבץ: בוודאי, בוודאי.

<עטרה שלומיבץ: שנה שלמה הוא ישב בבית, הוא התחיל להשתקם.

<עטרה שלומיבץ: הוא לא במסגרת, הוא לא עובר התעללות.

<עטרה שלומיבץ: קבוצות של ילדים לא רצות אחריו בהפסקה ומרביצות לו.

<עטרה שלומיבץ: סוטרים לו בפרצוף, המנהל של בית הספר אומר לו אתה ילד מעצבן, תפסיק לבכות.

<עטרה שלומיבץ: אני כבר לא רוצה להיכנס לשקרים וכל מיני דברים שיש הקלטות שסותרות את הדברים שהם אומרים.

<עטרה שלומיבץ: פשוט הם אומרים לך הוא זורק כיסאות בפרוזדור.

יעקב מרגי: משהו מזה נושק לקדימה מדע?

<עטרה שלומיבץ: כן.

<עטרה שלומיבץ: הוא בקדימה מדע כבר שנה.

<עטרה שלומיבץ: בסוף השנה אמרו לי להביא מכתב חדש.

<עטרה שלומיבץ: שיבא הוציא, אנחנו מטופלים בפסיכיאטרית בשיבא.

<עטרה שלומיבץ: מכתב ענק כדי להכניס אותו עוד פעם לבית הספר הזה, לנסות עוד פעם לבית אקשטיין ברמת גן.

<עטרה שלומיבץ: הפסיכיאטרית שהוא אצלה במעקב תרופתי, הוציא מכתב נוסף שעד שיכניסו אותו למסגרת שמתאימה לו על פי מוצא פיו, על פי מה שאני רוצה ועל פי ועדת דורנר ועל פי כל העולם – יש עוד גורם היום בתוך המערכת הזאת.

<עטרה שלומיבץ: אני לא רוצה להעלות כרגע את שמו.

<עטרה שלומיבץ: אני סיפרתי את זה לפנינה.

<עטרה שלומיבץ: וכשאותו גורם באמת ייכנס לתמונה, יהיה באמת לא יפה.

<עטרה שלומיבץ: לא יהיה יפה למדינת ישראל.

יעקב מרגי: לא הבנתי איך קדימה מדע בתמונה.

<עטרה שלומיבץ: הם ביטלו בצורה שרירותית, לפי הוראות של – אמרו לי חיה הראל, אורנה מידן – את השירות בסוף ספטמבר.

<עטרה שלומיבץ: תפסיקו להגיע.

יעקב מרגי: וכשהם נתנו את השירות זה היה בסדר?

<עטרה שלומיבץ: לא.

<עטרה שלומיבץ: - - - אותו עכשיו מ-26 באוקטובר, אחרי מלחמות ואחרי שיחה עם רחל אברמזון ואחרי טענות ומענות של אורנה מידן – הוא לא צריך להיות במסגרת.

<עטרה שלומיבץ: אבל מה לעשות, גברת אורנה מידן, פסיכיאטרית ולא פסיכיאטרית - - -

יעקב מרגי: עטרה תודה.

<עטרה שלומיבץ: אבל רק שנייה.

<עטרה שלומיבץ: הם קצבו לי את השירות בזמן עד סוף דצמבר.

<עטרה שלומיבץ: למה?

<עטרה שלומיבץ: למה הוא מופלה לרעה?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: שרונה.

<שרונה נמר: שלום.

יעקב מרגי: שלום וברכה.

<שרונה נמר: היום הגעתי לפה.

<שרונה נמר: קודם כל שלום לכולם.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

<שרונה נמר: אני שרונה נמר, אמא לילד חולה סרטן כבר 12 שנה ובין היתר גם אחת מהנציגות של נציגות הורים לילדים חולים.

<שרונה נמר: אנחנו מלווים הורים, מידעים מה השירות שמגיע לכל ילד ואם צריך אז כותבים מכתבים מלווים, מקשיבים.

<שרונה נמר: בעיקר מקשיבים.

<שרונה נמר: אם יש משהו שמאד מאד חסר פה, בתוך מערכת החינוך, מישהו שקודם כל יקשיב לך ויבין אותך.

<שרונה נמר: אני מגיעה היום כדי להקריא מכתב קצר, שכתבה ילדה חולה בשם כל הילדים, וזאת בקשה לחברי הכנסת, למשרד החינוך.

<שרונה נמר: אני ממש מבקשת.

<שרונה נמר: גם רחלי, רחלי אני מבקשת שתקשיבו למה שהיא כתבה.

<שרונה נמר: היא כתבה משהו מאד - - -

יעקב מרגי: היא יושבת.

יעקב מרגי: בשביל מה את פונה לרחלי?

יעקב מרגי: היא בסדר, יושבת, מקשיבה לך, מה את רוצה ממנה?

<שרונה נמר: היא פשוט נורא חשובה.

יעקב מרגי: כמה שורות המכתב הקצר הזה?

<שרונה נמר: הוא לא ארוך, אני מבטיחה, תן לי להתחיל.

יעקב מרגי: מה, קשה לך לומר לי שורות?

יעקב מרגי: כי אצלי טקסטים ארוכים זה סיוט.

<שרונה נמר: בערך 30 שורות.

יעקב מרגי: זה לא קצר.

<שרונה נמר: אני אקצר.

<שרונה נמר: אני קוראת את זה מהר.

יעקב מרגי: אני יודע מה אני שואל.

יעקב מרגי: חבל שלא הפצת את זה.

יעקב מרגי: טוב, יאללה.

יעקב מרגי: חבל.

<שרונה נמר: אני גם אפיץ אותו אחר כך.

<שרונה נמר: אני כותבת בשם כל הילדים החולים, כיוון שאני ככולם סובלת מבעיה רפואית מסוימת.

<שרונה נמר: אנחנו מתמודדים בקושי רב אך בגבורה עם בעייתנו הרפואית, אך אין ביכולתנו הכוח להתמודד עם קשיים נוספים.

<שרונה נמר: כפי שידוע לי, במדינת ישראל קיים חוק חינוך חובה שחל על כל תלמידי ישראל.

<שרונה נמר: גם על תלמידים שאינם מעריכים את המשאבים הניתנים להם.

<שרונה נמר: אך מנגד כתלמידה חולה ברצוני לשתף אתכם בתחושותיהם הקשות של תלמידים חולים במדינת ישראל, החווים קשיים רבים בשל בעיותיהם הרפואיות השונות ומצביהם הרפואיים והמורכבים וכעת נאלצים גם להתמודד עם החלטת משרד החינוך להפחית את שעות הסיוע הניתנות לנו בביתנו.

<שרונה נמר: זאת על מנת להוזיל עלויות.

<שרונה נמר: אני חשה שמשרד החינוך לא מבין את המשמעות של שעות חינוך הניתנות לתלמיד חולה בביתו.

<שרונה נמר: עבורי ועבור כלל התלמידים החולים, השעות והמפגשים עם המורים בבתינו מהווים לנו קשר בודד עם סביבה חיצונית.

<שרונה נמר: בבית ספר ניתנות כ-40 שעות שבועיות, בעוד שלתמיד חולה ניתנת כמות פחותה פי כמה.

<שרונה נמר: ובכל זאת טוענים בפנינו – התלמידים החולים – כי שעת לימוד אחת, אחד על אחד עם מורה, טובה פי כמה וכמה משעה בכיתת לימוד בבית הספר.

<שרונה נמר: ברצוני להבהיר כי במקרה של תלמיד חולה הדבר הזה לא נכון.

<שרונה נמר: מניסיוני אני יכולה להעיד כי אני בעת שיעור סובלת מכאבים שמפרים את הריכוז, מאטים את הקצב ובכך פוגעים בטיב השיעור.

<שרונה נמר: ולכן להפחית שעות נוספות מסל שעות מצומצם גם ככה, הוא דבר בלתי מתקבל על הדעת.

<שרונה נמר: צריך להבין שתלמיד שמתמודד עם בעיה רפואית, לא מאבד את זכאותו לקבל השכלה ותכנית לימודים ולעשות בגרויות באופן ראוי, שיאפשרו לו להגיע להישגים ככלל התלמידים.

<שרונה נמר: להיפך – יש להעניק לנו יותר שעות, שישלימו את הפערים הלימודיים שנוצרים עם הקשיים הבריאותיים ומהאטת הקצב הלימודי.

<שרונה נמר: וכמו כן לפגישות מרובות לשם חוויה חברתית שהמורים שמגיעים אלינו מספקים.

<שרונה נמר: אנו, התלמידים החולים, מעוניינים ללמוד למרות ובצל כל הקשיים, אך זאת לא סיבה להתייחס אלינו כאל אוכלוסייה חלשה מאד שאפשרי וקל לפגוע בה.

<שרונה נמר: אנא עשו משהו ואפילו מינורי בדרך לשינוי משמעותי שיעזור ויקדם אותנו, כיוון שאנחנו נותרים מאחור.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אריק בן חמו.

<אריק בן חמו: אני אריק בן חמו מאשדוד, פעם שלישית כבר בוועדה הזאת.

<אריק בן חמו: אני לא מחפש להאשים לא את קדימה מדע, אני פונה אך ורק למשרד החינוך.

<אריק בן חמו: לצערי הטיפולים של הילדים שלנו – אני אבא לילד עם שיתוק מוחין מאד קשה ונדיר, נדיר, אין הרבה מקרים כאלה בעולם.

<אריק בן חמו: כולכם מכירים אותי כאן, הטיפולים של הילדים שלנו הם מצילי חיים.

<אריק בן חמו: כשאנחנו באים ומבקשים טיפולים פרא-רפואיים, זה מציל חיים.

<אריק בן חמו: כשאני מתעקש על פיזיותרפיסט – התוצאה שאני לא מקבל זה שלפני חודשיים גילו לבן שלי ארבע חוליות שבורות בגב, בגלל שאין לו פיזיותרפיה.

<אריק בן חמו: בגלל שכבר שלוש שנים אין לו קלינאית תקשורת.

<אריק בן חמו: אין לו מרפאת בעיסוק שלוש שנים.

<אריק בן חמו: ואת יודעת מזה רחלי ואבי יודע מזה וכולם יודעים מזה.

<אריק בן חמו: מביאים לי קלינאית תקשורת שעוד לא סיימה את הלימודים שלה, שתהיה שפן ניסיונות על הבן שלי.

<אריק בן חמו: אל תפריע לי בבקשה.

יעקב מרגי: גם פנטומימה מפריעה לפעמים.

<אריק בן חמו: שתהיה שפן ניסיונות על הבן שלי.

<אריק בן חמו: אני לא מוכן לזה בכלל.

<אריק בן חמו: בכלל, בכלל, בכלל.

<אריק בן חמו: אני רק אתקן דבר אחד שאתה אמרת ואתה התעקשת עליו בוועדה האחרונה שאני הייתי בה.

<אריק בן חמו: ששר החינוך יהיה פה וייתן תשובות.

<אריק בן חמו: לצערי הרב, גם במיילים שאנחנו שולחים לו, אין תשובות.

<אריק בן חמו: אין תשובות לכלום.

יעקב מרגי: אה, אתה מתקן אותי ארבעה חודשים, אתה אומר אין תשובות?

<אריק בן חמו: סליחה, לא, לא.

<אריק בן חמו: אני אומר שאתה ציינת את זה ואתה התעקשת על זה שהוא יהיה נוכח, אבל הוא לא נוכח.

<אריק בן חמו: הוא לא מגיע.

<אריק בן חמו: הוא גם לא עונה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אחרונת הדוברים, לפני שנשמע את משרד החינוך, זהבית.

<זהבית אור יושיע: אני זהבית, גם אמא ל - - -

מאיר כהן: באיזה שלב הייתה הקלינאית תקשורת?

מאיר כהן: היא סיימה את לימודיה?

<אריק בן חמו: היא לא סיימה את לימודיה.

<קריאה: לרוב זה סטודנטיות.

<קריאה: גם מורים התחילו להגיע סטודנטים.

יעקב מרגי: סליחה, הוא שאל אותו, ענה לו, לא צריך דיון.

יעקב מרגי: בבקשה.

<זהבית אור יושיע: אני זהבית, גם חלק מנציגות ההורים וגם לי יש ילד חולה.

<זהבית אור יושיע: אני גם כבר כמעט שנתיים מחכה לטיפולים פרא-רפואיים לבן שלי ומה שכמה פעמים נאמר לי מאורנה מידן – פעם אחת נאמר שאני נהנית מזה שהבן שלי בבית, ודבר שני חדש ששמענו ממנה, זה שאנחנו אשמים בזה שיש קיצוצים כרגע לתלמידים, בגלל שאנחנו בתור נציגות ההורים, באנו ומנסים לעזור להורים להגיד להם מה הזכאויות שלהם.

<זהבית אור יושיע: אני גם מחכה לטיפולים - - -

<רויטל לן כהן: יש מיצוי זכויות, זאת הכוונה.

יעקב מרגי: תאמיני לי שהבנתי.

יעקב מרגי: בעברית פשוטה שהיא אמרה אותה, הבנתי.

<רויטל לן כהן: האזרחים הצליחו למצות את הזכויות.

<זהבית אור יושיע: אני גם מחכה.

<זהבית אור יושיע: קדימה מדע מתקשרים אלי מספר פעמים לבקש ממני טופס חתום, שהגן מילא - - -.

<זהבית אור יושיע: הגן אמור למלא תכנית, שלפי התכנית שהגן ממלא, ככה הילד אמור לקבל.

<זהבית אור יושיע: ההורה צריך לחתום על זה.

<זהבית אור יושיע: אני רוצה לשאול שאלה אחת פשוטה: אם אני חותמת ואני לא מקבלת את הטיפולים, אז למה אני צריכה לחתום?

<זהבית אור יושיע: אני שואלת אותך שאלה אמיתית.

<זהבית אור יושיע: למה אני צריכה לחתום על משהו שבעצם אני מחכה לפיזיותרפיה כבר כמעט שנה, שנתיים, זה כבר השנה השנייה.

<זהבית אור יושיע: אני מחכה לקלינאית תקשורת גם שנה שנייה, שאישרו לי אותה ועוד לא קיבלתי מקדימה מדע.

יעקב מרגי: סליחה, אני אשאל שאלה.

יעקב מרגי: כהורים לילדים, מרגע שהוא במסגרת הזו הוא לא יכול לקבל את הטיפולים הפרא-רפואיים האלה במסגרת הקהילה?

<זהבית אור יושיע: הוא לא במסגרת, הוא בקדימה מדע.

יעקב מרגי: קדימה מדע זו מסגרת.

יעקב מרגי: אני מתכוון אליה.

<זהבית אור יושיע: אוקיי, אז הם לא נותנים את זה.

<זהבית אור יושיע: הם לא מספקים.

<זהבית אור יושיע: הם טוענים שאין להם אנשים, שאין להם כוח אדם.

יעקב מרגי: שאלתי שאלה אחרת.

יעקב מרגי: בקהילה, בקופת החולים, משרד הבריאות לא נותן?

<זהבית אור יושיע: לא.

<זהבית אור יושיע: לא.

<קריאה: אתה לא יכול לקבל כפל מבצעים, גם פה וגם שם.

יעקב מרגי: הבנת מהר, ענית.

יעקב מרגי: אני רוצה להגיע לזה, תקשיבו.

<זהבית אור יושיע: הגן רושם.

<זהבית אור יושיע: אני רוצה להגיד לך עוד משהו אחד.

יעקב מרגי: רגע, רגע.

יעקב מרגי: תאמרי לי עוד משהו, רק משפט, זה דו שיח בינינו.

יעקב מרגי: אין ספק שמלכתחילה משרד החינוך, הקטע של הטיפולים הפרא-רפואיים, להכניס את זה, קודם כל זה לא בתחום הסמכות המוגדרת של משרד החינוך.

<קריאה: נכון, זה משרד הבריאות.

יעקב מרגי: צריך לבדוק את זה בכלל.

יעקב מרגי: צריך לחשוב באופן - - -

<מירב ישראלי: לא בטוח שזה עומד משפטית, אני לא יודעת.

יעקב מרגי: אני לא יודע.

יעקב מרגי: אני שואל.

יעקב מרגי: הכל באוויר.

יעקב מרגי: אני לא יודע אם זה היה נכון וחכם וצריך לעשות זאת.

<זהבית אור יושיע: אני חייבת להגיד משהו אחד.

<זהבית אור יושיע: אני רוצה להבין למה הגן צריך לרשום, אם הם רוצים לדעת, אז הגן רושם, נגיד סתם דוגמא, שעתיים קלינאית תקשורת, שעה פיזיותרפיה התפתחותית, 6 שעות פיזיותרפיה נשימתית וקלינאית תקשורת וכל מה שצריך.

<זהבית אור יושיע: אבל בעצם אתה לא מקבל שום דבר מזה.

יעקב מרגי: זה ישמש אותם למכרז הבא, למחקר עתידי או - - -

<זהבית אור יושיע: אז למה אני צריכה - - -

יעקב מרגי: השאלה שלך במקום, מהדהדת.

<זהבית אור יושיע: אז אני רוצה לדעת למה אני צריכה לחתום על טופס כזה?

<זהבית אור יושיע: לא בא לי לחתום על הטופס, כי אני לא מקבלת את השעות.

יוסי יונה: מה הטופס אומר, שאת מאשרת שקיבלת את השעות?

יעקב מרגי: לא.

<זהבית אור יושיע: לא, זה אומר שכאילו אני יודעת שהילד שלי צריך.

<זהבית אור יושיע: אני בהתחלה, לפני שהגעתי לטופס כזה, קדימה מדע פודה את הכסף שלו ממשרד החינוך.

<נלה דוידוב: כל טופס חתום כזה קדימה מדע מקבל עליו כסף - - -

יעקב מרגי: נלה דוידוב, את מועדת, מה זה?

<זהבית אור יושיע: אני חייבת לציין עוד משהו.

<זהבית אור יושיע: לפני שהכרתי את שרונה נמר לא ידעתי למה אני זכאית.

<זהבית אור יושיע: ואז, אחרי שדיברתי עם שרונה - - -

יעקב מרגי: את יודעת שאם לא הייתה שרונה, יש לה זכויות, לא היינו יודעים מה זה קדימה מדע.

<זהבית אור יושיע: אחרי זה גיליתי שבעצם מגיע לי סייעת.

<זהבית אור יושיע: אף אחד לא אמר לי שמגיע לי סייעת.

<זהבית אור יושיע: מה שנתנו לי זה רק מורה ולא נתנו לי שום דבר מעבר לזה.

יעקב מרגי: תודה.

<זהבית אור יושיע: עוד משהו אחד.

יעקב מרגי: אין לנו הרבה זמן.

יעקב מרגי: אתם רוצים תשובות, נכון?

<זהבית אור יושיע: עוד דקה אחת, משהו אחד.

יעקב מרגי: לא דקה, משפט.

יעקב מרגי: בבקשה.

<זהבית אור יושיע: משפט אחד.

<זהבית אור יושיע: אני רוצה להגיד לאורנה מידן שאני מזמינה אותה אלי הביתה, כי אם היא חושבת שאני נהנית מזה שיש לי ילד - - -

יעקב מרגי: לא, לא, היא לא חושבת.

<זהבית אור יושיע: היא אמרה לי במפורש שאני נהנית מזה שיש לי - - -

<קריאה: היא אומרת את זה ל - - -

יעקב מרגי: היא מדברת.

<זהבית אור יושיע: שאני נהנית מזה שאני נמצאת עם הבן שלי בבית.

<זהבית אור יושיע: אז אני לא נהנית.

<זהבית אור יושיע: אני לא עובדת.

<זהבית אור יושיע: אני לא רואה אנשים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אמרת משפט.

<זהבית אור יושיע: אז אני מזמינה אותה אלי הביתה, לבוא - - -

יעקב מרגי: הבנו מהר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

יוסי יונה: אדוני יושב הראש, רק שאלה.

יעקב מרגי: תקשיבו, יש לנו 10 דקות.

יוסי יונה: רק שנייה בבקשה.

יוסי יונה: משרד החינוך הולך להשיב, רק להוסיף שאלה לשאלות.

יוסי יונה: לגבי התקציב שגדל משנת 2015 מ-32 מיליון שקלים ל-45 מיליון שקלים, אני אשמח מאד אם אתם תאמרו למה שימש הגידול הזה.

יוסי יונה: האם לגידול במספר התלמידים - - -

יעקב מרגי: התשובה ברורה.

יעקב מרגי: מאחר שקיצצו בשעות, תבין שהגידול יותר - - -

<רויטל לן כהן: אדוני, חלק מזה זה מה שאני דיברתי עליו.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: רבותי - - -

<קריאה: קיצצו בשעות כך שאנחנו בעצם לא מקבלים שום דבר.

יעקב מרגי: את יודעת מה, בואי נדבר עד 11, נשחרר אותם.

יעקב מרגי: הם יהיו מבסוטים.

יעקב מרגי: מרוצים.

יוסי יונה: אדוני, אני הגשתי שאילתה בנושא הספציפי הזה.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: משרד החינוך, תקשיבו, נאמרו פה דברים רבים.

יעקב מרגי: עכשיו אני פותר אתכם מלהגיד למה לא תבטלו את ההפרטה, אלא אם כן יש לכם תכנית ידועה שהולכים לבטל אותה, כי זה לא התפקיד שלכם וזה לא ההחלטה שלכם.

יעקב מרגי: אני רוצה לדעת קודם כל אם יש תכנית כתובה ואושרה, או שזה כרגע טיפול בשלוף – כל אחד מחליט איך.

יעקב מרגי: אם יש תכנית בקרה כתובה, מובנית.

יוסי יונה: עצמאית.

יעקב מרגי: אני מבקש לקבל הסברים על הגידול בתקציב ובד בבד תקציב לתלמיד בשטח.

יעקב מרגי: הטיפולים הפרא-רפואיים ועוד כל השאלות שנשאלו בהמשך.

יעקב מרגי: בבקשה, מי הראשון?

<רחלי אברמזון: אני אתחיל, תודה.

<רחלי אברמזון: קודם כל - - -

יעקב מרגי: קודם כל תציגי את עצמך.

<רחלי אברמזון: רחלי אברמזון, מנהלת האגף לחינוך מיוחד.

<רחלי אברמזון: להגיד באמת שאנחנו עוסקים בנושא מאד מורכב, מאד רגיש, כי אני מקשיבה קשב רב גם למצוקות שההורים מביעים ומביאים לכאן, ויחד עם זה אני רוצה לדבר על המסגרת הכללית של מה נמצא.

<רחלי אברמזון: אז ראשית אני אבהיר שלא קוצץ דבר ואני רוצה להתייחס - - -

<קריאה: רק - - -

יעקב מרגי: רגע, תקשיבו.

<רחלי אברמזון: תראו, אני הקשבתי לכם.

יעקב מרגי: לא, את לא צריכה לדבר אליהם.

יעקב מרגי: אני לא אתן לאף אחד להפריע, גם אם היא תאמר דברי אפיקורסות, בסדר?

יעקב מרגי: קודם כל היא תאמר מה שיש לה לומר ואף אחד לא יתפרץ פה ואני לא אתן לאף אחד להפריע.

יעקב מרגי: בבקשה רחל.

<רחלי אברמזון: אנחנו פרסמנו מכרז מאד ברור ומאד מדויק והמכרז הזה עבר גם את הוועדה לביקורת המדינה - - -

יעקב מרגי: רחל, לפני כן.

<רחלי אברמזון: רגע, אני רוצה - - -

יעקב מרגי: לא, אני עוזר לך, תני לי.

יעקב מרגי: אני עוזר לך כי יש לנו 10 דקות.

יעקב מרגי: יש לך הרבה מה לומר, אני רוצה להתמקד.

יעקב מרגי: אמרת לא היה קיצוץ, נכון?

יעקב מרגי: אז אל תדלגי.

<רחלי אברמזון: אז אני רוצה להסביר למה.

יעקב מרגי: אז אל תדלגי.

יעקב מרגי: תסבירי אותו.

<רחלי אברמזון: אז אני מסבירה.

<רחלי אברמזון: במכרז מפורסמות שעות הוראה לתלמידים.

<רחלי אברמזון: יחד עם זה אנחנו דנים במכרז בהיקפים משתנים, שבו גם המשרד לקח על עצמו לומר – לא ניתן רק 4 שעות לילד בגן, אלא ניתן טווח לילדי גן ובית ספר יסודי בין 4 שעות ל-6.

<רחלי אברמזון: ניתן לילדי העל יסודי לא רק להגיד 8 כל אחד, אלא בין ה-6 ל-8, ניתן את המנעד ואת בניית התכנית האישית.

<רחלי אברמזון: לתלמידים הבוגרים מ-י' ל-י"ב, אנחנו החלטנו על מתן זכאות ל-12 שעות.

<רחלי אברמזון: אף אחד סביב השולחן הזה - - -

יוסי יונה: אבל לא כתוב ניידות במסמך.

יוסי יונה: במסמך שאתם פרסמתם כתוב - - -

<רחלי אברמזון: סליחה, אני מדברת על המכרז - - -

יוסי יונה: מ-6 ל-5, מ-8 ל-7.

יוסי יונה: לא כתוב ניוד.

<רחלי אברמזון: סליחה, אני מדברת על זה שיחד עם זה גם במכרז מפורסם שצריך באותה תכנית להתקדם.

<רחלי אברמזון: בשבוע הראשון הוא יקבל רק 4 ובשבוע השני, אם זה בסדר, ניתן 5.

<רחלי אברמזון: ואנחנו מלכתחילה אמרנו שאנחנו ניתן את זה בהתאמה אישית לכל ילד.

<רחלי אברמזון: אני מדברת עכשיו על הילדים החולים בביתם, כי תיכף ניגע באוכלוסיית התלמידים בחינוך המיוחד.

<רחלי אברמזון: ועל זה אנחנו מדברים, שבעצם אנחנו התכנסנו ואמרנו בואו נבחן וכל שנה אנחנו בוחנים יחד עם קדימה מדע.

<רחלי אברמזון: יושבות כאן שתי הרפרנטיות מטעם האגף, שמלוות באופן צמוד ואם שאלתם על בקרה, אז חיה הראל, שממונה על חוק ילדים חולים באגף - - -

יעקב מרגי: עצרי רחלי.

יעקב מרגי: אני עד עכשיו לא הצלחתי להבין ממך את התשובה לגבי הקיצוץ.

<רחלי אברמזון: אין קיצוץ, כי אם ילד בא - - -

<קריאה: יש קיצוץ.

<קריאה: זה ההוכחה של הקיצוץ.

יעקב מרגי: רגע, רגע, את רוצה להשלים את הדיון בחוץ?

יעקב מרגי: אל תפריעי לי.

יעקב מרגי: את יודעת הכל הרי, אני לא יודע, אני לומד.

יעקב מרגי: לא באתם אלי לעשות פה איזה הפנינג.

יעקב מרגי: תקשיבי, מצד אחד התקציב המספרי גדל, נכון?

<רחלי אברמזון: נכון, אז אני רוצה להראות אותו.

יעקב מרגי: רגע, רגע.

יעקב מרגי: מספר השעות שקיבל תלמיד קוצץ או לא קוצץ?

<רחלי אברמזון: לא.

יעקב מרגי: בכלל?

<רחלי אברמזון: לא, אז אני רוצה רגע להסביר.

יעקב מרגי: מה זה המסמך הזה?

<רחלי אברמזון: איזה מסמך?

יעקב מרגי: יש מסמך שאתם נותנים, תעביר לה, שתראה אותו.

<שרונה נמר: היא יודעת על מה מדובר, היא קיבלה את זה.

יעקב מרגי: שרונה, את לא מפריעה לי.

יעקב מרגי: אתם יודעים, אני אשלח אתכם לוועדות אחרות לקיים את הדיונים האלה.

יוסי יונה: על פניו זה מסמך שפורסם על ידי קדימה מדע ו - - -

<רחלי אברמזון: סליחה, רגע.

יעקב מרגי: רגע, רגע.

יעקב מרגי: בסדר, בסדר.

יעקב מרגי: את מכירה את המסמך הזה?

<רחלי אברמזון: אני מכירה את המסמך.

יעקב מרגי: אז תסבירי אותו, כדי שנגיע ל - - -

<רחלי אברמזון: אז אני עכשיו אסביר אותו, בסדר?

<רחלי אברמזון: אני רוצה רגע לומר, בתחילת המכרז יצאנו עם 31 מיליון שקלים בשנת 2015.

<רחלי אברמזון: התקדמנו ל-45 מיליון שקלים, כי הוספנו וראינו שהיקף הטיפולים הפרא-רפואיים לא - - -

יעקב מרגי: חצי מיליארד שקלים לא מעניין אותי.

יעקב מרגי: מספר השעות לתלמיד.

<רחלי אברמזון: רגע, רגע.

<רחלי אברמזון: אז אני רוצה להסביר את מספר השעות לתלמיד.

<רחלי אברמזון: היום אנחנו יושבים על היקף של 49 מיליון שקלים ואנחנו נדרשים להתכנס למסגרת תקציבית, מפני שאנחנו מזהים שבתוך המנעד הזה שאנחנו מדברים עליו, ישנם ילדים שמקבלים הרבה מעבר למה שאמור להיות במכרז.

<רחלי אברמזון: ולכן אמרנו - - -

יעקב מרגי: מותר לכם בתוך זה.

<רחלי אברמזון: רק שנייה.

<רחלי אברמזון: ולכן אמרנו אם ישנם תלמידים שבתכנית האישית שלהם יכולים להתכנס בין 6 ל-8 ל-7 שעות, אנחנו ניתן 7 שעות.

<רחלי אברמזון: ואם ישנם תלמידים שבין 4 ל-6 יכולים להתכנס ל-5 שעות, יכנסו ל-5 שעות.

<רחלי אברמזון: אין כאן עניין.

<רחלי אברמזון: דבר שני, ההנחיה יצאה.

<רחלי אברמזון: כל התלמידים שקיבלו את השירות בשנה שעברה, אנחנו נותנים להם את המשך השירות ואף מעבר.

<רחלי אברמזון: אז כל הילדים שממשיכים משנה שעברה לשנה מקבלים את אותו הדבר ועוד הוספנו.

<שרונה נמר: איפה?

יעקב מרגי: לא, את לא שואלת.

<שרונה נמר: איפה קיבלתם?

מאיר כהן: אני מבקש לשאול שאלה.

יעקב מרגי: את לא שואלת ולא תקבלי תשובה.

יעקב מרגי: בבקשה, מאיר.

מאיר כהן: האם קרה מצב – ואני חושב ששורש הרע הוא בדבר הזה – שהודיעו למשפחה שהילד אמור לקבל 8 שעות ואז משרד החינוך בא ואמר הוא צריך להתכנס ל-7 שעות.

<רויטל לן כהן: כן.

<שרונה נמר: כן.

יעקב מרגי: הוא שאל אותך?

מאיר כהן: המסגרת מאד נכונה.

מאיר כהן: אני חושב שהמשרד צריך לעבוד ולעמוד על התקציב.

מאיר כהן: אם באמת המסגרת הייתה 45 מיליון שקלים וחרגתם ב-9 מיליון שקלים, זכותם לבקש.

מאיר כהן: אבל איפה שורש הבעיה?

מאיר כהן: שכשבאים ומודיעים לילד ולהוריו – מגיעים לך 8 שעות וחודש אחרי זה מחליט התקציבן שהוא נסוג מזה, ההורים - לא משנה מה יהיה - הם לא תופסים את הרציונאל שאני תופס.

מאיר כהן: הם מבחינתם קיבלו אישור ל-8 שעות, קיצצו להם ב-7.

מאיר כהן: יש קיצוץ.

מאיר כהן: אתם צריכים להימנע מהדברים האלה.

מאיר כהן: אתם צריכים להימנע בגלל הרגישות.

<רחלי אברמזון: אז אני רוצה רגע להסביר עוד פעם את העניין של הקיצוץ.

<רחלי אברמזון: הילדים שקיבלו כבר את השירות, לאף אחד לא נאמר שקיצצו להם.

<רחלי אברמזון: יחד עם זה אני אגיד לכם איפה אנחנו מזהים את הקושי ואת הבעיה.

<רחלי אברמזון: שעות סיוע למשל לא הוגדרו במכרז.

<רחלי אברמזון: בעצם יכולתי לבוא ולומר – שעות הסיוע אני מגדירה אותם 20 שעות.

<רחלי אברמזון: נקודה.

<רחלי אברמזון: מי מתווכח על זה?

<רחלי אברמזון: אין כאן הגדרה של שעות הסיוע.

<רחלי אברמזון: הן לא זהות בכלל, אבל מגיעים הורים ומבקשים אחד לאחד את מה שהילד מקבל בתוך מסגרת חינוכית.

<רחלי אברמזון: כשילד נמצא בתוך כיתה - - -

<קריאה: זה מה שכתוב במכרז, זה בחוק.

<קריאה: אבל זה כתוב במכרז.

יעקב מרגי: סליחה, אל תפריעי.

יעקב מרגי: בבקשה.

<רחלי אברמזון: כשילד נמצא בתוך מסגרת חינוכית, יש - - -

מאיר כהן: הוא מקבל סייעת.

<רחלי אברמזון: כשילד נמצא בתוך כיתה, בתוך מסגרת חינוכית, יש מורה ויש סייעת לכיתה.

<רחלי אברמזון: לפעמים יש שתי סייעות בכיתה, אבל כשיש לנו 340 תלמידים אם אוטיזם, שמגיעים עכשיו עם בקשה לשבת בבית בגלל חרדות, בגלל קשיים כאלה ואחרים, כל ילד זכאי מתוכם, חלקם באמת ילדים שאנחנו מזהים את המורכבות ולכן התכנית נבנית לכל ילד.

<רחלי אברמזון: כך שזה לא גורף שילד מקבל 5 שעות - - -

יעקב מרגי: רחלי, רגע.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר מיציתי את סוגית הקיצוץ, כי לא מיציתי אותה, את יודעת למה?

יעקב מרגי: מרגע שאין לי תכנית שמחייבת אותך כמשרד - - -

<רחלי אברמזון: יש לי תכנית.

יעקב מרגי: אני צריך לקבל אותה, לדון עליה.

<רחלי אברמזון: אז תקבל.

יעקב מרגי: אז יפה, אנחנו נקבל אותה ונדון בה.

<רחלי אברמזון: אין בעיה.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: תכנית – שזה לא היום לפי החלטה כזו, החלטה אחרת.

<רחלי אברמזון: אין בעיה.

יעקב מרגי: ואם יבוא גורם מקצועי ממשרד החינוך שיבוא ויחליט שצריך לשנות את התכנית, עומדת לו הזכות כי הוא הגורם - - -

<רחלי אברמזון: אין בעיה.

יעקב מרגי: אבל שיהיה דיון עליה, זו הנקודה.

<רחלי אברמזון: אין בעיה.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר מיציתי את הנושא של הקיצוץ.

יעקב מרגי: אני מבקש לדעת – אמרת שיש בקרה.

יעקב מרגי: אמרת שיש שתי נשים נפלאות שיושבות, שותפות לדיונים, אין לי בעיה.

יעקב מרגי: את יכולה לומר לי מה גודל הבקרה לתקציב של 49 מיליון שקלים?

יעקב מרגי: כמה אנשים זה כולל מעבר לחיה?

<רחלי אברמזון: יש מפקחים בשטח שהם המפקחים על המסגרות - - -

יעקב מרגי: מפקחים ספציפיים לקדימה מדע, ילדים חולים?

<רחלי אברמזון: לא.

יעקב מרגי: תודה.

<רחלי אברמזון: רגע, אבל - - -

יעקב מרגי: סליחה, אני לא יודע לשאול שאלות?

<רחלי אברמזון: לא סיימתי עדיין.

<רחלי אברמזון: אבל בכל מתי"א, בכל מרכז תמיכה יישובי אזורי, יש לנו כאלה 68 מרכזים ברחבי הארץ, יש מומחית תחום לעניין ילדים חולים, שזה התפקיד שלה, ללוות את הילדים החולים בביתם וזה התפקיד שלה - - -

יעקב מרגי: טוב, יש התייחסות?

<קריאה: אני גם אשמח להגיב אחר כך.

יעקב מרגי: ואני לא אשמח שתפריעי לי יותר, שמעת?

יעקב מרגי: אל תנצלו את זה.

יעקב מרגי: אתן לא הוגנות.

יעקב מרגי: באים לעזור לכם.

יעקב מרגי: אתם רוצים לקשקש, תקשקשו.

יעקב מרגי: לא יהיה סיכום.

יעקב מרגי: אל תפריעו.

יעקב מרגי: מה, אתם לא רואים שזה דיון רציני?

יעקב מרגי: יושבים חברי הכנסת מוטי יוגב, מאיר כהן, יוסי יונה, אנוכי, יושבים מתחילת הדיון כדי לתת לכם – עאידה הגיעה, ברוכה הבאה, יושבת ראש ועדה עסוקה.

יעקב מרגי: לא, אני לא יכול להירגע, כי אני משקיף משאב ציבורי.

יעקב מרגי: אני רוצה להגיע כבר סוף סוף לתכלית ראויה בקדימה מדע עם ילדים חולים.

יעקב מרגי: אני לא מצליח להגיע לתכלית ראויה.

יעקב מרגי: אל תפריעו.

יעקב מרגי: יבוא גורם מקצועי, אין לי בעיה.

יעקב מרגי: שיבוא.

יעקב מרגי: יהיה דיון, אמרנו בסוגיה הזו.

יעקב מרגי: תכנית הבקרה – יש תכנית כתובה, כמה פעמים - - -

<רחלי אברמזון: יש נוהל.

יעקב מרגי: יש תכנית יזומה לבקרה?

יעקב מרגי: שוב, החטא הקדמון זה שלא הבאתם את זה לכאן, לא דנו בה ולא נגענו בה.

יעקב מרגי: אני מבקש להגיש לי את שתי התכניות האלה.

<רחלי אברמזון: אוקיי.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: עכשיו הטיפולים הפרא-רפואיים.

<רחלי אברמזון: כן?

יעקב מרגי: מה כן?

<רחלי אברמזון: מה?

<קריאה: שניתנים במסגרת.

יעקב מרגי: ניתנים, לא ניתנים, מחסור, יש מצוקה, איך, איפה יש מצוקה?

<רחלי אברמזון: אני אגיד כך, קודם כל הטיפולים הפרא-רפואיים זה אחת הסוגיות שבגינה אנחנו כל הזמן מרחיבים את ההיקף התקציבי של המכרז, אז כך שאם זאת הסיבה, אז כמובן שהטיפולים האלה ניתנים.

<רחלי אברמזון: יחד עם זה, זה נכון שאנחנו - - -

יעקב מרגי: רחל, יש פער בין מה שההורים טוענים לבין מה שהמשרד מציג.

יעקב מרגי: את אומרת מצד אחד הוספנו תקציב ייעודי לסיפור הזה.

<רחלי אברמזון: נכון.

יעקב מרגי: זאת אומרת שזה ניתן.

יעקב מרגי: את יכולה לומר לי בוודאות שזה ניתן?

<רחלי אברמזון: כן.

יעקב מרגי: איך?

יעקב מרגי: לפי מה?

<רחלי אברמזון: מה זאת אומרת?

<רחלי אברמזון: אני יודעת, כי יש לי בקרה.

יעקב מרגי: לא, זה ששילמת – בטוח שילמת.

<רחלי אברמזון: לא, יש לי דיווח על שעות, אחד לאחד ביצוע בפועל, כולל שמות המטפלים, איפה הם היו, באיזו שעה הם היו וכמה הם נתנו.

יעקב מרגי: על ביצוע?

יעקב מרגי: חתימת הורים על ביצוע?

<רחלי אברמזון: על ביצוע.

<רחלי אברמזון: מורה לא יכול לחתום אלא אם ההורים - - -

יעקב מרגי: אז מה הפער?

יעקב מרגי: את יכולה להסביר לי את הפער?

<רחלי אברמזון: אני אגיד איפה הפערים, כי אני גם קשובה ואני מכירה גם את הסוגיות והמקרים.

<רחלי אברמזון: ישנם באמת מוקדים מסוימים, שאם גם היינו כאן בדיונים הקודמים על כל הנושא של הטיפול הפרא-רפואי יחד עם משרד הבריאות ויחד איתנו לגבי מתן השירות הזה, אנחנו לפעמים מזהים חסר באנשי מקצוע.

<רחלי אברמזון: חסר באנשי מקצוע שמוכנים גם להגיע הביתה, בגלל הרגישות ובגלל המורכבות של השירות הזה, ומצד שני גם חסר במקומות בפריפריה.

<רחלי אברמזון: כשאנחנו מדברים על נסיעה רחוקה, לא תמיד אנחנו יכולים להסדיר באזור קריית גת או באזור אשדוד או באזור הערבה או קריית שמונה.

יעקב מרגי: זה לא את צריכה להשיג.

<רחלי אברמזון: לא, אז אני אומרת - - -

יעקב מרגי: יש פה זכיין שהלך למכרז.

<רחלי אברמזון: נכון.

יעקב מרגי: התחייב למדינה.

<רחלי אברמזון: אז הוא יושב פה.

יעקב מרגי: שנייה, לא, אני בכוונה שם אותו בסוף.

יעקב מרגי: את יודעת מה, גם לא בא לי בכלל שהוא יענה.

יעקב מרגי: את הריבון, את הרגולטור, את המשלמת.

יעקב מרגי: הכי קל להגיד הנה הוא פה, שיענה.

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה – הזכיין זכה במכרז, יש לו מפרט.

יעקב מרגי: את משלמת.

יעקב מרגי: את אומרת שיש תכנית בקרה.

יעקב מרגי: היה צריך לצוף לך שבאזור גליל, נגב לצורך העניין, שאנחנו יודעים שיש מצוקה, יש מחסור במקצועות הפרא-רפואיים, וחבל ששר הבריאות לא יושב פה, בדיונים האלה, לשמוע את המצוקה הזו, בשביל להתחיל לשחרר התמחות או תקני התמחות, כי זה כבר זועק לשמיים.

יעקב מרגי: אולי פעם בחוסר המודעות, לפני 40-50 שנה חשבו שהמקצועות האלה זה משהו שהוא זניח ולא הכרחי.

יעקב מרגי: זה מוכח.

יעקב מרגי: זה הכרחי.

יעקב מרגי: זה עושה רגרסיה לילדים שלא מקבלים את הטיפול הזה.

יעקב מרגי: אומר לך האבא אל פריצות דיסק לילד שלא מקבל את הטיפול.

<אריק בן חמו: לא, חוליות שבורות, לא פריצות דיסק.

יעקב מרגי: סליחה, עוד יותר חמור.

יעקב מרגי: אני בא ואומר לך, יש פער?

יעקב מרגי: מה עשיתם בשלוש השנים האחרונות?

יעקב מרגי: אם המכרז של קדימה מדע, הזכיין יגיד לו תשמע, לא מעניין אותי, לך תביא עובדים זרים, לך תעשה, לך תעמוד בתנאי המכרז.

<רחלי אברמזון: לא, אני אתן לך דוגמא.

<רחלי אברמזון: קדימה מדע הביאו קלינאית תקשורת מירושלים, לאזור שהוא לא שייך בדיוק לאזור ירושלים.

<רחלי אברמזון: אז זה כן נעשה.

<רחלי אברמזון: זה נעשה - - -

יעקב מרגי: אבל עדיין יש פער.

יעקב מרגי: את בעצמך אומרת שיש פער.

<רחלי אברמזון: הפער הוא, כשאנחנו מחפשים את המענה ואנחנו לא בדיוק מוצאים אותו.

יעקב מרגי: שלוש שנים.

<רחלי אברמזון: תראו, אני לא רוצה להיכנס - - -

יעקב מרגי: בדיון הראשון - - -

<רחלי אברמזון: רק שנייה, אני באמת לא רוצה להיכנס למקרים פרטניים על שלוש שנים וכו', כי צובעים כאן את כל הצבע הזה ב - - -

יעקב מרגי: אל תברחי לשם.

<רחלי אברמזון: סליחה, לא, אני לא אברח.

יעקב מרגי: לא, לא, רגע, רחלי, סליחה.

יעקב מרגי: זה שאת מכירה את המקרים זה טוב, זה שההורים האלה הם גם מייצגים את כלל ההורים וגם יש להם בעיות אישיות, פרטניות עם הילדים שלהם, זה לא המפלט שלנו כמשרד, זה לא המפלט שלי כחבר כנסת ולא המפלט של קדימה מדע.

יעקב מרגי: הבעיה הידועה היא על השולחן: יש מחסור במקצועות הפרא-רפואיים בפריפריה.

יעקב מרגי: שלוש שנים.

<קריאה: גם במכרז.

יעקב מרגי: לכו תתכנסו, תתקנו, תגידו לקדימה מדע תקשיב, מבחינתי או שהשירות הזה בתמורה עולה X, או שאת נותנת לו תוספת תקציבית.

יעקב מרגי: אם עולה לו להביא 500 שקלים לא מירושלים, מצדי גם מהונגריה, שיביא, שייתן אותם, אבל המדינה צריכה לשלם, המדינה צריכה להוביל מהלך כזה.

יעקב מרגי: אם לא נעשה מהלך כזה בשלוש השנים האחרונות, זאת אומרת יש בעיה, תסלחו לי כולם על הביטוי – הכלבים נובחים, השיירה עוברת ואני לא רוצה להגיד לך עוד משהו.

<רחלי אברמזון: זה לא, זה אתם אומרים.

יעקב מרגי: למה אין?

<רחלי אברמזון: סליחה - - -

יעקב מרגי: תני לי תשובה על הפער במקצועת פרא-רפואיים.

<רחלי אברמזון: לא, אני רוצה להגיד, מפני שבסוף אנחנו מתכנסים לשלושה, לחמישה מקרים, אבל רוב הילדים מקבלים את המענה.

<קריאה: לא.

<אבנר עורקובי: חבל שלא הבאנו את כולם לפה.

יעקב מרגי: אבנר, אתה לא צועק עליה, עם כל הכבוד לך.

<קריאה: זה קשקוש.

יעקב מרגי: אתה לא צועק.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: רחלי, אם זו התמונה כמו שאת מציקה, אז את עושה חטא לעצמך.

יעקב מרגי: היית צריכה לפתוח את הדברים בשאלה – כשעברנו לשאלה של הטיפולים הפרא-רפואיים – לבוא ולהגיד סליחה, עם כל הכבוד אין פער.

יעקב מרגי: יש חמישה-שישה מקרים שאנחנו מתמודדים איתם, אבל זו לא תמונת המצב.

יעקב מרגי: את בעצמך, את יכולה לומר לי שזאת תמונה המצב?

יעקב מרגי: שיש חמישה-שישה מקרים?

<רחלי אברמזון: אני רוצה להגיד שאם יש פער בנושא הפרא-רפואי, הוא לא רק צובע את קדימה מדע.

<רחלי אברמזון: ויחד עם זה לגבי ה - - -

יעקב מרגי: קדימה מדע לא מעניין אותי.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

<רחלי אברמזון: אבל עוד הפעם אני רוצה להגיד לגבי הנושא הזה של מקצועות הבריאות, אנחנו מטפלים ברמה מערכתית, בלי שום קשר לקדימה מדע.

<רחלי אברמזון: יחד עם זה, אם אני מתכנסת והדיון עכשיו נוגע בקדימה מדע, אני רוצה להגיד שזה מקרים בודדים שנמצאים על שולחננו, נקודה.

<רחלי אברמזון: עכשיו, רגע, אם יש מאות ילדים, סליחה, אני חייבת להגיד את זה - - -

יעקב מרגי: אין הדיון נגמר, מה אתם רוצים?

יעקב מרגי: אל תרימו ידיים.

<רחלי אברמזון: אם ישנם מאות ילדים בקדימה מדע, שלא מקבלים טיפולים פרא-רפואיים, אני רוצה לראות את זה כתוב על שולחני, נקודה.

יעקב מרגי: את אומרת שאין לך את זה?

<רחלי אברמזון: אין.

יעקב מרגי: רגע, רגע, את באה ואומרת - - -

<קריאה: זה לא נכון.

יעקב מרגי: סליחה גברתי, אני לא אזמין אתכם לדיונים הבאים.

<אבנר עורקובי: פעם הבאה כולם יבואו.

יעקב מרגי: לא, לא, אני לא אכניס אתכם, עם כל הכבוד.

יעקב מרגי: אלימות לא כאן, תעשו בכבישים.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, פה אתה לא תעשה שוק.

יעקב מרגי: אל תעשו שוק.

<קריאה: זה לא אלימות, אנחנו - - -

יעקב מרגי: דיברתי איתו, לא עניתי לך.

יעקב מרגי: אל תפריעו לי.

יעקב מרגי: הדיון נגמר.

יעקב מרגי: אין לכם רשות דיבור, אל תפריעו לי.

יעקב מרגי: כרגע אני בא ואומר רחלי, את אומרת בצורה החלטית, חד משמעית - - -

<רחלי אברמזון: חד משמעית.

יעקב מרגי: הפערים בטיפולים הפרא-רפואיים זה מקרים בודדים - - -

<רחלי אברמזון: בקדימה מדע.

יעקב מרגי: במה שקשור לילדים חולים.

<רחלי אברמזון: מספר מקרים, כן.

<רחלי אברמזון: מספר מקרים.

יעקב מרגי: אנחנו לא דנים כרגע על כל המדינה.

יעקב מרגי: מדברים כרגע על קדימה מדע.

<רחלי אברמזון: בדיוק על זה אני - - -

יעקב מרגי: מספר מקרים בודדים ואת אומרת את זה בצורה נחושה.

<חלי אברמזון: חד משמעית.

יעקב מרגי: הנה.

יעקב מרגי: עומדת לפתחי - - -

<רחלי אברמזון: אם יש - - -, אני רוצה - - -

יעקב מרגי: סליחה, אני מדבר עכשיו ואתם לא עונים לי, אתם מקשיבים.

יעקב מרגי: אני עוזר לך, גברת דוידוב, אל תפריעי לי.

יעקב מרגי: אני בא ואומר – יש פה אמירה חד משמעית, החלטית.

יעקב מרגי: אם יש לכם תמונת מצב אחרת, אני מבקש את הסעד הזה.

יעקב מרגי: אני מבקש מכם את הסעד הזה, תביאו לי, תציגו לי אותו.

<קריאה: כן, אני אביא לך - - -

יעקב מרגי: לא עכשיו.

יעקב מרגי: תשלחו לי מייל מסודר, פרטני.

<קריאה: אנחנו נשלח לך לפחות עם 50 משפחות במהלך החודש הקרוב.

יעקב מרגי: תודה, תודה.

מאיר כהן: צריך לדייק.

מאיר כהן: עם 50 משפחות שהילדים לא מ - - -

<קריאה: לפחות.

יעקב מרגי: בסדר, הבנתי ממך, תודה.

<רחלי אברמזון: אני רוצה להגיד עוד דבר אחד.

<רחלי אברמזון: אם במסגרת המכרז תלמיד זכאי, כי אנחנו באמת מנסים לתת את המענים גם בהתאם למסגרות, אבל אם ילד במסגרת המכרז זכאי לארבע שעות, במכרז כתוב 3 אבל אנחנו מאפשרים גם 4 שעות.

<רחלי אברמזון: והילד זקוק למשל - - -

אילן גילאון: את זה אני שואל - - -

יעקב מרגי: אילן, שנייה, תן לה לסיים כי אני רוצה להתכנס לסיכום.

<רחלי אברמזון: יש מסמכים תומכים ו - - - לכן אנחנו באמת מבקשים, כי לגבי ילדים חולים בדרך כלל אנחנו זקוקים למעקב הרפואי.

<רחלי אברמזון: לפעמים מחמיר מצבו של ילד, לפעמים משתפר מצבו.

יעקב מרגי: תודה.

<רחלי אברמזון: רק שנייה.

<רחלי אברמזון: אני רוצה רגע להסביר על הטיפול.

<רחלי אברמזון: לפעמים המענה, בדרך כלל המענה מתכנס לארבע שעות ממקצועות הבריאות הפרא-רפואיים, אבל למשל ילד זקוק לפיזיותרפיה נשימתית, אז הוא מקבל 6 שעות פיזיותרפיה נשימתית.

<רחלי אברמזון: אז מתוקף המכרז בעצם כל השעות נמצאות בטיפול של הפיזיותרפיה הנשימתית, אבל אנחנו עדיין אומרים רגע, אז אנחנו נאפשר אולי לחפש את קלינאית התקשורת בתוספת, למרות שעל פי המכרז הוא אינו זכאי, אבל אנחנו מדברים - - -

<קריאה: אבל - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע.

מאיר כהן: אבל אם יש ילד שהוא - - -

<רחלי אברמזון: לכן אם הורה רוצה גם וגם וגם, לא תמיד אנחנו - - -

<רויטל לן כהן: מה זה רוצה?

<רויטל לן כהן: זה מה שהילד צריך.

יעקב מרגי: סליחה.

<רויטל לן כהן: אבל למה היא אומרת שילד רוצה?

<קריאה: יש ילד מונשם, את יכולה לגזול ממנו את הטיפולים נשימתיים שיצילו את החיים שלו?

יעקב מרגי: גברתי, אני לא רוצה להוציא אותך, כי הדיון נגמר וחבל סתם, אבל תקשיבי - - -

<קריאה: אבל אני שואלת אותך שאלה, ילד מונשם - - -

יעקב מרגי: שאלת שאלה, הבנתי, תודה.

<קריאה: ילד מונשם.

יעקב מרגי: תודה, הבנו, תודה.

יעקב מרגי: רחלי - - -

מאיר כהן: הבנו את זה.

מאיר כהן: את צודקת, תירגעי.

<רחלי אברמזון: לכן אנחנו מדברים על צורך של הילד לצורך מתן המענה.

יעקב מרגי: הצורך של הילד בלבד.

<רחלי אברמזון: הילד, בדיוק.

יעקב מרגי: בלבד.

יעקב מרגי: לא של האמא, לא של משרד החינוך.

<רחלי אברמזון: לא, לא.

יעקב מרגי: לא של משרד החינוך.

<רחלי אברמזון: לא.

<רחלי אברמזון: משרד החינוך מכתיב, רגע, אני אתן את הדוגמא.

<רחלי אברמזון: לכן משרד החינוך - - - חד משמעית לתת גם את זה וגם טיפול נוסף, אם צריך קלינאי תקשורת, אם צריך מרפאת בעיסוק, להוסיף על מה שהוא מקבל בצורך הבסיסי שלו.

<רחלי אברמזון: ולכן מה שאני רוצה לומר, באמת הבחינה היא בחינה אישית על כל - - -

יעקב מרגי: תגידי, אני שואל אותך שאלה מתבקשת.

יעקב מרגי: מרגע שמשרד החינוך לקח על עצמו את הטיפול הפרא-רפואיים, הילד הזה תלוי אך ורק במשרד החינוך בטיפולים הפרא-רפואיים.

<קריאה: למה?

יעקב מרגי: שאלתי, אמרתם כן.

<רחלי אברמזון: אנחנו גם אפשרנו ל - - -

יעקב מרגי: רגע, אז אל תגידו לי למה.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה, אתם מגובים באיזה צוות רפואי שיודע לומר מה ילד מונשם צריך?

<רחלי אברמזון: מה זאת אומרת?

יעקב מרגי: מה ילד עם שיתוק מוחין צריך?

<רחלי אברמזון: ההורים טוענים למה אני צריך - - -

<קריאה: יש לך מכתב מרופא.

יעקב מרגי: שנייה, גברתי, אל תצעקי עליה.

<קריאה: אבל יש מכתב מרופא, יש דברים ברורים שהרופאים שלי רשמו לילד שלי.

<קריאה: היא דיברה ספציפית על הבן שלי.

<רחלי אברמזון: אני לא מדברת.

<רחלי אברמזון: אני רוצה רגע לומר, אם הרופא – וזאת הנקודה שבה הרופאים מלינים, על זה שכל פעם הם נדרשים להעביר את המסמך.

<רחלי אברמזון: המסמך חייב להיות מוצג בפנינו, כי על סמך הבדיקה או האמירה של הרופא, אנחנו מבצעים את הטיפול ואנחנו בונים את התכנית הפרא-רפואית.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מוטי יוגב.

מרדכי יוגב: אני אדבר במשפטים מאד קצרים.

מרדכי יוגב: ראשית לתחושתי ואני יודע שיש פה ותיקים ממני בדיון, הדיון לא תם והוא חייב להימשך.

מרדכי יוגב: אחד.

מרדכי יוגב: שניים, אני גם משבח את רחלי, כי בזמן האחרון בפניות שלי אליה, לכל פנייה קיבלתי מענה.

מרדכי יוגב: יחד עם זאת אני מרגיש שיש פה משהו לא הגיוני

יעקב מרגי: יש פה פער.

מרדכי יוגב: אם צריך יותר טיפולים, זה לא משרד החינוך.

מרדכי יוגב: היה צריך להפקיע את זה ממשרד החינוך, להשיב את זה למשרד הבריאות ולשאול את השאלות האלה, כי ילד חייב את מלוא הטיפול שלו, בכל הדברים ולא רק את שש השעות שלפעמים מוקצות לו בקדימה מדע.

מרדכי יוגב: זה פשוט לא הגיוני.

מרדכי יוגב: לכן צריך את זה בהמשך.

מרדכי יוגב: אנחנו גם במשרד העבודה והרווחה והוא היה צריך לעשות את זה במשותף, נדבר על כך.

מרדכי יוגב: אנחנו באים לזה והפערים הם גדולים.

מרדכי יוגב: רחלי, אני נפגשתי עם משפחות בנגב, חברי - - - בנגב לילדים אוטיסטיים עם פערים מאד גדולים ופניתי אלייך עם פרטני אחד, אבל נפגשנו עם חמש משפחות.

מרדכי יוגב: הפערים הם גדולים, לפחות בתחושות שלהם בגזרת באר שבע, עומר.

מרדכי יוגב: יש מחסור חמור הן בהכשרה באוניברסיטת הנגב וצריך להביא את המל"ג לעניין; הן בהתמחות בסורוקה וצריך להביא את משרד הבריאות לעניין.

יעקב מרגי: זו בעיה לאומית.

מרדכי יוגב: בסדר, אז צריך.

מרדכי יוגב: בשורה תחתונה אני אומר המצוקות קשות, הדיון חייב להימשך בפרקי זמן קצרים ולצרף לתוכו גם את - - - וגם את העבודה והרווחה ואת הבריאות, - - - את החינוך.

יעקב מרגי: אם אתה רוצה לקבור את זה, תחלק את זה לארבעה.

מרדכי יוגב: עוד נדבר על כך.

יעקב מרגי: טוב, בבקשה, חברת הכנסת עאידה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

<רויטל לן כהן: המחסור הוא בכל הארץ.

<קריאה: אני יודעת, קדימה מדע אמרו את זה.

יעקב מרגי: גברתי, אולי תצאי להירגע.

יעקב מרגי: הנושא טעון, תני לנו לסכם את הדיון.

עאידה תומא סלימאן: כאשר מדברים על זכויות גם רפואיות, טיפוליות וגם חינוכיות, זה שתי זכויות נפרדות.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר שאחת תבוא על חשבון השנייה.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר אם מוקדש במכרז – ואת המכרז אתם כתבתם אותו, אתם שמתם את הנהלים בתוך המכרז.

עאידה תומא סלימאן: אם הקדשתם 6 שעות, כי זה מה שהתקציב מאפשר, זה לא יכול להיות שהרפואי בא על חשבון החינוכי, כי בסופו של דבר המטרה העיקרית, כי יש ילדים שהם רב טיפוליים.

עאידה תומא סלימאן: הם צריכים טיפולים בכמה אסכולות, אז אי אפשר לבוא ולהגיד שש שעות ונתחלק ונראה מה שאפשר.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שה הדבר הראשון שרציך לטפל בו.

עאידה תומא סלימאן: הדבר השני הוא המצב באוכלוסייה הערבית ואצל ילדים חולים ערבים.

עאידה תומא סלימאן: עצם העובדה שבאתר שאמור להנגיש את הזכויות אין את השפה הערבית, זה דבר שאי אפשר לעבור עליו בשקט.

יעקב מרגי: אבי, בדיון הקודם אמרתם שיש את זה בשפה הערבית.

<קריאה: אין.

<אבי זיו: יש.

<אבי זיו: אני אשמח לדבר.

יעקב מרגי: אחר כך.

יעקב מרגי: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: דבר שני הוא מנגנון הבקרה.

עאידה תומא סלימאן: הרבה מהיועצות בבתי הספר והרבה מההורים מדברים על מצב שבו הם מגישים את הבקשות, מחכים, מחכים, לא חוזרים אליהם עם תשובה.

עאידה תומא סלימאן: אם חוזרים, אז הם מתקשרים ואומרים להם הפקס הלך לאיבוד ולפעמים הילדים חוזרים לבית הספר לפני שקיבלו את מה שמגיע להם כאשר שהו בבית.

עאידה תומא סלימאן: מה הוא מנגנון הבקרה?

עאידה תומא סלימאן: האם זה בנוסף להיות האוכלוסייה לרוב חיה בפריפריה הגיאוגרפית של מדינת ישראל והיא תהיה גם כן בפריפריה השירותית מבחינת השירותים?

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש בעיה בדרום, אבל יש גם בעיה בצפון מאד מאד ברורה.

עאידה תומא סלימאן: מה אתם בדיוק עושים כדי לשנות את המצב הזה?

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

יעקב מרגי: רבותי, תקשיבו.

יעקב מרגי: אני לא נועל היום את הדיון.

יעקב מרגי: לא מסכם אותו.

יעקב מרגי: אני אתן לכם מטלות במשרד החינוך מה אתם צריכים להגיש לי ויהיה דיון המשך בנושא הזה, תוך זמן קצר מאד.

יעקב מרגי: רק אבי, אני בעיקרון, בגדול, אם לא הייתה השאלה לגבי השפה הערבית, לא הייתי נותן לך לדבר היום.

יעקב מרגי: כי באמת אני עוד לא התחלתי לגעת בך.

יעקב מרגי: קודם כל אל מול הריבון.

יעקב מרגי: אחר כך צריך לבדוק.

יעקב מרגי: ברגע שנקבל תכנית טיפולית מוכתבת על ידי גורמים מקצועיים ואני מקווה שהיא מתייחסת לכלל הטיפולים בסוגיה הזו שמתנייד מטיפול רפואי לשעות חינוך לטיפול פרא-רפואי – זו סוגיה שצריך לטפל בה, כי אף אחד לא עושה תשובה למישהו.

יעקב מרגי: אם יש החלטה שצריך לקבל X שעות חינוכיות ו-X שעות רפואיות לפי מסמך רפואי, זה צריך היות סטטי, קבוע.

יעקב מרגי: לא תלוי במשהו אחר.

יעקב מרגי: זה דבר אחד.

אילן גילאון: אתה לא יכול לקבל פיזיותרפיה במקום מתמטיקה.

<חיה הראל: לא, זה לא נאמר.

יעקב מרגי: סליחה, סליחה, זה השתמע מהדברים, אבל סליחה, תני לי חיה.

יעקב מרגי: אני לא נועל את הדיון היום.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: תני לי.

<חיה הראל: זה לא - - -

יעקב מרגי: אני נותן לך, אבי.

מאיר כהן: שנייה אדוני יושב הראש, אני מבקש.

מאיר כהן: מה שהשתמע והוא לא פחות חמור, שהמשרד אומר יש 4 שעות לטיפולים פרא-רפואיים.

מאיר כהן: אם הילד צריך טיפול נשימתי, אם הוא צריך 4 שעות אז הוא לא מקבל קלינאית תקשורת.

<רחלי אברמזון: לא, סליחה.

<רחלי אברמזון: אז עוד יותר, אז אם הייתם מקשיבים באמת, אז לא - - -

מאיר כהן: זה מה שהבנתי.

יעקב מרגי: שנייה, סליחה.

<רחלי אברמזון: נותנים 6 שעות ועל פי הצורך גם מוסיפים את קלינאית התקשורת ואת המרפאת בעיסוק.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אבי.

<אבנר עורקובי: נותנים, אבל לא מקבלים.

יעקב מרגי: אבנר תודה, שמעתי.

יעקב מרגי: אני אומר לך, רק על השפה הערבית.

יעקב מרגי: בדיון הבא לגבי קדימה ניתן לך את כל הזמן.

<אבי זיו: כבוד יושב הראש, תודה.

<אבי זיו: אני בכל זאת אשמח - - -

יעקב מרגי: אין לי זמן.

יעקב מרגי: לא, לא יהיה.

יעקב מרגי: אל תפנה אלי, כי אני 20 דקות אחרי הזמן.

<אבי זיו: טוב.

<אבי זיו: הנושא של שפה הוא קיים, יש בערך 40% מהמטופלים שהם מהמגזר הערבי.

<אבי זיו: אני לא יודע על איזה נתונים מדברים פה.

<אבי זיו: זה מה שאני יכול להגיד.

<אבי זיו: חשוב לי לומר, כבוד יושב הראש, שאני לא נוגע בנושא ההפרטה – כן או לא – אבל אני יכול להגיד ברשותך - - -

יעקב מרגי: רגע, אני מתעקש.

יעקב מרגי: האתר מונגש בשפה הערבית?

<אבי זיו: האתר, מידעונים מונגשים בשפה הערבית.

יעקב מרגי: רגע, כשאתה אומר לי האתר, מידעונים – האתר מונגש בשפה הערבית?

<אבי זיו: האתר לא.

<אבי זיו: מידעונים שמונגשים - - -

יעקב מרגי: מידעונים – תודה.

<אבי זיו: שמונגשים להורים הם בשפה הערבית.

יעקב מרגי: למה האתר לא?

<אבי זיו: כי האתר עוד דורש טיפול.

<אבי זיו: כבוד יושב הראש יודע שאנחנו במשך שלוש שנים - - -

יעקב מרגי: לא, זה הרבה זמן.

<אבי זיו: אני חושב שזה הדיון השישי או השביעי שאנחנו מנהלים.

יעקב מרגי: אבל זה הרבה זמן.

<שרונה נמר: אפילו אין מנהלת של - - -

יעקב מרגי: שרונה - - -

<שרונה נמר: אין מנהלת לפרויקט, אף אחד לא עונה על השאלות.

יעקב מרגי: שרונה, את לא תדברי בדיון הבא.

יעקב מרגי: אני אתן לך סנקציה.

<אבי זיו: אני רק רוצה להציג זווית אחת.

יעקב מרגי: לא, אבי, אתה לא מציג.

<אבי זיו: בבקשה, בשלוש שורות.

יעקב מרגי: אבי תקשיב לי.

<אבי זיו: מכתב מנציגות הורים, כבוד יושב הראש.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אבי, זה לא חכם, לא צודק ולא הוגן, כי הדיון לא הסתיים.

יעקב מרגי: לא נגענו בכלל בקדימה מדע, אנחנו עדיין מתמקדים במשרד החינוך.

יעקב מרגי: עוד לא ירדנו לראות אם אתה עומד בתנאי המכרז או נותן את הטיפול.

יעקב מרגי: אנחנו לא שם, לכן זה לא הוגן.

יעקב מרגי: תעזוב את זה.

יעקב מרגי: שמעת דברים, אני חושב שבסך הכל בינתיים הקושיות הופנו למשרד החינוך, לכן אל תרגיש מקופח.

<אבי זיו: אבל בכל זאת נשמח- - -

יעקב מרגי: לא, בדיון הבא.

<אבי זיו: בדיון הבא לתת כמה מילים לקדימה מדע.

<אבי זיו: תודה.

יעקב מרגי: רבותי, אני מסכם.

<שרונה נמר: - - -

יעקב מרגי: שרונה, את חוצפנית, סליחה.

<שרונה נמר: אני מתנצלת.

יעקב מרגי: לא, אני מדבר.

<שרונה נמר: אבל אני מתנצלת.

יעקב מרגי: לא, אל תתנצלי.

יעקב מרגי: אל תפריעי.

יעקב מרגי: למה שתתנצלי, אל תפריעי.

יעקב מרגי: משרד החינוך – הדיון לא הסתיים.

יעקב מרגי: אני מבקש לדיון הבא, מאחר שהן קיימות, אמרתם שהתכניות קיימות וכתובות, אז לשבוע הבא.

יעקב מרגי: אני מבקש את תכנית העבודה לשבוע הבא.

יעקב מרגי: אני מבקש את תכנית הטיפול, תכנית כתובה, טיפולית, שזה כולל שעות מוקצבות, פרטניות.

יעקב מרגי: טיפולים רפואיים על סמך מה ואיך.

יעקב מרגי: תחשבי כאילו כתבנו תקנות לחוק ומה יהיה צריך להופיע בתקנות מ-א' עד תו, אני רוצה את זה כתוב.

<מירב ישראלי: דרך אגב זה לא כאילו, כי כתוב ייקבע וייקבע זה תכנית - - -

יעקב מרגי: ייקבע זה תקנות, זה עוד יותר.

<מירב ישראלי: התכנית הזאת היא כמו תקנות.

יעקב מרגי: מאחר שאין, אני אומר כאילו תקנות.

יעקב מרגי: תכנית בקרה.

יעקב מרגי: אני מרגיש שהייתי שם.

יעקב מרגי: אני מבקש תכנית בקרה מפורטת, איך זה אמור להיות צעד אחר צעד אחר צעד אחר צעד.

יעקב מרגי: אני לא רוצה שזה יהיה תלוי בך או תלוי בזמן הפנוי שלך או בתשומת הלב שלך או בתשומת הלב של מאן דהוא במשרד.

יעקב מרגי: אני רוצה שתהיה תכנית כתובה.

יעקב מרגי: אני אדע לתחם את ההורים.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, גם לבקשות ההורים יש מגבלה.

<קריאה: אין בעיה.

יעקב מרגי: אני יודע לומר את זה, כן.

יעקב מרגי: אני מאלה שלא הולך לאזורי הנוחות.

יעקב מרגי: אני לא יכול להשתיק אותם ולומר להם כשאין תכנית כתובה.

יעקב מרגי: את יכולה לומר X, הם יכולים לומר Y והם צודקים, כי הבעיה אצלם כרגע.

יעקב מרגי: אני צריך תכנית כתובה, מפורטת.

יעקב מרגי: זה יהיה לשבוע הבא ואנחנו נקבע מועד - - -

<אבנר עורקובי: אפשר - - -

יעקב מרגי: לא, אין סיכוי.

יעקב מרגי: כל הטוב לב שלי נגמר כבר.

יעקב מרגי: נתתי 20 דקות.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.

יעקב מרגי: תם ולא נשלם.

יעקב מרגי: בדיון הבא נמשיך.