ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 483, 2017-11-13 10:00

ניסן סלומינסקי: בוקר טוב, אנחנו מברכים את חברי הכנסת לכשיגיעו.

ניסן סלומינסקי: האמת היא ששתי חברות כנסת, מאוד פעילות בנושא הזה – מרב מיכאלי חולה, היא צלצלה הבוקר, היא מתנצלת.

ניסן סלומינסקי: שומעים גם בקול שלה שהיא לא יכולה לדבר.

ניסן סלומינסקי: היא חולה בביתה, ושולי נמצאת בוועדת הכנסת, להגן על הממלכה, שם יש ויכוח.

ניסן סלומינסקי: גם אני הייתי שם עכשיו, אבל ירדתי לישיבה.

ניסן סלומינסקי: היא נמצאת שם – כרגע שתיהן נעדרות.

ניסן סלומינסקי: שולי תצטרף אלינו בטח בהמשך ואולי עוד חברי כנסת.

ניסן סלומינסקי: בוקר טוב לאנשי הממלכה, בוקר טוב למצטרפים.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע אם יש כאן מלשכת עורכי הדין, או אם יש כאן עורכי דין.

ניסן סלומינסקי: לשכה יש, אם יש כאן גם עורכי דין בלי לשכת עורכי הדין.

ניסן סלומינסקי: כולם מבורכים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מתחילים את הנושא.

ניסן סלומינסקי: בזמנו קיבלנו החלטה, אני חושב שהיא היתה החלטה טובה, שבסכסוכי משפחה יצטרכו קודם כול לעשות בין שיחה אחת לארבע לפני שממשיכים את ההליך המשפטי, כשבשיחה הזאת יסבירו לצדדים הכול, ויכול להיות שבשיחה הזאת כבר יעשו שלום בית.

ניסן סלומינסקי: ואם לא יעשו שלום בית, יכול להיות שינמיכו את הלהבות ויהיה יותר פשוט להגיע להסדרים.

ניסן סלומינסקי: יש הבדל עצום בסוף, כשאין שלום בית, אם מגיעים להסדר מתוך הבנה או מתוך מלחמה.

ניסן סלומינסקי: יש השלכה עצומה לגבי הילדים.

ניסן סלומינסקי: קבענו את החוק הזה, עשינו אותו הוראת שעה ואמרנו שאנחנו רוצים אחת לכמה זמן לעשות מעקב, כדי לראות אם אכן הדברים נכונים.

ניסן סלומינסקי: היו טענות של עורכי דין ואולי גם אחרים וכו'.

ניסן סלומינסקי: נשמע אם יהיו כאן.

ניסן סלומינסקי: אמרנו שנעשה את הדיון.

ניסן סלומינסקי: קיבלנו דוחות גם מבית הדין וגם מבית המשפט וגם מהרווחה.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שהדוחות מדברים בעד עצמם על שינוי, הייתי אפילו קורא לזה "שינוי דרמטי לטובה" בירידה כתוצאה מהשיחה הזאת או כמה שיחות, עד ארבע, גם בנושא של שלום בית וגם בהורדת הלהבות, כך שהמהלך הוכיח את עצמו מאוד, אבל אנחנו כאן כדי לשמוע מצד אחד את הדיווחים, ומצד שני לשמוע אם יש כאלה שיש להם עדיין השגות.

ניסן סלומינסקי: גם אותם נשמע.

ניסן סלומינסקי: בכבוד, כמו שאומרים.

ניסן סלומינסקי: משרדי הממשלה יתחילו.

<אברהם גפן: ברשות אדוני, אני נציג של בג"ץ, אנחנו העותרים, אנחנו עורכי הדין שעתרו נגד החוק.

<אברהם גפן: אני רק אבקש את רשות הדיבור - - -

ניסן סלומינסקי: לא, לא.

<אברהם גפן: בתורי.

ניסן סלומינסקי: כשתרצה – תדבר.

ניסן סלומינסקי: אני רק אציע לך מראש שתדבר בזהירות, כי יש לנו הפרוטוקול, ובכל מיני אירועים מסוימים, ככה נמסר לי, נשמעתם לא כל-כך מדייקים במה שהבג"ץ אמר.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע באיזה מקומות, אבל פה בוועדה תנסו לדייק מאוד מאוד ולא לומר דברים בשם הבג"ץ שלא את זה אמר או לא לזה התכוון הבג"ץ.

<אברהם גפן: תמיד אני נזהר, בטח היום.

ניסן סלומינסקי: תהיה לך זכות דיבור.

ניסן סלומינסקי: בבקשה, גברתי.

<יהודית אסף קאופמן: אני מנהלת שירות יחידות הסיוע.

<יהודית אסף קאופמן: במסמך שצירפנו לוועדה דיווחנו שבמהלך התקופה, מתחילת החוק, נפתחו מעל 31,000 בקשות ליישוב סכסוך.

ניסן סלומינסקי: סליחה.

ניסן סלומינסקי: כמה?

<יהודית אסף קאופמן: 31,615 ליתר דיוק.

<יהודית אסף קאופמן: מתוכן כבר נסגרו 17,000 בקשות.

<יהודית אסף קאופמן: הדיווחים מתבססים על טופס 3, שהצדדים מעבירים לנו, שבו הם מצהירים על כוונתם.

<יהודית אסף קאופמן: זאת אומרת, הם יכולים לבחור בין להצהיר על רצונם לסיים את הסכסוך מחוץ לכותלי יחידת הסיוע או להכריז שהם לא הגיעו להסכמות, ואז הם יחליטו מה המשך הדרך שבה הם רוצים לבחור.

<יהודית אסף קאופמן: בכל מקרה, הממצאים שלנו מתוך התיקים שנסגרו מצביעים על כך שכ-36% מהמקרים שתיקים נסגרו, למעשה יישבו את הסכסוך בתוך יחידת הסיוע או מחוצה לה, ולא פנו לערכאות שיפוטיות, או לפחות הצהירו על כך.

<יהודית אסף קאופמן: אנחנו רואים גם ירידה – זה לא כל-כך התפקיד שלי – בדיווחים של הנהלת בתי המשפט והנהלת בתי הדין באופן משמעותי ביותר, כשנבדק מספר התיקים הרלוונטיים שנפתחו שנה קודם לכן באותה תקופה לבין התקופה שבה מתנהל הליך המהות.

<יהודית אסף קאופמן: דיווחנו בפעם הקודמת על ארבע יחידות שבהן יש חריגה מלוח-הזמנים שהחוק מגדיר, צמצמנו את זה לשתי יחידות, כאשר גם בשתי היחידות האלה, לפחות באחת מהן, אנחנו רואים צפי להדבקת הפערים, מכיוון שכבר יש שלושה עובדים חדשים שהתחילו עכשיו בימים האחרונים, בתום תקופת ההכשרה, שזה משהו כמו תחילת ינואר, כבר יתחילו לשבץ להם תיקים חדשים, ואז אנחנו מקווים לצמצם את הפער.

<יהודית אסף קאופמן: בנוסף לזה יש בקשה שהגשנו לתוספת תקנים, לא גדולה מאוד, אבל חלק מהם מיועדים לתל אביב, ששם יש אי-עמידה ב-45 יום.

<יהודית אסף קאופמן: ברגע שנקבל אישור על התקנים האלה ונקלוט עובדים, כל העניין הזה יהיה מאחורינו מבחינת עמידה בלוח-זמנים.

<יהודית אסף קאופמן: ביקשנו תוספת תקנים, גם עובדים סוציאליים, גם עורכי דין וגם עובדי מינהל.

<יהודית אסף קאופמן: עובדי מינהל זו בעיה קשה שאנחנו מתמודדים אתה, מכיוון שכמות התיקים היא גדולה מאוד, ויש קושי לעמוד בקצב ולפתוח אותם בזמן, כדי שיתגלגל אל העובד הסוציאלי בתאריך שהצדדים מוזמנים.

<יהודית אסף קאופמן: בגדול, אנחנו מתגברים על זה.

<יהודית אסף קאופמן: ביקשנו תקנים, זה נמצא בטיפול מול האוצר.

<יהודית אסף קאופמן: משרד הרווחה נמצא בתהליך של העניין הזה של בקשת אישור לתקנים.

<יהודית אסף קאופמן: בעיה אחרת היא בעיית הדיור.

<יהודית אסף קאופמן: דיווחנו בדיון הקודם על כל מיני קשיים - -

ניסן סלומינסקי: סליחה.

ניסן סלומינסקי: מישהו מהאוצר נמצא פה?

ניסן סלומינסקי: לא מאמין.

<קריאה: הם אמורים להגיע.

<יהודית אסף קאופמן: - - לחלק מהיחידות מסתמן פתרון.

<יהודית אסף קאופמן: זאת אומרת שלקר

<יהודית אסף קאופמן: את סוף דצמבר אנחנו רואים שלוש יחידות שמקבלות פתרון לקשיים שלהן.

<יהודית אסף קאופמן: יש בעיות קשות מאוד של ביוב - - -

ניסן סלומינסקי: בכמה מקומות לא נפתרה הבעיה?

<יהודית אסף קאופמן: בחמישה מקומות אלה הבעיות הקשות.

<יהודית אסף קאופמן: משרד הרווחה העביר לדיור הממשלתי את כל החומרים הנדרשים, כולל פרוגרמות והכול, ולא מתקדם שום דבר.

ניסן סלומינסקי: זה שלוש שנים.

<יהודית אסף קאופמן: כן.

<יהודית אסף קאופמן: הבעיות הן קשות מאוד.

<יהודית אסף קאופמן: העובדים בחלק מהיחידות אמרו שהם צריכים תוכנה של בתי מלון כדי לעשות שיבוצים על החדרים, איך להסתדר אתם.

<יהודית אסף קאופמן: יש בעיה קשה מאוד.

<יהודית אסף קאופמן: חלק מהעובדים מגיעים ואין להם איפה לשבת.

<יהודית אסף קאופמן: בעיה קשה מאוד.

<יהודית אסף קאופמן: זה לצערי לא התקדם.

<יהודית אסף קאופמן: בגדול, אנחנו רואים חשיבות גדולה מאוד לחוק הזה.

<יהודית אסף קאופמן: אנחנו מלווים במחקר של מכון ברוקדייל, שנמצא בעיצומו, עדיין אין תוצאות, אבל הם בודקים גם שביעות רצון של המטופלים, הם בודקים כל מיני פרמטרים שמצביעים על תועלת או דברים שצריך לתקן מבחינת ההתנהלות של יחידות הסיוע.

<יהודית אסף קאופמן: חשוב לי להגיד שגם אני וגם העובדים שלי מאמינים מאוד בחשיבות של החוק הזה ובתועלת שהוא נותן.

<יהודית אסף קאופמן: אנחנו ניזונים מתגובות של אנשים שאנחנו מטפלים בהם, אנשים שמכירים תודה על כל התהליך.

<יהודית אסף קאופמן: גם אם הם לא יוצאים עם איזה הסכמות או פתרונות ברורים, בכל זאת המידע, ההקבשה, תשומת הלב שהם מקבלים, הם בעלי ערך רב מאוד.

<יהודית אסף קאופמן: אנחנו שומעים את זה גם מבתי המשפט, מהשופטים, שכאשר אנשים מגיעים בתלה"מים – זאת אומרת שהם כבר היו ביחידת הסיוע – הם מגיעים בעוצמת קונפליקט אחרת, והחלק הרגשי מתון יותר מאשר אנשים שמגיעים בלי התהליך הזה.

ניסן סלומינסקי: תודה לך על הדיווח המתומצת והאופטימי, הטוב.

ניסן סלומינסקי: מישהו מהרווחה רוצה עוד להשלים או שאני אעבור למשפטים?

<קריאה: בשלב זה.

ניסן סלומינסקי: הנהלת בתי המשפט, מישהו רוצה?

ניסן סלומינסקי: יש לך דיווחים שלך או שאת מצטרפת?

<יסמין גנדלמן: אנחנו בשלב שאנחנו בספק אם ניתן לומר משהו פוזיטיבי מאז כניסתו של החוק לתוקף בנוגע להפחתה של התיקים והעומסים בבתי המשפט.

<יסמין גנדלמן: לטעמנו לא חלף - - -

<נועה ברודסקי-לוי: מהדיווח שקיבלנו יש ירידה משמעותית במספר התיקים שנפתחו.

<יסמין גנדלמן: יש ירידה, אבל אני חושבת שנכון יהיה לקבל פה נתונים מהמזכירה הראשית שלנו מבית המשפט לענייני משפחה בתל אביב שתבוא ותסביר למה לא נכון לראות את הנתונים בצורה יבשה.

ניסן סלומינסקי: היא נמצאת פה?

<חנה כהן: כן.

<יסמין גנדלמן: בהקשר הזה, במסגרת ועדות ההיגוי שאנחנו מקיימים במשרד המשפטים, הוצע לקחת מחקר שייתן נתונים איכותניים ולא כמותיים בלבד, שלטעמנו לא משקפים באמת את המציאות בפועל.

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

<מיכל פיין: אפשר מילה לפני שחנה מדברת?

<מיכל פיין: אני נציגת ציבור בוועדת ההיגוי.

<מיכל פיין: לפני שחנה תדבר אני רוצה לציין שתל אביב הוא לא מחוז מייצג.

<מיכל פיין: לפני שמקשיבים למה שקורה בתל אביב צריך להבין את תמונת המצב הארצית.

<מיכל פיין: תמונת המצב הארצית שונה מאוד מתל אביב.

<מיכל פיין: תל אביב היא מחוז יוצא דופן לעומת היישום של החוק בשאר המדינה, ולכן צריך לקחת את זה בעירבון מוגבל.

<מיכל פיין: הנתונים המספריים, הכמותיים, מבחינה ארצית, מדברים על הפחתה של 30,000 תובענות לעומת השנה שהיתה לפני תחילת החוק ולעומת השנה שאחרי יישום החוק.

<מיכל פיין: 30,000 תובענות גם בבתי הדין הרבניים וגם בהנהלת בתי המשפט.

<מאירה בסוק: האם אתם מתייחסים לאלה שמגיעים עם הסכם כתוב?

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: זה לא דו-שיח.

<מיכל פיין: סליחה, הנתונים שלי - - -

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: אל תעני למי שלא קיבל אישור.

ניסן סלומינסקי: אם תרצי, גברתי, תוכלי לבקש ותקבלי אישור לדבר.

<מיכל פיין: עיבדנו את הנתונים היטב, עשיתי חיים קשים מאוד בוועדת ההיגוי לכל החברות והחברים, והם יעידו כאן, כדי שנוכל למצות את הנתונים הרלוונטיים.

<מיכל פיין: אנחנו רואים שיש להם פיזור ארצי שונה.

<מיכל פיין: עיקר הקשיים ביישום החוק, הן מבחינה טכנית, הן מבחינת תרבות הדיון, תרבות המשפט ומספר עורכי הדין – כל הפרמטרים האלה מתנקזים במחוז תל אביב, ושם יש בעיות קשות.

<מיכל פיין: קחו את זה בהקשר הנכון בבקשה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

<חנה כהן: אני מזכירה ראשית של ענייני משפחה בתל אביב.

<חנה כהן: קודם כול, מבחינת הפחתת כמות התביעות, הנתונים טיפה שונים ממה שמיכל אומרת.

<חנה כהן: בהשוואה לשנת העבודה הקודמת לחוק כמות התיקים היתה כ-30,000 תיקים בכל הארץ, וכמות התיקים שנפתחה לאחר תחולת החוק – מדובר על 18,000 תיקים.

<חנה כהן: בהשוואה זה הפחתה של כ-40%.

יעקב פרי: אלה נתונים שונים ממה שקיבלנו מכם.

<חנה כהן: נבדוק את זה מולכם.

<מיכל פיין: לוועדה הוגשו נתונים אחרים.

יעקב פרי: וגם לכנסת.

ניסן סלומינסקי: ניתן לכם להשלים.

<חנה כהן: אנחנו נבדוק את זה.

<חנה כהן: תהיה הזדמנות ואנחנו נבדוק.

<חנה כהן: אלה הנתונים שהוצאו ממערכת מחשוב ונמסרו.

<חנה כהן: אני לא יכולה לדעת בדיוק מה נמסר לוועדה.

<חנה כהן: בגדול, כפי שנאמר פה, מחוז תל אביב הוא באמת מחוז מאוד מאוד פרובלמטי מבחינת תחולת החוק.

<חנה כהן: נכון להיום אנחנו קובעים מועדים שהם מעבר לכ-75 יום, בין 65 יום ל-75 יום ממועד פתיחת הליך יישוב הסכסוך, שזה כמובן חורג באופן משמעותי מתקנות החוק והחוק, שמדברות על עד 45 יום.

<חנה כהן: כשכל ישיבות יישוב סכסוך הן עד 45 יום ממועד פתיחת ההליך.

<חנה כהן: הדבר הזה גורם להמון בעיות ובין השאר לסוג של חוסר אמון מסוים בחוק, שלא לדבר על בעיות קשות שלא מובאות במהירות הראויה.

<חנה כהן: כולנו יודעים שבענייני משפחה יש בעיות אקוטיות, קריטיות.

<חנה כהן: כשהמועד ליישוב הסכסוך רחוק כל-כך, מטבע הדברים נוצרים קשיים, ובית המשפט נאלץ לתת מענה ברמה של התקנות והחוק של סעדים דחופים וסעדים זמניים שהם רבים לאין ערוך בתל אביב לעומת כל הארץ.

<חנה כהן: אני בענייני משפחה כ-20 שנה, בבית המשפט הראשון שהוקם בארץ.

<חנה כהן: עם זאת, אנחנו חושבים שהחוק כחוק הוא חוק טוב.

<חנה כהן: מטבע הדברים סכסוכי משפחה, המקום לברר אותם הוא בהחלט בהליך הראשוני של גישור, שזו הזדמנות מצוינת לדבר קודם כול, גם במקום שאנשים לא מדברים.

<חנה כהן: זה מחד.

<חנה כהן: מאידך, המסקנות שהוצגו פה של הצלחות או אי-הצלחות הן קצת בעייתיות.

<חנה כהן: הבנתי שבישיבת הוועדה הקודמת הוחלט שיוקם צוות מחקר שיבדוק בצורה טיפה יותר יסודית את הנתונים שמוצגים על-ידינו, על-ידי יחידות הסיוע, ברמת הצלחות או חוסר הצלחות, כדי לתת לזה מענה, לחשוב על עוד פתרונות.

<חנה כהן: לאחרונה היה תיקון של תקנות שמשפר מאוד מאוד את המצב, כי היה מצב שבו תביעות תלויות ועומדות שנידונות בבית משפט ואחד הצדדים רוצה לפתוח בתביעה חדשה, הוא נאלץ לפתוח עד התיקון יישוב סכסוך, מה שלא היה נכון לעשות, ונכון להיום מפנים אותו לתביעות - - - והוא יוכל לפתוח תביעה רגילה.

<חנה כהן: היו כמה תיקונים שבהחלט משפרים את המצב ובמידה לא מבוטלת מקלים על העומסים ביחידת הסיוע.

<חנה כהן: זהו בגדול.

ניסן סלומינסקי: תודה לך.

<יהודית אסף קאופמן: רק לדייק בתאריך של תל אביב.

<יהודית אסף קאופמן: מלפני יומיים, נכון ל-7 בינואר, אנחנו קובעים פגישות, שזה יוצא בדיוק ה-60 יום, בתקווה לצמצם את זה, כמו שאמרתי.

יעקב פרי: אני מרכז את ועדת ההיגוי שהקימה שרת המשפטים למעקב אחר יישום החוק.

יעקב פרי: בוועדה הזאת יושבים נציגים של הערכאות השיפוטיות, גם חנה כהן, נציגים של לשכת עורכי הדין, וככלל גם נציגי ציבור, השחקנים הרלוונטיים שאמורים לעקוב אחר היישום של החוק בתקופת הוראת השעה.

יעקב פרי: אני חייב לפתוח ולומר שאני מאוד מופתע מהנתונים שהצגת כאן קודם מבחינתך, מפני שהנתונים הרשמיים שהשרים היו חייבים לדווח עליהם על-פי החוק בתום שנת הפעילות הראשונה, ניתנו לנו על-ידי הנהלת בתי המשפט.

יעקב פרי: שרת המשפטים ושר הרווחה חייבים לדווח מדי שנה, כל אחד בתחומו, על כמות התובענות ועל כמות פגישות המהות שנפתחו.

יעקב פרי: הנתונים שהוצגו כאן בתחילת הישיבה על-ידי היושב-ראש הם נתונים שנאספו על ידי הנהלת בתי המשפט, ולכן ככל שיימסרו לנו נתונים אחרים באופן רשמי, אלה הנתונים שצריך להתייחס אליהם.

יעקב פרי: ועדת ההיגוי נפגשת אחת לחודש.

יעקב פרי: יש גם נציגה של הסיוע המשפטי, וגם הם שחקן חשוב מאוד בזירה של החוק.

יעקב פרי: הוועדה עוקבת בזמן אמת אחרי מה שקורה בערכאות השונות ומציעה שיפורים כל הזמן.

יעקב פרי: הוחלט על הקמה של צוותי מחקר, ואני מקווה מאוד שנוכל לעשות את זה בשיתוף פעולה עם הנהלת בתי המשפט.

יעקב פרי: יש כוונה לחקור בכל מיני פרמטרים את החוק הזה, גם ברמה הכמותית, גם ברמה האיכותית, לראות איך הוא משפיע השפעות עומק על האופן שבו סכסוכי משפחה מתנהלים.

יעקב פרי: אנחנו מאוד מעודדים מן הנתונים שיש עד כה, וגם רואים שיש כל הזמן מגמה שהולכת ונמשכת של שיפור לעומת כל הקשיים שהיו בתחילת הדרך.

יעקב פרי: אני בוודאי יכול להזדהות עם אמירה שאומרת שהנתונים הללו הם ראשוניים וצריך לראות האם הם יימשכו ומה המשמעויות שלהם, אבל ככלל הם גם בעינינו מעודדים מאוד.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: מי עוד?

ניסן סלומינסקי: הנהלת בתי הדין, יש לכם מה לומר?

<קריאה: אין פה נציג?

יעקב פרי: הוא יגיע.

יעקב פרי: רפי יגיע.

ניסן סלומינסקי: גלעד, מישהו מכם רוצה להגיד משהו?

<גלעד סממה: אני חושב שהנתונים שהציגו כאן הם נתונים ראשוניים.

<גלעד סממה: האפשרות לבחון את כלל הפעילות של החקיקה הזאת תתאפשר לדעתי לפחות בעוד חצי שנה, שנה.

<גלעד סממה: אני חושב שיחידות הסיוע עושות מאמץ גדול מאוד מאוד לעמוד בלוחות-הזמנים של קביעת הפגישות בטווח של ה-60 יום, ויש לנו גם שיתוף פעולה פורה וטוב אתם.

<גלעד סממה: הוועדה צריכה לסייע בכלל לכל המערך הזה, כדי לאייש כמה שיותר את התקנים ולאפשר את הדיור, כדי שהחוק יוכל להימדד בצורה נכונה.

<גלעד סממה: כשאלה הדברים שייפתרו, המדידה תהיה כבר הרבה יותר איכותית, ונוכל לראות איך החוק עובד במתכונתו כפי שהתכוונו אליה מתחילת הדרך.

<גלעד סממה: חוץ מזה, בסיוע המשפטי עשינו מערך שלם שמתעסק בחוק הזה, והפעילות בסך-הכול טובה ויעילה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: עדיין לא הגיע נציג האוצר?

ניסן סלומינסקי: אלכס, אייכה?

ניסן סלומינסקי: התחבאת.

ניסן סלומינסקי: יש לך סיבה טובה להתחבא?

ניסן סלומינסקי: בוא תשב פה.

ניסן סלומינסקי: זה חוזים שכבר הבאת על המקומות?

<אלכס פלוטנו: חלק כן, חלק לא.

<קריאה: וכוח-אדם...

<אלכס פלוטנו: קודם כול, לרקע הכללי, בכל הבניינים החדשים שאנחנו מקצים לבתי המשפט, לבתי הדין הרבניים, השרעיים והדרוזיים, יחידת הסיוע היא חלק בלתי נפרד מבית המשפט ובית הדין, בהתאם לדרישות המשרד.

<אלכס פלוטנו: עוד דבר ברקע הכללי.

<אלכס פלוטנו: אני חייב להזכיר ולציין שיש לנו בעיה קטנה עם משרד הרווחה בדיורים, לאו דווקא ביחידות הסיוע אלא בכלל, מסיבות שלא תלויות בנו.

<אלכס פלוטנו: הם לא בהכרח מקבלים את הדיורים שמלכתחילה אנחנו שוכרים או בונים עבורם בהסכמה ובתיאום יחד אתם.

<אלכס פלוטנו: כשהם מגיעים לאכלוס, הם לא בהכרח מאכלסים את הדיורים שאנחנו נותנים להם.

<אלכס פלוטנו: זו בעיה ביחסים המשותפים בינינו לבין המשרד.

ניסן סלומינסקי: אני אשמע את משרד הרווחה, כי זה בלשון עדינה, אבל זו האשמה אדירה.

<אלכס פלוטנו: אני לא רואה פה את האנשים הלוגיסטים של המשרד.

<אלכס פלוטנו: הם בטח יידעו להתייחס יותר טוב.

<אלכס פלוטנו: הבעיות העיקריות הן בבתי המשפט הקיימים, הישנים יותר, הוותיקים, שיש בהם יחידות סיוע, אך עקב החוק היה צריך להגדיל אותם בעוד שניים-שלושה חדרים בכל מקום.

<אלכס פלוטנו: זאת הבעיה העיקרית.

<אלכס פלוטנו: למרות זאת לאחרונה הקצינו דיורים חדשים שמתאימים בדיוק לדרישות העכשוויות, כמו בראשון לציון, בפתח תקווה - - -

ניסן סלומינסקי: נתחיל הפוך.

ניסן סלומינסקי: האם בחיפה יש לכם פתרון?

<אלכס פלוטנו: בחיפה אנחנו עכשיו בהליכים.

<אלכס פלוטנו: גמרנו משא-ומתן עם המשכיר ואנחנו מחכים שיתחיל בעבודות.

ניסן סלומינסקי: מהמשכיר?

<אלכס פלוטנו: יש לנו משכיר.

<אלכס פלוטנו: אנחנו שוכרים.

<אלכס פלוטנו: גמרנו את המשא-ומתן, יש שם תוספת של שני חדרים ליחידת הסיוע הקיימת, במקום הקיים.

ניסן סלומינסקי: לקח שלוש שנים?

<אלכס פלוטנו: היו בעיות גם מול המשרד וגם מול המשכיר.

<אלכס פלוטנו: רצינו להוציא את המשרד מהבניין הזה, המשרד לא רוצה.

<אלכס פלוטנו: סליחה שאני מלאה פה את כל הפורום.

<אלכס פלוטנו: אם אתם רוצים, אני יכול להיכנס לפירוט גדול מאוד של כל ההליכים.

ניסן סלומינסקי: לפעמים נראה כאילו האוצר לא רוצה.

ניסן סלומינסקי: כשהוא רוצה, הוא זריז.

<אלכס פלוטנו: אנחנו רוצים.

ניסן סלומינסקי: מה שאתה אומר מסיט את האש לכיוונים אחרים.

ניסן סלומינסקי: בסך-הכול המערכת סובלת מהנושא.

ניסן סלומינסקי: אם האש תהיה עליכם או על מישהו אחר, זה מסיט במידה מסוימת.

<אלכס פלוטנו: כבוד היושב-ראש, נכון, אני ממשרד האוצר, אבל אני בגוף מבצע.

<אלכס פלוטנו: כלומר, אני מול אגף תקציבים בדיוק כמו כל משרד אחר.

<אלכס פלוטנו: אני מבצע.

ניסן סלומינסקי: לא ראיתי שיש משרד שיש לו נחת.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שגם לך בגלל זה אין נחת.

<אלכס פלוטנו: אין לנו פה בעיות תקציביות, המשרד מתקצב את זה.

<אלכס פלוטנו: ככל שהמשרד מתוקצב, אנחנו מתוקצבים, הכול בסדר ואנחנו רצים.

<אלכס פלוטנו: אין לנו שום סיבה לחוסר רצון, לא תקציבי ולא אחר.

ניסן סלומינסקי: מה לגבי בית הדין בנתניה?

<אלכס פלוטנו: בנתניה נכנסנו להליך של שיפוצים.

<אלכס פלוטנו: אנחנו נמצאים היום במושכר, אנחנו משפצים למשרד הרווחה, שזה זמני, כי בעוד ארבע שנים הם יעברו לקריית ממשלה.

<אלכס פלוטנו: אנחנו משפצים להם לסטנדרט מלא, רק למשרד הרווחה בבניין הזה, כשנמצאים בו עוד משרדים.

ניסן סלומינסקי: מה אתה עושה עם בית המשפט באשדוד?

<אלכס פלוטנו: באשדוד הוצאנו מכרז ויחד עם היחידה הלוגיסטית של משרד הרווחה אנחנו מחפשים דיור.

<אלכס פלוטנו: המכרז היה עכשיו, לאחרונה.

<אלכס פלוטנו: קיבלנו הצעה אחת ואנחנו מתקדמים.

<אלכס פלוטנו: הבעיה העיקרית - - -

ניסן סלומינסקי: מה בקריות?

<אלכס פלוטנו: יפה.

<אלכס פלוטנו: הבעיה העיקרית היא בקריות, כשיחידת הסיוע יושבת בבית המשפט, אך במקום צפוף.

<אלכס פלוטנו: הם צריכים לקבל, גם לפי התקנים שלנו, שטח יותר גדול.

<אלכס פלוטנו: בתוך אותו בניין, באותו מתחם, זה נמצא במתחם של "מליסרון", הקריון, מי שמכיר את המקום, אין היצע של משרדים.

<אלכס פלוטנו: אנחנו מנסים למצוא.

<אלכס פלוטנו: הצענו כמה הצעות ברדיוס של קילומטר.

<אלכס פלוטנו: נכון, זה לא אידיאלי.

<אלכס פלוטנו: אני יודע שהמשרד דחה אותן.

<אלכס פלוטנו: יש לנו עכשיו עוד שלוש הצעות.

<אלכס פלוטנו: עדיין לא הצענו אותן למשרד.

<אלכס פלוטנו: אני אציע וננסה להתקדם.

<אלכס פלוטנו: הן מחוץ למתחם, ואני יודע שהמשרד לא אוהב את זה, אבל במתחם עצמו אין היצע של דיור בשטח המתאים.

<אלכס פלוטנו: היתה לנו בעיה בתל אביב שאין לנו מקום בהיכל המשפט.

<אלכס פלוטנו: מה שעשינו, נתנו פתרון ברמת גן, איפה שהיה בית המשפט לענייני משפחה קודם.

<אלכס פלוטנו: בינתיים הוא הועבר לתל אביב.

<אלכס פלוטנו: יחידת הסיוע נשארה ברמת גן.

<אלכס פלוטנו: שוב, בתיאום עם המשרד הגדלנו את השטח שלהם ברמת גן באותו מקום.

<אלכס פלוטנו: הם יהיו שם עד שייגמרו השיפוצים.

<אלכס פלוטנו: עכשיו משפצים את בית המשפט הישן, השיפוצים ייגמרו בתוך חמש שנים ואז הם יעברו.

<אלכס פלוטנו: זה מסוכם עם המשרד.

<אלכס פלוטנו: גם בעכו המשרד ביקש ליחידת הסיוע.

<אלכס פלוטנו: יש לנו שם משרדי ממשלה באיזה מתחם, גם שם אנחנו צריכים לשפץ, להקטין שטח של שירות התעסוקה ואת השטח הזה יקבל משרד הרווחה.

<אלכס פלוטנו: יש עוד משהו שפספסתי?

ניסן סלומינסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: פספסת רק דבר אחד - - -

<אלכס פלוטנו: בקריית גת הם עוד מעט נכנסים לבניין חדש.

<אלכס פלוטנו: בטבריה נכנסו לבניין חדש.

ניסן סלומינסקי: אלכס, פספסת בדיווח שלך רק דבר אחד, שאנחנו מדברים על שלוש שנים.

ניסן סלומינסקי: אם היינו מדברים לפני חצי שנה, אז הדברים שאתה אומר הם דברי טעם, ולא תמיד זה הולך מעכשיו לעכשיו.

ניסן סלומינסקי: שלוש שנים זה קצת - - -

<אלכס פלוטנו: פתרנו את כל הבעיות בכל הארץ.

<אלכס פלוטנו: זה מה שנשאר.

ניסן סלומינסקי: - - - זה קצת הרבה.

<אלכס פלוטנו: כל מי שעבר פה דירה, יודע שדיור זה לא מהיום למחר.

ניסן סלומינסקי: אני מבין שאתה לא עובד בטור, אתה פותר בעיה אחת, אז אתה הולך לשנייה ואז לשלישית, אלא אתה עובד במקביל.

<אלכס פלוטנו: נכון.

ניסן סלומינסקי: בחיפה עברו שלוש שנים.

ניסן סלומינסקי: זה שפתרת במקומות אחרים, זה בסדר, כי אנחנו הולכים במקביל.

ניסן סלומינסקי: בחיפה זה שלוש שנים ועוד לא נפתר.

ניסן סלומינסקי: נתניה.

ניסן סלומינסקי: אני מניח שיש מצוקות, אבל שלוש שנים זה הרבה.

<אלכס פלוטנו: אני יכול להגיד שמרגע שיצאו הדרישות מהמשרד, אחרי כל האישורים התקציביים - - -

ניסן סלומינסקי: המשרד שאתה מדבר עליו זה הרווחה או האוצר?

<אלכס פלוטנו: הרוווחה.

<יהודית אסף קאופמן: זה שלוש שנים.

<אלכס פלוטנו: התנפלנו על הכול בבת אחת, עם כל היחסים שנוצרו לנו עם המשרד.

<אלכס פלוטנו: התקדמנו, נתנו פתרונות ברוב המקרים.

ניסן סלומינסקי: האם אתם צריכים פגישת גישור אחת או שזה ייקח ארבע פגישות?

<אלכס פלוטנו: ישבנו עם המנכ"ל, ישבנו עם הסמנכ"לים למיניהם שבאו והלכו, עם כל הנהלת המשרד.

ניסן סלומינסקי: עם המנכ"ל הקודם.

<אלכס פלוטנו: אני לא חושב שצריך גישור, אנחנו מדברים כל הזמן.

<אלכס פלוטנו: זה דברים שגם הנהלת המשרד לא שולטת בהם.

<אלכס פלוטנו: צר לי להגיד את זה.

ניסן סלומינסקי: אתה אומר שכל המקומות שאמרנו - - -

<אלכס פלוטנו: הכול בעבודה.

<אלכס פלוטנו: אנחנו לא מזניחים כלום.

ניסן סלומינסקי: אמרת שלפעמים שיפוץ יהיה עוד ארבע-חמש שנים.

ניסן סלומינסקי: אז היו שלוש שנים ועוד ארבע-חמש שנים.

ניסן סלומינסקי: אין דרך לזרז דברים?

<אלכס פלוטנו: אם אתם מכירים את בית המשפט הישן בשאול המלך, אנחנו לא יכולים לשפץ חלק ממנו, גם אין מקום בינתיים לרווחה.

<אלכס פלוטנו: במסגרת השיפוץ הגדול, זה שיפוץ ענק, שיפוץ של כמעט 400 מיליון שקל, אנחנו לא יכולים לעשות אותו בחלקים קטנים.

ניסן סלומינסקי: עוד מישהו ממשרדי הממשלה?

יעקב פרי: רפי יבוא תיכף.

ניסן סלומינסקי: בתי הדין השרעיים.

<ניבאל חסנין: שלום רב, אני הממונה במחלקה המשפטית, בהנהלת בתי הדין השרעיים.

<ניבאל חסנין: רציתי לעדכן לגבי המצב של יחידת בתי הדין השרעיים, שבשלב זה הצו עדיין לא חל עליה, היות שאנחנו בשלבי גיוס עובדים.

<ניבאל חסנין: יש לנו בעיה בבאר שבע, שלא נבחר מועמד, וגם בירושלים זה אמור להיות - - -

ניסן סלומינסקי: בדיווח האחרון, אם אני זוכר טוב, אמרת בדיוק אותם דברים.

<ניבאל חסנין: בדיוק.

<ניבאל חסנין: גם בירושלים אמורים להיות שני תקנים.

<ניבאל חסנין: גויסו לאחרונה, לא מזמן.

<ניבאל חסנין: שמעתי את חברתי כאן שאמרה שיש כמה יחידות שהם בשלבי חריגה מהחוק, היות שצריכים לגייס מועמדים שמתאימים.

<ניבאל חסנין: עכשיו יש לנו בעיה בשתי היחידות.

<ניבאל חסנין: אנחנו מקווים שזה ייפתר בקרוב.

<אלכס פלוטנו: אני יכול להתייחס לבתי הדין השרעיים כדוגמה?

ניסן סלומינסקי: כן.

<אלכס פלוטנו: למשל ביפו אנחנו מחפשים לבית הדין השרעי מקום חדש, שכולל את הרווחה, גם אם תחולת החוק לא נכנסה.

<אלכס פלוטנו: הנה, אנחנו מחפשים כבר שנתיים וחצי מקום לבית הדין השרעי, ולא מצליחים למצוא מקום מתאים.

<אלכס פלוטנו: מן הסתם בית הדין לא מקבל פתרון וגם יחידת הסיוע כמובן לא מקבלת פתרון.

<אלכס פלוטנו: בבאר שבע נעביר אותם לדיור חדש.

<אלכס פלוטנו: יחידת הסיוע כלולה בתוך בית הדין השרעי.

<אלכס פלוטנו: זה הכול בילט אין.

ניסן סלומינסקי: שם יש בעיה של עובדים, אין מי שיעשה את הגישור.

ניסן סלומינסקי: אתם תמצאו מקום.

ניסן סלומינסקי: זו האחריות שלכם, בלי קשר.

<אלכס פלוטנו: נכון.

<אלכס פלוטנו: זה לא סכסוך, אלא יש לנו ניסיון רע.

<אלכס פלוטנו: אנחנו מקצים שטח, עושים התאמות - - -

<רינת רחל וייגלר: הניסיון הרע לא רלוונטי לעובדה שצריך לעמוד בחוק ולתת פתרון ליחידות הסיוע.

<אלכס פלוטנו: נכון, אז אנחנו מביאים את הדיור למשרד הרווחה, ומשרד הרווחה לא נכנס לדיור.

<רינת רחל וייגלר: זה לא קשור ליחידות - - -

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: לא ככה.

<אלכס פלוטנו: זה משליך על כל משרד הרווחה.

<רינת רחל וייגלר: זה לא קשור.

<אלכס פלוטנו: בטח שזה קשור.

ניסן סלומינסקי: מה שהוא מנסה לומר, לפי מה שאני מבין, שהם מתאמים, ככה הוא אומר, עם משרד הרווחה מה ואיך, ואחרי שעושים את זה משרד הרווחה אומר: למרות שזה תואם איתנו, אנחנו לא נכנסים לשם.

ניסן סלומינסקי: משהו כזה?

<אלכס פלוטנו: כן.

<רינת רחל וייגלר: זה לא מדויק.

ניסן סלומינסקי: אמרתי מה הוא טוען.

<אלכס פלוטנו: אני טוען על כלל יחידות משרד הרווחה, לאו דווקא הסיוע.

<אלכס פלוטנו: זה יוצר משבר אמון וחוסר של עבודה הרמונית בין שני המשרדים.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שצריך לעשות גישור ביניכם אולי.

<קריאה: יש פה בחדר המון מגשרים.

ניסן סלומינסקי: רינת, רצית משהו?

<רינת רחל וייגלר: רק לומר שאנחנו מחויבים כמו שמחויבת כל הממשלה ליישם את החוק.

<רינת רחל וייגלר: העובדה שבין המשרד לבין מינהל הדיור קורה מה שקורה לא יכולה ולא אמורה להשליך על ההתנהלות סביב הנושא של יחידת הסיוע.

<רינת רחל וייגלר: יש קשיים שאנחנו מסכימים לגביהם, שהם אובייקטיביים, אבל ודאי שאין שום מקום להשתמש במשבר שאכן קיים, ולשמחתי הרבה נפתר ולא היה תלוי באף אחד מהיושבים כאן, להשליך על ההתנהלות סביב הסיפור הזה.

<רינת רחל וייגלר: צריך למצוא את הפתרונות למקורות הספציפיים שקראת בדיווח לוועדה, ולהתקדם לגבי הדבר הזה.

<רינת רחל וייגלר: אני מבקשת שלא ייעשה שום חיבור בין שני הדברים האלה.

<רינת רחל וייגלר: אנחנו מחויבים למצוא פתרונות עד כמה שאפשר בהקדם.

<אלכס פלוטנו: אם שמת לב, אמרתי שלא הפסקנו לרגע את התהליך לאיתור דיור, ככל שנדרש, ליחידות הסיוע ובכלל למשרד הרווחה, אבל זה משליך.

<אלכס פלוטנו: זה לא שהם יושבים ברחוב.

<אלכס פלוטנו: למשל בקריות, חסרים להם עוד שני חדרים, אני מודה.

<אלכס פלוטנו: צריך.

<אלכס פלוטנו: הם היו יכולים לעבוד יותר טוב.

<אלכס פלוטנו: זה נכון פונקציונלית, אבל הם לא יושבים ברחוב, הם יושבים בתוך בית המשפט.

<אלכס פלוטנו: זה לא שאין להם איפה - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: רבותיי.

ניסן סלומינסקי: אלכס, למרות שאתה מהאוצר, קשה לי לכעוס עליך.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע למה.

<אלכס פלוטנו: כי אני לא מאגף תקציבים.

ניסן סלומינסקי: אני מבין את הדברים שאתה אומר, אם כי אני גם מבין את הצד השני.

<אלכס פלוטנו: אנחנו יחידה מבצעת.

<אלכס פלוטנו: אנחנו רצים.

<אלכס פלוטנו: אנחנו לא מתקצבים, אנחנו צורכים תקציבים בדיוק כמו כל משרד אחר.

ניסן סלומינסקי: יעקב, רצית להוסיף משהו, יהודית משהו, ואחר-כך אני אתן לאחרים כי אחרת לא נספיק.

יעקב פרי: יש דבר אחד שלא אמרתי קודם וחשוב לי לומר גם אותו.

יעקב פרי: במסגרת הפעולות של ועדת ההיגוי, בוועדה יושבת גם הנהלת בתי המשפט ואנחנו מקיימים שיח עם שופטי המשפחה.

יעקב פרי: בהחלט נשמעים כל הדברים, והם על השולחן, בהמשך למה שנאמר כאן קודם על-ידי הנהלת בתי המשפט.

יעקב פרי: חשוב להבין שאנחנו בוחנים בזמן אמת את הדברים ומנסים למצוא פתרונות ולא לתת לזמן לחלוף ולבעיות להתגבר.

ניסן סלומינסקי: יהודית.

<יהודית אסף קאופמן: כאשר יש בעיה של חוסר בחדרים, המשמעות היא שקשה לנו לעמוד בתאריכים שהחוק מחייב, מכיוון שאין איפה לקבל את המטופלים.

<יהודית אסף קאופמן: גם אם יש יותר עובדים ואין להם איפה לקבל את הקהל, למעשה אין להם איפה לקיים את העבודה.

<יהודית אסף קאופמן: זה דבר אחד.

<יהודית אסף קאופמן: דבר שני רלוונטי למקומות שציינו.

<יהודית אסף קאופמן: בית המשפט בחיפה – שני החדרים האלה שאנחנו מדברים עליהם פנויים כבר הרבה זמן, ואם לא אלה, אז אחרים לידם.

<יהודית אסף קאופמן: כל העניין של הרחבה בשני חדרים מתנהל כבר המון זמן.

<יהודית אסף קאופמן: אני מבינה שזה קשור או לא קשור לגבי המתח ולגבי הנושא האחר שהוא לא מענייננו ולא קשור אלינו.

<אלכס פלוטנו: זה קשור למתח שיש לנו עם המשכיר, זה לא קשור אליכם.

<יהודית אסף קאופמן: זה לא קשור אלינו, אבל אנחנו תקועים.

<אלכס פלוטנו: המשכיר הבין שאתם רוצים את שני החדרים והוא דרש כל מיני דרישות.

<אלכס פלוטנו: הצענו למשרד להוציא אתכם לבניין אחר.

<אלכס פלוטנו: המשרד לא הסכים בשום אופן.

<אלכס פלוטנו: המדינה לא יכולה לשלם כל מחיר.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, אני מבין שאם לאדם, נתנו לו להבין - - -

שולי מועלם-רפאלי: שלום, שיש פה חגיגה יותר מאשר בוועדת הכנסת.

ניסן סלומינסקי: פה ממש לא חגיגה.

ניסן סלומינסקי: בינתיים זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: זה קורה לפעמים שאם המשכיר יודע שרוצים את זה והוא בלעדי, הוא מעלה את המחיר פי שלושה ויותר, ואני מבין שהמדינה אומרת: אנחנו לא נסחפים.

ניסן סלומינסקי: זה סביר.

ניסן סלומינסקי: יצטרכו למצוא בסוף איזה פתרון, ואני מניח שתמצאו.

<אלכס פלוטנו: מצאנו.

<אלכס פלוטנו: סגרנו.

ניסן סלומינסקי: אני אשמח מאוד אם תוכל להעביר לנו דיווח בכתב בעוד חודשיים, כדי להראות איך התקדמנו מהיום.

<יהודית אסף קאופמן: לגבי נתניה למשל, אומנם יש תוכנית להיערך שם עם אחת הקומות לגבי כל הצרכים של המשרד, אבל בינתיים מדובר על הרחבה של חדר צמוד וריק ליחידת הסיוע, וגם זה לא מתקדם בינתיים.

<יהודית אסף קאופמן: בתל אביב למשל, אני לא יודעת שאנחנו מיועדים בעוד חמש שנים לקבל מקום בתוך בית המשפט - - -

<אלכס פלוטנו: או שנמצא משהו אחר, המוקדם ביניהם.

<יהודית אסף קאופמן: זה לא סגור, אם ככה.

<אלכס פלוטנו: נתתי את הסצנריו הכי גרוע, או שאני אמצא משהו אחר קרוב לבית המשפט.

<אלכס פלוטנו: המוקדם מביניהם.

<יהודית אסף קאופמן: הבנתי קודם שזה משהו שכבר ידוע ומתוכנן.

<יהודית אסף קאופמן: כנראה שזאת אחת האפשרויות שאנחנו לא יודעים עליה.

<אלכס פלוטנו: זאת אחת האפשרויות.

<יהודית אסף קאופמן: חמש שנים, בכל מקרה, זה הרבה זמן, אבל זה לא העניין.

<יהודית אסף קאופמן: מה שאני רוצה להגיד ביחס למה שאתה אומר, התנגדות של המשרד לעבור למקומות מרוחקים יותר.

<יהודית אסף קאופמן: קודם כול, אנחנו צריכים להיות ליד הערכאה השיפוטית, זה מוגדר בחוק.

<יהודית אסף קאופמן: אנחנו צריכים להיות שם גם מאופי העבודה המשותפת, שהיא עבודה יומיומית משותפת שכרוכה בקשר יומיומי ואנחנו לא יכולים להתרחק - - -

<אלכס פלוטנו: אנחנו יודעים, הכול ברור לנו.

<אלכס פלוטנו: בקריון אין משרדים.

<אלכס פלוטנו: תגידי לי מה לעשות.

<יהודית אסף קאופמן: אתה מציג את זה כאילו זו גחמה של המשרד, שמציעים הצעות ולא בא לנו.

<יהודית אסף קאופמן: זה לא בדיוק ככה.

<אלכס פלוטנו: בקריון אין.

<אלכס פלוטנו: מה את מציעה שנעשה?

ניסן סלומינסקי: רבותיי, אני לא רוצה שנעבור כאן לפתור את הנושא.

ניסן סלומינסקי: אם תרצו, אמרתי לכם, יש חדר לידי, שנוכל לעשות את יישוב הסכסוך.

ניסן סלומינסקי: כבר ירדנו לרמה מספיק נמוכה.

ניסן סלומינסקי: הבנו.

ניסן סלומינסקי: במקרה הזה אני מרגיש שאלכס עושה עבודתו נאמנה בנתונים שיש לו.

ניסן סלומינסקי: אין מגבלה של כסף, אין מגבלה של המשרד, יש מגבלות אחרות.

ניסן סלומינסקי: הערתי ששלוש שנים זה הרבה מאוד - - -

<קריאה: חמש שנים.

ניסן סלומינסקי: חמש שנים הוא לא יחכה, הוא ימצא בינתיים משהו, ואחרי חמש שנים, כשיגמרו את השיפוץ, יבטלו את השכירות.

<אלכס פלוטנו: כשנמצא הם יהיו קבוע שם.

<יהודית אסף קאופמן: רק משפט מסכם.

<יהודית אסף קאופמן: השאלה החשובה יותר היא מה הצפי.

<יהודית אסף קאופמן: לא מה היה, אלא מה עכשיו.

ניסן סלומינסקי: ביקשתי ממנו שהוא ייתן דיווח בעוד חודשיים על כל אותם דברים שדיברנו עכשיו, שעדיין לא פתורים, איך הם ייפתרו.

ניסן סלומינסקי: אם כך, סיימנו את משרדי הממשלה.

ניסן סלומינסקי: אני אעבור עכשיו לאחרים.

ניסן סלומינסקי: נתחיל עם לשכת עורכי הדין, אודליה.

שולי מועלם-רפאלי: כשתרצה שאני אדבר, תגיד לי.

ניסן סלומינסקי: את רוצה?

שולי מועלם-רפאלי: את לא רוצה לשמוע קודם?

שולי מועלם-רפאלי: זה בדיוק מה שאמרתי.

שולי מועלם-רפאלי: עד 11:15, שאני צריכה לעלות לרביזיה.

ניסן סלומינסקי: עד עכשיו דיווחו משרדי הממשלה, ופרט לדיווח אחד של הנציגה מתל אביב, חנה, הדיווחים היו מאוד חיוביים, אפילו מאוד.

ניסן סלומינסקי: שמענו את הדברים, גם עמדנו על הקשיים הפיזיים.

ניסן סלומינסקי: דיבר פה נציג האוצר והשתכנענו.

ניסן סלומינסקי: אודליה.

<אודליה חן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברים נכבדים, גם אני יושבת בוועדת ההיגוי כנציגת לשכת עורכי הדין.

<אודליה חן: הוצאנו קול קורא בלשכת עורכי הדין על מנת לשמוע מעורכי הדין, מהשטח, על בעיות, על כשלים, או גם על הערות חיוביות בכל מה שקשור בהתמודדות בשטח עם החוק.

<אודליה חן: אני מארגנת ומכנסת את הפורום של משפחה בלשכת עורכי הדין, אחת לרבעון, על מנת לשמוע את עורכי הדין.

<אודליה חן: אנחנו עדיין בשלב כמובן של איסוף נתונים, כמו משרד המשפטים.

<אודליה חן: גם במסגרת ועדת ההיגוי העלינו הצעות לתיקוני חקיקה, עקב בעיות וכשלים שנתקלים בהם ביישום החוק, וכמובן זה בשלב של עבודה.

<אודליה חן: אני חושבת שוועדת ההיגוי שהוקמה עושה עבודה נהדרת והיא חשובה, כי היא מאגדת את כל הנתונים מכל המוסדות הרלוונטיים לעניין יישום החוק והיעילות שלו.

<אודליה חן: כמובן נוכל לעדכן ברגע שיהיו לנו יותר נתונים.

<אודליה חן: תודה.

ניסן סלומינסקי: בהמשך לדבריה של אודליה, זה חוק שהרגשנו שהוא חשוב והוא נצרך, אבל מאחר שהוא לא פשוט, שמנו אותו כהוראת שעה ונשמע.

ניסן סלומינסקי: כך שכל הטענות שיש, מכל אלה שחושבים שהחוק חשוב, רק שיש צורך לתקן, שירוכזו אצלכם, ולקראת הדיון, כשנצטרך לעבור מהוראת שעה לקבע, אז יהיה הזמן שבו יעלו הדברים, נדון בהם ונוכל לעשות את השינויים.

ניסן סלומינסקי: כל מי שחושב מראש שהחוק הזה לא טוב זה סיפור נפרד.

ניסן סלומינסקי: הוא יכול לטעון את טענותיו ונשמע אותן.

ניסן סלומינסקי: אני עושה הבחנה ויכול להיות שגם בין עורכי הדין יש חלוקה כזאת, יש כאלה שאומרים שהחוק הוא נצרך וחשוב רק שצריך לעשות תיקונים, וזה יהיה לברכה, תרכזו את זה ונדון בזה לקראת המעבר.

ניסן סלומינסקי: מי שחושב מראש שהחוק הזה לא טוב, הוא גורם נזק וכו', נשמע אותו, אבל זה כבר פרשה נפרדת.

ניסן סלומינסקי: נציגת "מבוי סתום", מאור.

<מאור אלבק: שלום.

<מאור אלבק: אנחנו מברכות על החוק, אבל רוצות לנצל את ההזדמנות כדי לומר שהעיסוק בהגעה להסדרים בדרכי שלום לא יכול להיות שלם כל עוד מרוץ הסמכויות עדיין קיים.

<מאור אלבק: גם אחרי שהחוק הזה עבר, הראשון שפותח את יישוב הסכסוך, הוא זה שיש לו הזכות לבחור את הערכאה בסיום יישוב הסכסוך, והדבר הזה פוגע גם ביכולת לעשות את יישוב הסכסוך עצמו בתום לב, כי יישוב הסכסוך הוא דבר שצריך לסמן עליו וי, ואתה חייב להיות הראשון שפותח אותו, אם אתה רוצה להיות זה שבוחר את הערכאה.

<מאור אלבק: לכן בעינינו כדאי לנצל את ההזדמנות שעוסקים בדבר הזה ומקדמים פתרונות בדרכי שלום, כדי לפתור גם את הבעיה החמורה המאוד של מרוץ הסמכויות.

ניסן סלומינסקי: הייתי מציע לא להתלות דבר בדבר.

ניסן סלומינסקי: על מרוץ הסמכויות יכול להיות שתהיה מחלוקת שונה לחלוטין, שלא קשורה לדין הזה.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שיש כאלה שחושבים במרוץ הסמכויות אולי הפוך ממה שאת חושבת, אבל הם חושבים שהחוק הזה נצרך מאוד.

ניסן סלומינסקי: לכן ברגע שאת מתלה דבר בדבר, אוטומטית את - - -

<מאור אלבק: אני לא אומרת שנחזור מן החוק - - -

ניסן סלומינסקי: הנושא של מרוץ סמכויות, כבודו במקומו מונח וצריכים לדון בו, אבל לא הייתי מתלה, כי לחוק הזה יש תומכים, ורואים שזה חשוב, בין מהצד הזה ובין מהצד הזה.

ניסן סלומינסקי: למה לנו לפצל את זה?

ניסן סלומינסקי: לא כדאי.

<אוסנת פרינץ: אנחנו, במרכז רקמן, גם מברכים על החוק הזה.

<אוסנת פרינץ: עם זאת, יש כמה כשלים שאנחנו נתקלים בהם.

<אוסנת פרינץ: אחד מהם זה הנושא של פערי כוחות.

<אוסנת פרינץ: בסכסוכי משפחה פעמים רבות הצדדים מגיעים מלכתחילה כשצד אחד יותר חלש מהשני.

<אוסנת פרינץ: הרבה פעמים אחד הצדדים כל-כך חלש, בעיקר במקרי אלימות, כך שהוא בכלל לא מסוגל להגיע לשולחן ההתדיינות, לשבת מול הצד השני ולהגיע לאיזו הידברות, כשבעצם החוק לא נותן לכך כל מענה.

<אוסנת פרינץ: נושא נוסף.

<אוסנת פרינץ: פנינו בנושא הזה גם לוועדת ההיגוי, ולא קיבלנו בה מענה, במכתב מה-24 ביולי, זה הנושא של ההסכמים שנעשים בין כותלי יחידת הסיוע.

<אוסנת פרינץ: אנחנו נתקלים בהסכמים שהם לא סגורים, וזה דבר שדורש מהצדדים להגיע להתדיינות משפטית.

<אוסנת פרינץ: לדוגמה, הפנייה שלנו היתה בקשר להסכם אחד – זו דוגמה אחת ממקרים נוספים שנתקלנו בהם – לדוגמה הסכם שלא מתייחס לנושא של חגים, הוא קובע שהחגים יתואמו בין ההורים.

<אוסנת פרינץ: למה שהם יצליחו להגיע ביניהם לאיזה הסכמה סביב החגים?

<אוסנת פרינץ: הסכם שלא קובע מי יהיה המשמורן זה דבר שיש לו השלכה לכל הנושא של זכאות מול משרד השיכון.

<אוסנת פרינץ: הסכם שלא מתייחס להוצאות מדור, לתשלום שליש אחרי גיל 18 של מזונות.

<אוסנת פרינץ: הבעייתיות בהסכמים האלה פוגעת בעיקר בשכבות סוציו-אקונומיות נמוכות, שאין להם יכולת ואמצעים לגשת ולבדוק את ההסכם, ייעוץ פרטי.

<אוסנת פרינץ: הם נפגעים, מה שגורם לכך שהם כן יצטרכו להגיע בסופו של יום, אולי בטווח הקרוב, ולכן גם לא רואים את זה בנתונים כרגע, אבל כן בחלוף הזמן, הם כן יצטרכו להגיע לידי הליך משפטי.

ניסן סלומינסקי: שמעתי את מה שאת אומרת.

ניסן סלומינסקי: אם אני זוכר טוב, דיברנו על כך שמי שרשאי, ואך ורק הוא רשאי לעשות את ההסכם, זה עורך דין.

ניסן סלומינסקי: לשכת עורכי הדין בזמנו העלתה את זה והיה ברור שעריכת חוזה זו פונקציה שעורך דין רשאי לעשות אותה ולא אחר.

ניסן סלומינסקי: צריכים להגיע להסכמים.

ניסן סלומינסקי: מה שהבאת בדוגמאות זה דברים פשוטים שאם יש מגשרים שעושים את זה בנושא של סכסוכי משפחה, והם לא יודעים שאם כבר עושים לא להשאיר לבני הזוג, כי מה שאתה משאיר פתוח יימשך – הרי כל המטרה שלא יריבו – יכול להיות שזה משהו נקודתי שצריך להכשיר אותם יותר, אבל זה לא פגם רוחבי אצל כולם.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שזה היה במקרה חריג, ואם זה קורה, צריכים שהמגשרים האלה יעברו הכשרה נוספת וכו'.

ניסן סלומינסקי: צריכים למצוא פה את הזהירות בין זה לבין עריכה וחתימה על חוזה, שפה צריך להיות עורך דין.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא אפשרנו, אם אני לא טועה, אני עובד עם הזיכרון, לעורכי דין להיכנס - - -

<קריאה: רק בפגישה הראשונה.

ניסן סלומינסקי: בפגישה הראשונה לא אפשרנו, אחר-כך זה משהו אחר.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר על הפגישה הראשונה, וראינו שאפילו כתוצאה מהפגישה הראשונה כבר יש תוצאות די דרמטיות לטובה.

ניסן סלומינסקי: צריכים להיזהר, אם גומרים את זה בפגישה אחת, לא לנסות לכתוב כבר שם ולחתום על החוזה, שלא בנוכחות עורך דין, כי זה אסור, זה לא טוב ולא זו המטרה.

<אוסנת פרינץ: אכן.

<אוסנת פרינץ: אני רק אציין שיש לנו במרכז כ-500 פניות בשנה, ולצערי זה לא מקרה חד-פעמי.

<אוסנת פרינץ: אנחנו נתקלים בזה, וזו איזו תופעה.

<אוסנת פרינץ: אם יש צורך להכשיר את הגורמים המוסמכים לכך, בהחלט צריך לתת את הדעת על זה.

ניסן סלומינסקי: מי שצריך, שמע את הדברים, הוא ייקח אל לבו ויעשה את העבודה.

ניסן סלומינסקי: אני עושה פסק זמן עם המשתתפים ואתן לחברות הכנסת.

ניסן סלומינסקי: שולי מועלם.

ניסן סלומינסקי: אני מניח שאחר-כך עליזה תרצה.

<יסמין גנדלמן: אני אוכל רק לעדכן לגבי הנתונים, אדוני?

ניסן סלומינסקי: אני אתן לך אחר-כך.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להתנצל, אני מנהלת אירוע שלם בוועדת הכנסת, אז תודה שאתה מאפשר לי לדבר לפני שאני צריכה לחזור לשם.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לפתוח בתודה גדולה לך, לוועדה, על זה ששמנו את החוק הזה כמשהו שדורש את המעקב וההתקדמות.

שולי מועלם-רפאלי: חלק מהטוב שמובא, מובל, נובע מתוך החוק החשוב הזה, הוא בדיונים הקבועים שמקיימת הוועדה ואתה שמקפיד לקיים אותם.

שולי מועלם-רפאלי: אני מתנצלת בשם חברת הכנסת מרב מיכאלי.

ניסן סלומינסקי: התנצלתי בשם שתיכן.

שולי מועלם-רפאלי: יפה.

שולי מועלם-רפאלי: חשוב לי להתייחס לשלושה דברים, ואני אגיד אותם בקצרה.

שולי מועלם-רפאלי: הדבר הראשון הוא הפרספקטיבה.

שולי מועלם-רפאלי: הצטערתי שוב לשמוע בישיבתי בוועדת הכנסת את המילים הבאות שנאמרו על-ידי נציגת הנהלת בתי המשפט, כתבתי לי אותן, "בספק אם ניתן להגיד משהו פוזיטיבי בנוגע לחוק ולהפחתת העומסים".

שולי מועלם-רפאלי: אין לי אלא להצטער על כך ששוב ושוב הנהלת בתי המשפט בוחרת לבוא לפה ולהגיד דברים הפוכים ממה שמוצגים גם על-ידה וגם על-ידי הגורמים האחרים שמעורבים בהצעת החוק החשובה הזאת באין-ספור כנסים ודיונים שמתקיימים על הצעת החוק הזאת, כנסים הן של יחידות סיוע, הן של לשכת עורכי הדין, שגם בהם יושבים נציגי הנהלת בתי המשפט ואומרים שוב ושוב דברים הפוכים מזה.

ניסן סלומינסקי: רק תל אביב.

ניסן סלומינסקי: הם היו כאן בבידוד, אפילו מבחינתם.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להגיד את זה דווקא כאמירה כללית, וגם להגיד שהבחירה שוב ושוב לנופף בתל אביב כמקום שאין משהו פוזיטיבי להגיד עליו, כשהנתונים שנמסרים לנו במקומות אחרים הם אחרים לגמרי ממה שמוצג בוועדה, לדעתי דורש תיקון.

שולי מועלם-רפאלי: ואולי עד סוף הדיון הזה נשמע תיקונים מאנשי הנהלת בתי המשפט.

שולי מועלם-רפאלי: אני לחלוטין מסכימה עם זה שככל שנתקדם בעתיד בעזרת השם נצליח להגיד דברים חשובים מאוד מאוד וטובים על השינוי שאנחנו רואים בעקבות החוק הזה, ובזה אני מאוד מתחברת לדברים האחרונים שנאמרו כאן.

שולי מועלם-רפאלי: אין לי ספק, אמרנו את זה ואנחנו אומרים את זה גם היום, שוועדת ההיגוי, זאת המטרה שלה, להצביע על נקודות שדורשות חידוד, דיוק, הטבה – הרי אין ספק שכל מי שיושב סביב השולחן הזה, אם אני מורידה את מה שאמרת קודם, גברתי, לגבי מרוץ הסמכויות, כי בזה אני מזדהה עם יושב-ראש הוועדה, הרי לא הלכנו למרוץ הסמכויות, כי עליו אין הסכמה, ואמרנו שנתקדם עם הדבר הגדול והטוב שאנחנו מביאים פה, כדי לא לתקוע את הכול בגלל חוסר ההסכמה ביחס למרוץ הסמכויות, שראינו אותו בכנסת הקודמת והוא ממשיך להיות בדיונים אחרים גם בכנסת הזאת – אין ספק שוועדת ההיגוי שעושה עבודה נאמנה, מצביעה על מקומות שצריך לחדד אותם, ולכן מבחינתי, אם הפניות לרקמן או לארגונים חשובים אחרים, שהם בליבת העשייה של כל מי ששותף לחוק הזה, ומהם מגיעים דברים חשובים מאוד לשיפור ולתהליך של ההתקדמות בחוק הזה, הדבר הזה צריך להיות מובא אל ועדת ההיגוי, בסוף גם לקרמן וגם לגורמים אחרים יש דרך ישירה להגיע, ואם לא, הם יודעים להגיע דרך חברי וחברות הכנסת.

שולי מועלם-רפאלי: דבר אחרון, אני רואה ברכה גדולה מאוד בשיח הקבוע שמתנהל על החוק הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שגם בכנס המאוד מרגש, צריך להגיד, שהיה בפרידה מענת, מי שהקימה ורשום על שמה הדבר הגדול הזה של יחידות הסיוע – היה כנס פרידה ממנה, שהיה מרגש מאוד בכל רמה, גם מי שהוביל, אני מחזירה את כולנו להתחלה.

שולי מועלם-רפאלי: המטרה היא טובת האבא, האימא, הילדים, טובת ההחלטה של זוגות מבוגרים, שזכותם להחליט שהם רוצים בפרידה, ואנחנו מבקשים להציע להם ולהגיד את החשיבות שרואה החברה הישראלית, ודרך זה בית המחוקקים, בזה שהתהליך הזה ייעשה בדרכי שלום.

שולי מועלם-רפאלי: אני מאמינה שלא סתם עשיית שלום בין איש לאשתו הם חלק מהדברים שמובילים את כולנו לעולם הבא, ועשיית שלום בין איש לאשתו היא גם בשלום הזה שיהיה ביניהם בתהליך הפרידה שלהם.

שולי מועלם-רפאלי: אני מברכת מאוד על כל הכנסים שמתקיימים, ומתקיימים לא מעט.

שולי מועלם-רפאלי: אני, חברת הכנסת לביא וחברת הכנסת מרב מיכאלי מוזמנות לא מעט לכנסים שבהם אנחנו גם נדרשות לעמוד בשאלות קשות, כשלא תמיד אנחנו יכולות לענות עליהן מייד, ומתחייבות בתוך התהליך להביא תשובות.

שולי מועלם-רפאלי: אני רואה בזה זכות גדולה להיות חלק מתהליך ההתקדמות של החוק החשוב הזה.

ניסן סלומינסקי: תודה לחברתי שולי.

ניסן סלומינסקי: חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש, אני מצטרפת לברכות של המעקב שלך, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: החוק הזה, קראתי לו אז "הצווארון של השמלה".

<מיכל פיין: המלמלה.

עליזה לביא: המלמלה של השמלה.

עליזה לביא: יש פה הרבה שותפים ושותפות לדרך הפתלתלה עם החוק הזה ועוד קודם לכן.

עליזה לביא: נכון, היינו צריכים כולנו את מרוץ הסמכויות קודם ולאחר מכן את החלק הזה, אבל אנחנו הקדמנו את המאוחר, וצריך לבוא ולראות את המציאות שאנחנו חיים בה.

עליזה לביא: חברתי היקרה, חברת הכנסת שולי מועלם, יכולה לבוא ולומר שאנחנו נוגעים במרוץ הסמכויות בכנסת הזאת, זה לא נכון.

עליזה לביא: יש וטו של הקואליציה על כל מה שקשור לדת ומדינה.

עליזה לביא: הנושא של מרוץ הסמכויות, החוק החשוב שלי, שאני מנסה לקדם אותו כאן, אין לו שום סיכוי במציאות הנוכחית לעבור, ואנחנו נשארים כולנו על כרעי תרנגולת.

עליזה לביא: והמרתון הזה, האכזרי הזה, הופך להיות הרבה יותר קשה, כי אתם יודעים שכן מקדמים פה את חזקת הגיל הרך.

עליזה לביא: ואי-אפשר שלא להזכיר, כשאנחנו דנים כאן, על המקום הזה של חזקת הגיל הרך את הדרך הבריונית שהחוק הזה מובל, והכול בטלאים על טלאים על טלאים, כשאנחנו באים לדון פה בסוגיה הזאת.

עליזה לביא: כשאנחנו באים לדון פה בסוגיה הזאת, אדוני, ישבה שופטת בדימוס שמלווה את הנושאים הללו, והיא אמרה בוועדה אחרת שהיתה פה לפני שבוע על חזקת הגיל הרך, היא באה ואמרה שאין תקציבים, והיא יודעת מה קורה בלשכות.

עליזה לביא: היא נתנה לנו נתונים מסמרי שיער.

עליזה לביא: צריך לבוא ולראות בשום שכל איך אנחנו מתקנים, באנו ואמרנו את הדברים.

עליזה לביא: יש את החוק הזה, אבל כשאנחנו שומעים – ואני מבקשת ממך, יעקב פרידברג, שאתה יושב-ראש ועדת ההיגוי - - -

יעקב פרי: אני לא יושב-ראש ועדת ההיגוי, אני מבקר אותה.

עליזה לביא: לא הייתי פה, אני מתנצלת, היה דיון בוועדת הביקורת ובמקביל בוועדת הכספים.

עליזה לביא: האם אפשר לבקש לקבל נתונים מפולחים יותר?

יעקב פרי: הם מפולחים לחלוטין.

יעקב פרי: תוכלי לקבל אותם, אין בעיה.

עליזה לביא: אדוני, אני אשמח אם זה יועבר לוועדה ואנחנו נקבל.

ניסן סלומינסקי: הוא העביר.

יעקב פרי: איזה פילוחים את רוצה?

עליזה לביא: גם סוג התיקים, עם ילדים בלי ילדים, גם גיאוגרפי.

יעקב פרי: הכול קיים.

עליזה לביא: המציאות לא הולכת להשתנות במיצוב הישראלי, המרוץ ובכלל, או דברים שאנחנו יודעים, ערים להם ורואים מה קורה.

עליזה לביא: הכול תלוי בדבר והכול משפיע.

עליזה לביא: פה תהיה איזה בלימה, או שם תהיה חקיקה נוספת, אתם תראו את זה.

עליזה לביא: הרי תראו את זה.

עליזה לביא: אין פה ניתוק בין הצמתים השונים.

עליזה לביא: אנחנו ניעזר בנתונים ובפילוח של הנתונים הללו, כדי לפחות לסייע, לאפשר.

עליזה לביא: גם הנתונים של משרד הרווחה, גם הנתונים של משרד המשפטים, ייתנו לנו דרך להבין את זה יותר טוב.

עליזה לביא: אדוני, העדויות מגיעות אלינו.

עליזה לביא: אני יודעת שיש פה אנשים שעושים עבודת קודש, באמת.

עליזה לביא: ופה המקום לבוא ולברך גם את משרד הרווחה, גם את העובדות, את כל מי ששותף לזה.

עליזה לביא: אני מבינה ואנחנו יודעות באיזה תנאים אתם עובדים.

עליזה לביא: יש פה הרבה רצון טוב והרבה הרבה עבודה משותפת.

עליזה לביא: עם זאת, צריך לראות איך עושים את זה טוב יותר, נכון יותר, כי כמו שאמרנו מההתחלה, טובת הילד במרכז.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: נמצא אתנו מי שהיה חסר לנו, רפי רכס.

ניסן סלומינסקי: אני מבין את ההתנצלות שלו, הוא עסק בתיק עגונות קשה שהוא היה חייב לטפל בו.

ניסן סלומינסקי: קיבלנו את זה, כי הנושא חשוב, אם כי נוכחותך כאן חשובה, אז אני רוצה עכשיו לשמוע אותך.

<רפי רכס: שלום.

<רפי רכס: סליחה על העיכוב הבלתי נמנע שהיה לנו.

<רפי רכס: אני רוצה לדבר באותה אווירה של יישוב סכסוכים על המכנה המשותף, אני לפחות מקווה שהוא מכנה משותף, וזה הצד הטוב.

<רפי רכס: אחר-כך נדבר גם על מה שפחות טוב בחוק.

<רפי רכס: דבר ראשון, לגבי התוצאות.

<רפי רכס: למעשה התוצאות – יש כאלה שיצטערו על זה לצערי הרב, אבל הרוב ישמחו – התוצאות היו יותר טובות ממה שחשבנו.

<רפי רכס: בדקנו, אני חושב שגם העברנו אליכם את המסמכים.

<רפי רכס: בדקנו כמה סוגים של בדיקות, אבל ניקח שתיים עקרוניות שחשוב להציג אותן, זה סוגי התביעות השונות, מה שהוזכר פה.

<רפי רכס: סוגי התביעות השונות מכל הסוגים, של ילדים, של מזונות, של גירושים, כדי לראות את היחס של העלייה והירידה, ואפשר לראות שבכל אחד מהם היתה ירידה לפחות מחצי.

<רפי רכס: זאת אומרת יותר מ-50% ירידה בתביעות.

יעקב פרי: זה בבתי הדין.

<רפי רכס: בבתי הדין הרבניים.

<רפי רכס: אני עוד מעט אתן לזה הסתייגות קצרה.

<רפי רכס: כללנו אחר-כך בטבלה נוספת את כל סך סוגי התביעות כולם, כל סוגי הסכסוכים למיניהם.

<רפי רכס: לקחנו שנה, אותה שנה שהחוק קיים בה ושנה קודם, ועשינו השוואה.

<רפי רכס: שנה קודם היו לנו 17,723 תיקים ולאחר החוק היו לנו 7,865 תיקים.

<רפי רכס: זו ירידה דרמטית.

<רפי רכס: פה פנינו לבדיקה נוספת, וזה על המשפחות עצמן.

<רפי רכס: זאת אומרת, יכולה להיות משפחה אחת שיש לה הרבה תיקים ומשפחה אחת שיש לה רק תיק אחד.

<רפי רכס: מה היחס בין המשפחות שנכנסו למעגל הסכסוך המשפחתי-משפטי?

<רפי רכס: בבדיקת תיקי האב של משפחות, שנה קודם היו לנו 8,871 משפחות ושנה לאחר מכן, בשנה של החוק עצמו – 4,068.

<רפי רכס: שוב, ירידה דרמטית.

<רפי רכס: עכשיו אני רוצה לתת את ההסתייגות, ואני אומר את זה בכנות.

<רפי רכס: בדיקות כאלה - - -

ניסן סלומינסקי: ניסיתם לברר את הסיבה לירידה?

<רפי רכס: דיברנו על זה כבר פה, צריך לעשות גם דברים נוספים - - -

ניסן סלומינסקי: הבנתי קודם שהיתה מעין בדיקה שהרבה מאוד אמרו שזה כתוצאה - - -

<רפי רכס: אני אומר עכשיו בכנות, בדיקה כזאת צריכה להיות לאורך זמן.

<רפי רכס: זה לא עוזר לי למשך שנה.

<רפי רכס: בשנה הבאה יהיה לנו מבט רחב יותר.

<רפי רכס: דיברנו על זה שאולי אנחנו צריכים גם לעשות - - -

ניסן סלומינסקי: האם כבודו רוצה שאת הוראת השעה נאריך לחמש או עשר שנים שיהיה לך זמן לעשות בדיקות?

<רפי רכס: אם ניקח משל של חולה, אז אם החולה היה יכול להישאר כמו שהוא, אז בסדר, אבל יש פה אנשים שסובלים, אז אני חושב שלא.

<רפי רכס: דיברנו על זה שאולי נעשה סקרים שיבדקו למה אנשים קיצרו את ההליכים.

<רפי רכס: אני רוצה לתת התייחסות קצרה לטענה שעולה פה כמה פעמים לגבי מרוץ הסמכויות.

<רפי רכס: המחלוקת בינינו זה לא מרוץ הסמכויות, זה החשיבות או חוסר החשיבות, נכון או לא נכון, נושא הכריכה.

<רפי רכס: לגבי המרוץ, אין בינינו מחלוקת, המרוץ צריך לא להיות או להתמעט עד כמה שאפשר, זאת אומרת, המתח צריך לרדת.

<רפי רכס: שוב, אין פה מספיק זמן להסביר, אבל מי שירצה, אני יכול להסביר לו.

<רפי רכס: לדעתי החוק הזה הוריד גם את המתח של המרוץ עצמו ואת רמת הסכסוכים, אני חושב שאפשר לראות גם - - -

<קריאה: איך?

ניסן סלומינסקי: לא עכשיו.

<רפי רכס: מה?

ניסן סלומינסקי: שאלו אותך איך, אז לא להיכנס לזה.

<רפי רכס: בדיוק.

<רפי רכס: החסרונות – אני אגיד ממש בקצרה, וכבר אמרו את זה פה, שהצורך גדול יותר מהמענה שאנחנו יכולים לתת.

<רפי רכס: זאת אומרת, בהחלט יש זוגות שמחכים הרבה זמן.

<רפי רכס: בחוק עצמו היה צריך להכניס בתוך 45 יום ארבע פגישות.

<רפי רכס: אני לא יודע כמה מתוך כל הזוגות שהגיעו זכו לארבע פגישות כמו שהחוק דורש, לכן ברור שצריך לבדוק איך לעשות את זה, כי יש בעיות של מיקום ויש בעיות טכניות נוספות ושל תקציב, אבל בהחלט המענה שהמדינה נותנת, מענה טיפולי ולא משפטי, צריך להיות עוצמתי יותר כדי להוריד את הסכסוך המשפטי.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: גברתי, רצית לתקן נתון?

<יסמין גנדלמן: רציתי להבהיר שהנתונים שהבאנו לכאן היום הם באמת הנתונים האחרונים והעדכניים, אלה שגם הועברו לוועדת ההיגוי, רק שנפלה טעות באופן הצגתם, ואני רוצה לתקן שכמות תיקי התלה"מ שנפתחו מאז החוק החדש עומדת על 9,107 ולא כפי שהוצג.

יעקב פרי: זה כשליש ממה שהיה בשנים קודמות.

שולי מועלם-רפאלי: זה המספרים שדווחו בפעם הקודמת.

<יסמין גנדלמן: צריך לעדכן את הנתונים.

ניסן סלומינסקי: יישר כוח.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: אני עולה להצביע.

עליזה לביא: אני עולה לוועדת הכספים.

ניסן סלומינסקי: כן, ידידי.

<אברהם גפן: שלום, אני אציג את עצמי.

<אברהם גפן: אני עורך דין, אני הגשתי את העתירה נגד החוק.

<אברהם גפן: איתי הלכו רוב עורכי הדין בתחום של דיני המשפחה.

<אברהם גפן: תשמעו עמדה שונה לגמרי ממה ששמעתם פה, אולי אני גם צודק.

<אברהם גפן: אנחנו באים מהשטח, אני כמעט 20 שנה עורך דין בתחום הזה של דיני משפחה.

<אברהם גפן: סקרים, אנחנו יודעים מה זה סקרים, יש גם סקרים לפני בחירות ובסוף מישהו אחר מנצח.

<אברהם גפן: חבר'ה, בשטח, וזה לא מוצג פה בשום סקר, המצב אנוש.

<אברהם גפן: לא רק שהחוק לא עובד – תיכף אני אסביר גם למה הוא לא יכול לעבוד – הוא כושל.

<אברהם גפן: במשרדים של דיני משפחה, יש לנו יותר עבודה.

<אברהם גפן: המשרדים לא קטנו, מספר התיקים והתביעות שנפתחות אצלנו גדול.

<אברהם גפן: וצריך לשאול איך יכול להיות שיש נתונים כאלה ואחרים.

<אברהם גפן: החוק הזה בבסיס שלו, הבעיה שלו שהוא מנסה לפתור בעיה חברתית.

<אברהם גפן: אנשים רוצים להתגרש בכפייה.

<אברהם גפן: כלומר, אומר הבן-אדם שרוצה להתגרש: שמע, אתה חייב לעשות את ההליך הזה.

<אברהם גפן: א', יהודים או בכלל ישראלים, לא אוהבים אף פעם משהו שכופים עליהם.

<אברהם גפן: ברגע שכופים עליך משהו, אתה כבר לא משתף איתו פעולה.

<אברהם גפן: באים לפגישה המהות הזאת, כולם כבר מצוידים בעורכי הדין לפני ואחרי, כי הרי בישראל לא עושים שום דבר בלי עורכי דין, ולא קורה שם כלום בפגישת המהות.

<אברהם גפן: אומרים להם: יש לכם אופציות ללכת לגישור ויש לכם אופציות לקחת עורך דין וכו' וכו'.

<אברהם גפן: שום תיק לא נסגר בפגישת המהות.

<אברהם גפן: חשוב להגיד את האמת.

<אברהם גפן: תיק אחד.

<אברהם גפן: אם יראו לי פה תיק אחד, אחד - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: לא, לא, לא, רבותיי.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש.

<אברהם גפן: - - שנסגר בפגישת המהות, זה התיק שהיא מדברת עליו, שהוא תיק לא חוקי, כי בפגישת המהות אסור לעשות שום הסכם, ומי שעושה הסכם בפגישת מהות בלי ייצוג משפטי זה אדם חלש, שלא יכול היה לקחת עורך דין וההסכם הזה נראה כמו מניפה.

<אברהם גפן: זה דבר אחד.

<אברהם גפן: דבר שני, זה הגדיל את סכסוכי הגירושים, ואי-אפשר למדוד אותם במספר תיקים.

<אברהם גפן: זה לא נכון.

<אברהם גפן: למה?

<אברהם גפן: אם פעם בן-אדם לפני שהוא רוצה להתגרש, אמר: שמע, אני צריך ללכת לשלם לעורך דין, אני צריך לפתוח תיקים.

<אברהם גפן: היום מה הוא חושב?

<אברהם גפן: הוא חושב שזה כיף להתגרש.

<אברהם גפן: הוא ממלא טופס של שורה, הוא חושב שהוא שולח שנה טובה.

<אברהם גפן: בן הזוג שלו מקבל מייד הזמנה לבית משפט, כתוב "בית משפט של מדינת ישראל", לא כתוב שם יישוב סכסוך, לא כתוב שם גישור.

<אברהם גפן: אתה מוזמן, ישר מתחיל הסכסוך.

<אברהם גפן: אתם יודעים איך קוראים לחוק הזה?

<אברהם גפן: חוק העצמת הסכסוך.

<אברהם גפן: הוא מעצים את הסכסוך.

<אברהם גפן: הוא מכניס הרבה אנשים בקלות להליכי גירושים בלי שהם יודעים.

<אברהם גפן: הם חושבים שאם מגישים את הטופס, לא קורה כלום.

<אברהם גפן: קורה המון, כי בן הזוג השני הולך להתייעץ ומרוץ הסמכויות – תיכף ניגע בו.

<אברהם גפן: הוא לא קשור אבל הוא קשור מאוד - - -

ניסן סלומינסקי: תשתדל רק לקצר.

<אברהם גפן: אתם גם לא שומעים את הציבור.

<אברהם גפן: יש פה נציג של הציבור?

<אברהם גפן: אתם ראיתם אבא אצלי במשרד שכבר חודשיים לא יכול לראות את הילדות שלו ואת הילדים שלו, כי שופטת משפחה אומרת: אני לא יכולה, יש יישוב סכסוך?

<אברהם גפן: איך מתחילים התיקים היום בבית משפט למשפחה - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: לא, לא, לא.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש, רבותיי.

<אברהם גפן: אי-אפשר לפתוח תיקים - - -

ניסן סלומינסקי: רבותיי, אני מבקש.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, הוא קיבל את זכות הדיבור.

<אברהם גפן: תנו לי, תשמעו מה שיש לי להגיד.

ניסן סלומינסקי: הוא ידבר.

ניסן סלומינסקי: רק תקצר, אבי.

<אברהם גפן: אני אקצר.

<אברהם גפן: דקה אני מסיים.

<אברהם גפן: אני לא פה.

<אברהם גפן: איך מתחילים התיקים בבית משפט למשפחה?

<אברהם גפן: צווי הגנה.

<אברהם גפן: אי-אפשר לפתוח כלום, אז פותחים צו הגנה, בן-אדם מורחק מילדיו, הוא לא יכול להגיש סעד לשופט, הוא לא יכול לעשות כלום, כי כשהוא מגיש סעד, השופטת אומרת לו: אנחנו ביישוב הסכסוך, מצטערת, חכה לפקידת הסעד חצי שנה.

<אברהם גפן: הנתונים האלה לא נכונים.

<אברהם גפן: למה?

<אברהם גפן: כי מה סופרים?

<אברהם גפן: סופרים תביעות.

<אברהם גפן: תספרו בקשות.

<אברהם גפן: יש מאות אלפי בקשות.

<אברהם גפן: אי-אפשר לפתוח תביעות, אז פותחים בקשות, בקשות לנושא של מזונות, של משמורת.

<אברהם גפן: אם תספרו את כמות ההליכים, לא את מספרי התיקים, כמות ההליכים שהוגשה מתחילת החוק בבתי משפט למשפחה ובתי הדין הרבניים, יש כמות הרבה הרבה יותר גדולה של הליכים.

<אברהם גפן: נקודה אחרונה.

<אברהם גפן: זה חוק שמתאים לשוויץ.

<אברהם גפן: למה?

<אברהם גפן: רק במדינת ישראל, אני חושב המדינה היחידה בעולם, אתה מתגרש בשני בתי משפט.

<אברהם גפן: בכל מדינה אחרת בעולם, אתה מתגרש במקום אחד.

<אברהם גפן: בואו נחשוב להוריד את כמות ההליכים.

<אברהם גפן: הרי מה יצרו פה?

<אברהם גפן: ואתם רואים את זה.

<אברהם גפן: תקציבים, עוד חמש שנים עדיין לא יהיו מקומות.

<אברהם גפן: יצרו פיל לבן.

<אברהם גפן: אמרו: באת להתגרש לפני החוק בשני בתי משפט, עכשיו תתגרש בארבעה בתי משפט.

<אברהם גפן: תעבור יחידת סיוע אחת, עוד ביורוקרטיה עוד טפסים, תעבור עוד יחידת סיוע, יש מרוץ סמכויות בין יחידות הסיוע, אחרי זה תעבור בית משפט למשפחה, אחרי זה תעבור בית דין רבני.

<אברהם גפן: וכן, אחרי שנתיים עוד אין תקנים, גם לא יהיו תקנים.

<אברהם גפן: לא יהיו כי זה חוק מסואב, זה חוק שבמקום להוריד ביורוקרטיה הוסיף עוד פיל לבן, הליך מאוד ארוך, מאוד קשה, וגם ככה במדינת ישראל הוא מאוד קשה.

<אברהם גפן: אני רוצה עוד נקודה אחת, הוא לא יכול לבוא במדינה שאתה מתגרש בשני בתי משפט.

<אברהם גפן: הוא לא יכול לעבוד.

<אברהם גפן: אם היה פה בית משפט אחד, החוק הזה היה נפלא.

<אברהם גפן: במקום לחשוב איך לעשות בית משפט אחד שיתגרשו פה, שיישבו בו גם רבנים, גם דיינים וגם שופטים.

<אברהם גפן: מה קרה?

<אברהם גפן: יש דבר כזה בחוק.

<אברהם גפן: אם אתם יודעים, יש בית דין מיוחד, מכוח חקיקה של הכנסת, ששם יושבים גם רבנים וגם שופטים.

<אברהם גפן: תחשבו איך לצמצם את הדברים.

<אברהם גפן: תעשו בית משפט אחד שיישבו שם גם דיינים וגם שופטים, בן-אדם ילך, הוא גם יתגרש וגם יסיים את כל הסכסוך.

<אברהם גפן: במקום זה חושבים איך להכניס עוד מערכות ועוד תקנים.

<אברהם גפן: אף אחד פה לא יודה שהחוק לא עובד.

<אברהם גפן: למה?

<אברהם גפן: כי כולם מתפרנסים מזה.

<אברהם גפן: כולם מרוויחים מהחוק הזה.

<אברהם גפן: דרך אגב, גם אנחנו מרוויחים מהחוק, הוא יצר לנו המון עבודה.

<אברהם גפן: תשאלו את כל עורכי הדין במשפחה, ההכנסות לא ירדו.

<אברהם גפן: אז המבחן הזה הוא לא לטובתכם.

<אברהם גפן: זה עוד תקנים, עוד עובדים סוציאליים ועוד דברים.

<אברהם גפן: דרך אגב, בג"ץ אמר שבעוד שלוש שנים תפגשו אותנו שום בבג"ץ.

<אברהם גפן: זו הוראת שעה.

<אברהם גפן: כשהיינו בדיון אמרו: שמע, זה חוק שפוגע בזכויות יסוד.

<מיכל פיין: הם לא אמרו את זה בדיון.

<נועה ברודסקי-לוי: - - - לא נאמר דבר כזה.

<אברהם גפן: בשלוש שנים תבואו שוב, אם יעשו את זה חוק, תפגשו אותנו שוב.

<אברהם גפן: 15% זה לא הצלחה, כי אותם 15% הלכו לפני זה לגישור ולא הגישו בקשת יישוב סכסוך.

<אברהם גפן: זה כישלון חרוץ.

ניסן סלומינסקי: זה שבית משפט אמר:

ניסן סלומינסקי: תבואו שוב, זה נקרא - - -

<אברהם גפן: השופטים אמרו לנו - - -

ניסן סלומינסקי: ודאי שזכותך לבוא עוד פעם לשם.

<אברהם גפן: לא.

<אברהם גפן: אמרו לנו: זו הוראת שעה, אנחנו לא נדון, אבל אם זה יהיה חוק, אתם טוענים על זכויות יסוד, אז תבחנו את זה.

<אברהם גפן: אני אומר עוד פעם: 15% אנשים שסגרו תיקים.

<אברהם גפן: לפני זה היו 30% הסכמים בגישור והם בכלל לא היו מגיעים לבתי משפט.

ניסן סלומינסקי: מה שבית המשפט העליון אמר לך כנראה, ככה אני מניח, הוא אמר שאם יש לך הערות וכו', לקראת זה שירצו להפוך את החוק מהוראת שעה להוראת קבע, תבואו, תציעו לוועדה, אם יקבלו את זה – טוב, אם לא – אתם מוזמנים עוד פעם ללכת אליו - -

<נועה ברודסקי-לוי: לא נאמר שום דבר לגבי פגיעה בזכויות.

ניסן סלומינסקי: - - זו אמירה רגילה של בית משפט.

<אברהם גפן: - - בכל הדיונים האלה, זה בסיסי, מישהו מהציבור, אחד מהאבות שהורחק מהילדים שלו, אחד מהאנשים שלא קיבלו - - -

<בתיה כהנא דרור: - - -

<אברהם גפן: - - - עוד חצי שנה - - -

<בתיה כהנא דרור: אדוני, אנחנו נציגות ציבור.

<בתיה כהנא דרור: אתה יותר נציג ציבור מאיתנו?

<בתיה כהנא דרור: אתה נוזף באנשים לא נכונים.

<אברהם גפן: אני לא יודע מי את.

<אברהם גפן: את אומרת שאת נציגת ציבור.

<בתיה כהנא דרור: זה לא משנה אני - - -

ניסן סלומינסקי: לא, לא.

ניסן סלומינסקי: בתיה.

ניסן סלומינסקי: בתיה.

ניסן סלומינסקי: בתיה.

<בתיה כהנא דרור: - - -

<אברהם גפן: אני לא מפריע לך - - -

ניסן סלומינסקי: אבי ובתיה, בבקשה.

<בתיה כהנא דרור: מראים לך נתונים - - -

<אברהם גפן: לא מראים שום נתונים.

<אברהם גפן: אמרתי שמספר הבקשות הוא הרבה יותר גדול.

ניסן סלומינסקי: אבי, אני ביקשתי.

ניסן סלומינסקי: די, זהו.

<אברהם גפן: אני אומר לך שהעבודה רק גדלה לנו.

ניסן סלומינסקי: אבי, אני ביקשתי.

ניסן סלומינסקי: סיימת.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: עינת.

ניסן סלומינסקי: רק תגידי מי את.

<עינת קליין: אני כבר חברה יותר משנה, נתתי נייר עמדה לשרת המשפטים עוד בטרם כניסת החוק.

<עינת קליין: אני נמצאת פה בהתנדבות כבר יותר משנה, אני בעלת מרכז פרטי ומתנדבת בויצ"ו, יש לי גם כובע של עורכת דין.

ניסן סלומינסקי: לא קורות חיים, רציתי רק לשאול אם את מייצגת איזה גוף, כי יש כאן הרבה שמייצגים.

<עינת קליין: לא.

<עינת קליין: בכלל לא.

<עינת קליין: לשם שינוי אני עושה את זה למען הקהילה.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז.

ניסן סלומינסקי: בכבוד.

<עינת קליין: קודם כול, אני מברכת על החוק.

<עינת קליין: אני לא חושבת שרוב עורכי הדין, ואני ביניהם, כעורכת דין בענייני משפחה, מתנגדים.

<עינת קליין: אני מכירה גם את חנה וגם את יהודית, התמחיתי אצל השופט גייפמן, שהיה בין מקימי בית המשפט לענייני משפחה.

<עינת קליין: כמו בכל דבר הדעות חלוקות לגבי החוק גם בקרב עורכי הדין ולא רוב עורכי הדין נגד החוק.

<עינת קליין: קודם כול, בסך-הכול החוק צולח וכן מצליח.

<עינת קליין: אנחנו גם מרגישים את זה בשטח.

<עינת קליין: דווקא בשטח כן מרגישים בהצלחה, בתיקים שנסגרים בהסכם, בהתנהלות שמשתפרת לעומת הרגע הראשון.

<עינת קליין: לגבי סעדים זמניים, שדיברנו עליהם בתקנות – כן, אם יש מישהו שצריך סעד דחוף, תמיד ניתן לפנות לבית המשפט, בין אם מדובר בבקשה לסעד דחוף בעניין קטין, אם זה דרכון, אם זה הסדרי ראייה ושהייה או לינה, בוודאי ובוודאי, לא צריך לפתוח בהליך דרסטי כהליך של צו הגנה כדי לזכות בתשומת הלב או בדלת כניסה לבית המשפט.

<עינת קליין: רציתי להעלות כמה דברים דווקא מתוך הישיבה העקרונית למהות של הישיבה היום.

<עינת קליין: דבר אחד, לא דווח לגבי רשימת המגשרים מבחינת ענייני משפחה מה קורה מבחינת יחידת הסיוע, שזה דבר מעניין.

<עינת קליין: הנושא השני, אם כבודו זוכר, זה הנושא של האגרה מול ההסכמים שנעשים באופן פרטי, ואז צריכים לשלם אגרה של 475 שקלים אל מול אגרת בית משפט של 100 שקלים, כאשר זוג בא, "מטריד" את המערכת ומגיע להסכם ולא צריך להוסיף מאומה.

<עינת קליין: אז משרד האוצר בזמנו לא השיב על זה.

<עינת קליין: לא רצינו לגרום לאי-כניסתו של החוק, ולכן ההצבעה היתה חיובית, אבל הבטיחו לתת תשובה בעניין.

<עינת קליין: הנקודה הכי אקוטית שקיבלתי מהשטח, ואני רוצה דווקא להפנות ליעקב, זה הנושא שיש בעיה בעניין של מהות הבקשה.

<עינת קליין: זאת אומרת, הבקשה עצמה היא בקשה של שורה אחת, והיה בזה היגיון רב כדי לא להעצים את הסכסוך, אלא דווקא להוריד את המתח.

<עינת קליין: הבעיה היא מהשטח מבחינת עורכי הדין וגם מבחינת המתדיינים, שכאשר הם מקבלים בקשה, הם לא יודעים מה מהות הבקשה.

<עינת קליין: אני עכשיו נכנסת ליחידת הסיוע ואין לי מושג מה רוצים לתבוע, מה רוצים לבקש, מה המטרה של בואי לשבת וליישב את הסכסוך.

<עינת קליין: זה דבר אקוטי, שפוגע פגיעה קשה מאוד מאוד באזרחים, שמזמנים אותם לפגישה שאין להם מושג מה מהותה, מבלי כמובן לפגוע בסמכויות, ואני לא נכנסת למרוץ סמכויות וכל הדברים.

<עינת קליין: יש צורך אקוטי לתקן את זה, כמו התיקונים המבורכים שנעשו במהלך השנה הזאת.

<עינת קליין: נקודה אחרונה זו הנקודה של יחידת הסיוע, שאמורה להיות חדר המיון של בית המשפט.

<עינת קליין: בענייני משפחה בתל אביב, שזה המחוז הכי גדול בארץ – כן רוצים לשים אותו בצד או לא – יחידת הסיוע יושבת ברמת גן, ואומנם תל אביב ורמת גן זה לא מרחק גדול, אבל עדיין יש בזה בעייתיות גדולה מאוד מאוד.

<עינת קליין: משרד האוצר, הוא ציין בפעם הראשונה שיעשו איזה פתרון בעוד חמש שנים של שיפוץ של בית המשפט בתל אביב - - -

<אלכס פלוטנו: בתוך חמש שנים.

<עינת קליין: זו אפשרות לפתרון ונשמח לשמוע פתרונות נוספים, כי זה באמת אקוטי מאוד, הקשר בין יחידת הסיוע לבין בית המשפט הוא קשר שהוא - - -

ניסן סלומינסקי: דיברנו על זה והם עושים מאמצים.

<עינת קליין: לא שמעתי את הפתרונות הנוספים.

ניסן סלומינסקי: כשיהיו לו הוא יגיד.

<עינת קליין: אני מניחה שיש.

<עינת קליין: הוא אמר שיש מספר, אז נשמח גם לדעת - -

ניסן סלומינסקי: לא נעשה את זה.

<עינת קליין: - - כי יש בזה טרטור גדול מאוד מאוד, שיכול גם לסכל את החוק.

<עינת קליין: המטרה שלנו היא לייעל ולנסות לקדם את החוק.

<עינת קליין: הדברים האלה בסופו של דבר שמים מקלות בגלגלים.

ניסן סלומינסקי: תודה לך.

ניסן סלומינסקי: אני מתנצל שהזמן רץ וב-11:30 אנחנו צריכים לסיים.

ניסן סלומינסקי: אני אתן עוד ללירון אשל, המועצה לשלום הילד.

ניסן סלומינסקי: עכשיו כל אחד שידבר שיעשה את זה קצר, קצר, קצר.

ניסן סלומינסקי: תודה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: ממש בקצרה אני רוצה להתחבר לדברים שחברת הכנסת לביא סיכמה, שטובת הילד צריכה לעמוד במרכז.

ניסן סלומינסקי: לאחרונה אנחנו לוקחים חלק בדיונים של חזקת הגיל הרך, ודיון שהיה לפני שבועיים בנושא ניכור הורי ובדיון של היום, באיזה שיח של מבוגרים שמדברים על הילד ולא מספיק את הילד.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לשים דגש על נקודה שעלתה בצורה מהותית בדיון המעקב האחרון, וזה שמיעת ילדים.

ניסן סלומינסקי: עלתה שאלה עד כמה יחידות הסיוע עושות שימוש בסמכותן ושומעות ילדים.

ניסן סלומינסקי: אז ניתנו תשובות די אמורפיות, וכן נאמר שיועבר נוהל מסודר לעובדי היחידות כדי להסדיר מתי ישמעו ואיך ישמעו, להסדיר את זה בצורה ברורה יותר.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נשמח לשמוע אם היתה התקדמות בנושא הזה, ואולי הסיוע המשפטי גם יודע להגיד משהו על המפגש שלהם בשטח בנוגע לשמיעת ילדים, כי זו נקודה מהותית.

ניסן סלומינסקי: אנחנו גם יודעים מהשטח, שלמרות שהורים הרבה פעמים יודעים מה הילדים רוצים, מה הם מרגישים ומה טובתם, הרבה פעמים הרצון של הילד או הצורך שישמעו אותו הוא צורך קריטי גם ליישוב הסכסוך בדרך המיטבית עבור הילד.

ניסן סלומינסקי: דנה.

ניסן סלומינסקי: קצר-קצר.

<דנה דרזנין: בחוק נכלל הליך הגירושים בשיתוף פעולה, ואנחנו מרגישים בלהתגרש בשלום שלא מופנים בכלל תיקים בגירושים לשיתוף פעולה, ואנחנו עמותה גדולה בתחום הזה.

<דנה דרזנין: דבר שני, לפעמים תיקים באים ומופנים למחלקות לטיפול משפחתי, האזוריות.

<דנה דרזנין: זה בחיוב.

<דנה דרזנין: אנשים לא יודעים שזה בחיוב, ואז הם כבר לא חוזרים להליך ליישוב סכסוך.

<דנה דרזנין: הקשר עם הטיפול המשפחתי במחלוקת בעייתי מאוד.

<דנה דרזנין: עניין ההקפאה – ברגע שמפנים לגירושים בשיתוף פעולה, או לגישור, או לטיפול, יש בעיה בעניין שלא מקפיאים כמו שצריך, כי לפעמים צריך קצת יותר זמן.

<דנה דרזנין: זה משהו שאנחנו שמים לב אליו.

<דנה דרזנין: כעורכת דין למשפחה אני לא חושבת שהחוק לא טוב, הוא חוק טוב מאוד בעינינו.

<דנה דרזנין: אנחנו מרגישים שיפור גם במשפחות.

<דנה דרזנין: יש עניין טכני קטן, למשל שלא כותבים שעות שפותחים את הסכסוכים.

<דנה דרזנין: חשוב ולהקפיד בעניין של המרוץ.

ניסן סלומינסקי: אנחנו ממש לקראת סיום.

ניסן סלומינסקי: מיכל, את תרצי?

ניסן סלומינסקי: קצר.

ניסן סלומינסקי: ינסה כל אחד בחצי דקה.

<מיכל פיין: בסדר גמור.

<מיכל פיין: מהקולות הנכבדים ששמענו פה היום יש בלבול לגבי מטרת החוק.

<מיכל פיין: המטרה היא שאנשים יקבלו פרספקטיבה לדרך אחרת ליישוב הסכסוך במקום בהתדיינות משפטית.

<מיכל פיין: יחידות הסיוע לא נועדו להוציא אנשים עם הסכם של יישוב הסכסוך.

<מיכל פיין: צריך להפריד.

<מיכל פיין: החוק יצר הליך מקדמי לפני ההליך המשפטי, כדי שאנשים משם יעברו הלאה, החוצה, לא יחזרו לבית המשפט.

<מיכל פיין: הציפייה שיחידות הסיוע יוציאו מוצרים של הסכמים ויישבו את הסכסוך עצמו, היא ציפייה לא ריאלית ולא הולמת את המטרת החוק.

<מיכל פיין: לעניין ההצהרות שחברי דיבר עליהן קודם, עו"ד אבי גפן, אני חושבת, אם יש אירועים, אני מבקשת להעביר אותם לוועדת ההיגוי לטיפול, כי מהנתונים שיש לנו המצב שונה.

<מיכל פיין: - - - לגבי הפגיעה או אי-הפגיעה בזכות הפנייה לערכאות.

<מיכל פיין: תודה.

ניסן סלומינסקי: אודליה.

ניסן סלומינסקי: חצי דקה.

<אודליה חן: אני שומעת פה את עורכי הדין, שמגיעים לדיונים ומנסים להשמיע קול פרטני במקום להגיע אלינו, ללשכת עורכי הדין.

<אודליה חן: שוב, כפי שאמרתי קודם, פורום משפחה מדי רבעון יוצא בקול קורא ומאגד את כל הפניות ואתן אנחנו עולים לוועדת ההיגוי.

<אודליה חן: אני חושבת שבהערות, או הכשלים, או הבעיות, שנובעים כתוצאה מהחוק, יהיה נכון יותר לבוא ללשכה ולפורום מאשר לבוא באופן פרטני כדי לקבל משקל.

<רננה גן: אני גם עוסקת בדיני משפחה ואני מנהלת את חטיבת מגשרי המשפחה בארגון המגשרים.

<רננה גן: בכובע השני שלי אני מנחה את הקליניקה לדיני משפחה בפקולטה למשפטים של המכללה למינהל.

<רננה גן: כל הפניות שאנחנו עשינו כדי לעשות מחקרים איכותניים לגבי החוק, לגבי הפנייה בהסדרי יישוב סכסוך, לא נענו על-ידי הנהלת בתי המשפט, וחבל, כי אנחנו מקור למחקר אמיתי לגבי מה החוק הזה יכול לעשות.

<רננה גן: אם הוועדה תוכל לעזור לנו בזה, הייתי רוצה לקדם את המחקר.

ניסן סלומינסקי: כבר עזרתי לך.

ניסן סלומינסקי: יעקב פרידברג ייצור אתך קשר.

<לירון אשל: אדוני, בהקשר הזה של מעקב, אם אפשר לעקוב אחרי שמיעת ילדים.

<לירון אשל: האם יש מעקב אחרי הנושא הזה?

<רננה גן: אני מוכנה לעזור גם בזה.

ניסן סלומינסקי: כבר עברנו את הזמן.

ניסן סלומינסקי: יש לנו את חוק הלאום, שבו גם צריך למצוא את הדרך ליישוב הסכסוך, אבל זה מסוג שונה.

ניסן סלומינסקי: אני מוכרח לעצור.

ניסן סלומינסקי: שוב, אני מודה לכולם, נמסרו לנו אינפורמציות מצוינות.

ניסן סלומינסקי: אני מודה לכולם.

ניסן סלומינסקי: מי שעדיין לא הספיק, תהיה לנו ההזדמנות.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה, יישר כוח, תמשיכו הלאה לעשות כמה שאפשר שלום בית או להנמיך להבות.

ניסן סלומינסקי: תודה.