הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 154, 2017-06-12 11:00

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אני, ברשותכם, מתכבדת לפתוח את דיון הוועדה בנושא פגיעת ילדים מנפלי תחמושת בנגב.

יפעת שאשא ביטון: בעצם דיונים מהירים שביקשו חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, זה שם חדש - - -

ג'מעה אזברגה: כן, זה אני.

יפעת שאשא ביטון: ברוך הבא, נכון.

יפעת שאשא ביטון: ייקח לי קצת זמן, עד שלמדתי את כולם, אז מחילה.

ג'מעה אזברגה: גם לי ייקח.

יפעת שאשא ביטון: אז תגיד אתה את השם, נראה לי שיהיה יותר פשוט.

יפעת שאשא ביטון: אזברגה ג'מעה?

ג'מעה אזברגה: כן.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, וחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך לפתוח את הדיון, להציג את הנושא ומשם אנחנו נתקדם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

ג'מעה אזברגה: בוקר טוב לכולם, זה כבר צהריים.

ג'מעה אזברגה: קודם כל אני רוצה להודות לכל באי הוועדה ורוצה להודות לחברת הכנסת יושבת ראש הוועדה, הגב' יפעת שאשא ביטון, על הדיון המהיר.

ג'מעה אזברגה: אני מדבר על נושא שהוא מאוד חשוב, בעקבות שני הילדים שקיפחו את חייהם ב-24 באפריל, הילד מוחמד בן 10 ועומר בן 6, בכפר זרנוג.

ג'מעה אזברגה: הנושא הזה, אפילו בחקירה של המשטרה אין מסקנות.

ג'מעה אזברגה: אנחנו מדברים על היפגעות, נגיד במחוז הנגב, של 99 ילדים שנפגעו מתאונות בלתי מכוונות, כשאחת מהצורות שלהם זה חומרי הנפץ שנשארים בפזורה, 69 ילדים בדואים, שזה נתון מזעזע, ואני חושב שזה מחייב את כולנו לדון בנושא.

ג'מעה אזברגה: העניין של ההיפגעות בלתי מכוונת או נפץ, הוא לא מבדיל בין דת, לאום או גזע, העניין מאוד חשוב לנו, ומעבודתי, שהייתי מנהל בקופת חולים מכבי במשך הרבה שנים, עסקנו הרבה בעניין של קידום בריאות, אם זה בבית ספר, והעניין של היפגעות בכלל, גם בבתים.

ג'מעה אזברגה: עשינו הרבה קידום בריאות בנדון ואני עדיין חושב שהיד נטויה וצריך לעשות המון.

ג'מעה אזברגה: השאלות שאנחנו צריכים לפתוח בהם דיון, במיוחד בנושא של תחמושת, שאפשר אולי למנוע הרבה תאונות.

יפעת שאשא ביטון: שהפלסטינים יירו פחות.

ג'מעה אזברגה: תשמעי, אני חושב שכן, אני לא יודע, מישהו בדק ברשות הפלסטינית?

יפעת שאשא ביטון: תיכף אנחנו נשאל גם מה המקור.

ג'מעה אזברגה: תחמושת אפשר למנוע.

ג'מעה אזברגה: אם מנווטים בכפרים הבלתי מוכרים, הצבא, האם ננקטים אמצעי זהירות בעניין הזה?

ג'מעה אזברגה: האם יש תקציבים מספיקים בעניין הזה בכל מיני דברים, לא רק קידום בריאות, גם מגרשי חניה לרכבים, אפילו בכפרים המוכרים יש בעיה.

ג'מעה אזברגה: אם אתה לוקח לדוגמה נסיעה לאחור, הרוב המכריע של היפגעות ילדים נמצא במגזר הבדואי, כי יש גם בעיה של תשתיות.

יפעת שאשא ביטון: המבנה של הבית והחצר.

ג'מעה אזברגה: והתשתיות גם.

ג'מעה אזברגה: יש הרבה בעיה בתשתיות.

ג'מעה אזברגה: משאיות שחונות בתוך שכונות המגורים, שזה קיים רק במגזר הבדואי.

ג'מעה אזברגה: כלים כבדים אותו דבר.

ג'מעה אזברגה: הדרכת עובדי עירייה, אני לא יודע כמה עושים בנושא הזה, אם בכלל.

ג'מעה אזברגה: זה מחייב לקחת את העניין הזה בחשבון.

ג'מעה אזברגה: בתכניות של התחבורה למשל בכפרים הקיימים, האם העניין הזה נלקח בחשבון, מהנדס העיר או המהנדס של התחבורה?

ג'מעה אזברגה: האכיפה, אם תיקח את העניין של הנפץ והזיקוקים שמוכרים בכפרים, אני לא ראיתי בהרצליה שמוכרים זיקוקים.

ג'מעה אזברגה: אנחנו עכשיו מתקרבים לחג הרמדאן והרבה ילדים נפגעים ומגיעים לבית החולים.

ג'מעה אזברגה: אם אתה לוקח את אחוז השריפות במחלקות, למשל בבית חולים סורוקה, 60% מהילדים שנפגעים בשריפות, ממים חמים שנשפכים ושימוש באמצעי חימום כמו אש וגחלים, 60% מהילדים הם ילדים בדואים, כשאחוזם באוכלוסייה בנגב הוא 32%.

ג'מעה אזברגה: משאבים, כמה משאבים הושקעו לעניין הזה ביישובים?

ג'מעה אזברגה: אלה השאלות.

ג'מעה אזברגה: המטרה של הדיון שלנו להגיע למצב שיהיו פחות אנשים או פחות ילדים שייפגעו מהדברים האלה.

ג'מעה אזברגה: אם אנחנו לוקחים את המקרה האחרון, המצער, שקרה בכפר זרנוג, כמה נוקטים באמצעי זהירות?

ג'מעה אזברגה: ניקח למשל את עניין השילוט של - - -

יפעת שאשא ביטון: שטחי האש?

ג'מעה אזברגה: כן.

ג'מעה אזברגה: שילוט של שטחי אש, שילוט בערבית לא קיים, באנגלית כן ובעברית כן.

ג'מעה אזברגה: ילד שהוא בן 10 לא יכול לקרוא בעברית ובאנגלית.

ג'מעה אזברגה: עוד שאלות חשובות.

ג'מעה אזברגה: האם נפסקו הניווטים בתוך אזורים מאוכלסים או לא?

ג'מעה אזברגה: זו שאלה מאוד חשובה ואני חושב שצריך אולי לדון בה היום.

ג'מעה אזברגה: אנחנו מדברים על הרחבת פעילות, למשל בבתי ספר, האם משרד החינוך עושה את זה או לא עושה את זה וכמה עושה את זה.

ג'מעה אזברגה: אלה שאלות חשובות ואני מקווה שהדיון יהיה פורה על מנת לצאת במסקנות טובות.

ג'מעה אזברגה: זה מה שרציתי להגיד בשלב הזה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת ג'מעה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו במסגרת דיוני הוועדה עסקנו הרבה מאוד בסוגיה של בטיחות ילדים ומניעה של היפגעות בלתי מכוונות או תאונות בקרב ילדים ואכן נדרשנו גם לסוגיה של הילדים הבדואים בדרום ובכלל של הפילוחים השונים של החברות, גם היהודית וגם הערבית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שלכל אחד יש מאפייני היפגעות ייחודיים ואנחנו בהחלט מטפלים ומפנים את תשומת הלב לשם.

יפעת שאשא ביטון: כאן אנחנו היום נדרשים לסוגיה של פגיעה מנפל של פגז ואני כן הייתי רוצה להפנות למשרד הביטחון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שיש אזורים בארץ שהם גם שטחי אימונים וגם שטחים שסופגים נפילות מהשכנים שלנו, שמאותתים לנו מדי פעם על קיומם, זאת אומרת אלה אזורים שבהחלט דורשים איזה שהיא תשומת לב מיוחדת, במיוחד שאנחנו יודעים שמדובר באזורים שילדים מסתובבים באופן חופשי, נדרשת יותר השגחה.

יפעת שאשא ביטון: איפה האחריות שלנו לגבי אותם נפלים?

יפעת שאשא ביטון: מי רוצה להתייחס ממשרד הביטחון?

<עודד בר מעוז: אני אתייחס, ברשותך.

<עודד בר מעוז: שמי עודד, אני ראש מחלקת בטיחות של זרוע היבשה.

<עודד בר מעוז: קודם כל הנושא עצמו של הבטיחות מנפלים הוא סוגיה ששותפים בה אזרחים וחיילים, בעיקר מי שנמצא בתוך השטח זה חיילים שהולכים לחזור שוב ושוב ולכן בהחלט עוסקים בסוגיה בהחלט בצורה רצינית.

<עודד בר מעוז: הפעולות שאנחנו עושים, כל שטח אש יש יחידה שחתומה עליו ויש לצה"ל מסגרת של פקודות, נהלים כתובים, ממש הוראות בטיחות לאיך מנהלים שטח כזה שהוא שטח אש.

<עודד בר מעוז: ההוראה לכל יחידה, ויש עליה מעקב, היא שאחרי כל תרגיל ולפני כל תרגיל סורקים את השטח.

<עודד בר מעוז: ברור למה עושים לפני, כי אנחנו עולים על אותם יעדים שוב, החיילים עצמם יכולים להיפגע מהנפלים, ואחרי התרגיל, כנ"ל, עושים סריקה של השטח.

<עודד בר מעוז: בצורה נוספת כל שלושה חודשים יש מעקב ובקרה, סריקה של שטחי האש.

<עודד בר מעוז: סריקה של שטחי האש, צריך להגיד, מאחר שהשטחים ענקיים, נעשית בצירי התנועה, נעשית על היעדים שעליהם אנחנו מתאמנים ובשטחי ריכוז של צה"ל.

<עודד בר מעוז: על הדבר הזה ספציפית יש מעקב ובקרה של גוף מיוחד שכל שלושה חודשים מתועד, חתום, אני ראיתי תיעוד של 17 שנה אחורה, ממש, כל שלושה חודשים של כל השטחים בכלל ושל הנגב בפרט, גם בחנתי אותם.

<עודד בר מעוז: מעבר לזה כל נפל שמזוהה, כמובן שהוא מדווח, הוא מסולק בצורה של פיצוץ או צורה אחרת, כמובן שהדבר הזה לא יירד מהדיווחים עד שלא ידוע שהוא פוצץ וסולק.

<עודד בר מעוז: מעבר לדבר הזה, זרוע היבשה, צה"ל מקדיש ומשקיע לא מעט משאבים בכמה דברים.

<עודד בר מעוז: האחד זה כמובן בשילוט, כל השטחים עצמם משולטים בצירי הכניסה שלהם, אם זה על ידי שלטים ואם זה על ידי בטונדות.

<עודד בר מעוז: מאז הגניבות, בחלק מהמקומות יש גניבות ולכן עברו לשימוש בבטונדות בצירי הכניסה.

יפעת שאשא ביטון: שהם אמורים להוות מחסום, למנוע כניסה?

<עודד בר מעוז: הם אמורים להוות שילוט ויזואלי בצירי הכניסה, להזהיר את האנשים, כשמדובר בכוחותינו, דרך מטיילים בסופי שבוע, חגים, חגי ישראל, חגים בכלל, וכמובן לכל מי שנקרה למקום ושלא יודע בטעות שהוא נכנס לשטח אש.

יפעת שאשא ביטון: מה לגבי השפה שבה משלטים?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו שומעים שהשפה הערבית נעדרת מהשלט.

<עודד בר מעוז: יוכלו להתייחס פה, אני יודע שזה בשלוש שפות, כולל השפה הערבית.

<עודד בר מעוז: אפשר להציג את זה פה.

ג'מעה אזברגה: לא נכון.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו מיד נבדוק.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע ואנחנו נתייחס.

<עודד בר מעוז: אפשר לראות אחרי זה איפה הפער ספציפית, אבל בוודאות אלה ההוראות שלנו ואפשר להראות פה גם תמונות.

<עודד בר מעוז: ואגב, אם נגלה שיש איזה שהוא מקום שיש בו פער אפשר לשפר את זה בשניות, זה ממש לא בעיה.

<עודד בר מעוז: אבל אין כזה פער, להבנתי, גם אם הוא פער נקודתי.

<עודד בר מעוז: מעבר לזה כמובן שמשקיעים גם כסף ביחידות הפיקוח, כגון הסיירת הירוקה שעוזרת באכיפה של, בין השאר, כניסה לשטח, לזהות אנשים, בין אם במזיד ובין אם בשוגג.

<עודד בר מעוז: מעבר לזה באמצעי התקשורת, אנחנו - - -

טלב אבו עראר: אז אולי הנפל הזה ירד משמים?

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלב אבו עראר: לא, איך שהוא מתאר, ירד משמים.

יפעת שאשא ביטון: אתה תוכל להתייחס.

יפעת שאשא ביטון: אגב, הוא הגיע דרך השמים, בסוף הוא עף משם.

טלב אבו עראר: הצגות, תשמעי, תיאורטית הכול טוב ויפה, אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אבו עראר, אנחנו רוצים ללמוד מהדיון ולהסיק ממנו - - -

טלב אבו עראר: תשאלי אותו גם.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני רוצה קודם כל לשמוע אותו, אני רוצה לשמוע.

יפעת שאשא ביטון: כמו שלא הפרעתי כאן, אני רוצה לשמוע עד הסוף וכל התייחסות שתהיה, גם אתם תוכלו להתייחס.

טלב אבו עראר: גם כשיש דברים שהם לא הגיוניים?

יפעת שאשא ביטון: ואגב, כן, הוא מגיע גם מהשמים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<עודד בר מעוז: מעבר לזה, אני אומר, בהתאם למועדים ספציפיים, אם זה חופשות ואם זה חגים מתבצע פרסום גם בדובר צה"ל, גם למועצות וגם ברדיו, כל זה במטרה לצמצם.

<עודד בר מעוז: איפה עדיין יכולים להיות, גם לשאלה, מאיפה עדיין מגיע פגז, או איזה שהיא תחמושת?

<עודד בר מעוז: קודם כל תחמושת ישנה של לפני זה ואנחנו מגלים גם הרבה פעמים, בי"ת, הרבה פעמים יש גם התחפרות בשטח, שלא מזהים נפלים ולכן יכול להיות שעדיין יהיו בשטח ולכן הוא שטח מסוכן שאסור בכניסה.

<עודד בר מעוז: הדבר השלישי, יכול להיות שזה מישהו שנפל לו, תחמושת שנפלה עכשיו מאיזה שהיא סיבה, גם בזה יש מנגנונים בצבא.

<עודד בר מעוז: אתם יודעים, אי אפשר לאבד תחמושת, פצצה, בצבא, מבלי שאתה עכשיו נדרש לעשות תחקיר, או בציר מצ"ח, משטרה צבאית, או בציר שהפרקליטות מורה על משהו כמו קצין בודק.

<עודד בר מעוז: אי אפשר להעלים תחמושת, על כל דבר כזה מתבצע תחקיר כדי לאתר אותו.

<עודד בר מעוז: לרוב, דרך אגב, כשמישהו מאבד, או הרבה מקרים, אני לא יכול להגיד לרוב, שנופלת תחמושת ומגלים בבסיס כשעושים מסדר וכשמגלים שנפלה תחמושת, הרבה פעמים כשמגיעים חזרה לפעמים מוצאים שהתחמושת כבר לא נמצאת, היא נלקחת, דברים שיכולים כמובן לקרות.

<עודד בר מעוז: צריך להגיד שבהרבה מקומות חיילי צה"ל מנווטים, לא רק בנגב, גם ביישובים, אפילו בתל אביב יש לנו אימונים כאלה ואחרים, מקומות כמו אופקים, באר שבע, חדרה, זאת אומרת עושים ניווטים שהם אורבניים - - -

טלב אבו עראר: שטח מאוכלס?

טלב אבו עראר: אתה עושה אימונים בשטח מאוכלס?

<עודד בר מעוז: ניווטים בשטח מאוכלס לחלוטין, התשובה היא - - -

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת אם יש סריקות בשטח מאוכלס.

יפעת שאשא ביטון: רציתי לתת לך לסיים לדבר, אבל אתם מתארים שטח אש שאנחנו יודעים שהוא מסוכן.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שהסיפור הטרגי של הילדים עדיין נמצא בתחקיר, אבל הם לא התרחקו עד כדי שטח אש, השאלה אם אנחנו גם סורקים את השטחים בסביבות מגורים, במיוחד באזורים שהם מועדים.

<עודד בר מעוז: אנחנו סורקים את השטחים שבהם מתאמנים, שטחי אש, איפה שאמורים לבצע ירי של תחמושת, אנחנו לא הולכים לשטחים מאוכלסים, לא הולכים עם תחמושת כזאת, שמציינים אותה, תחמושת נפיצה.

<עודד בר מעוז: החיילים הולכים אך ורק עם הדברים הבסיסיים של נשק ותחמושת של מחסניות, אין לנו שם אימונים עם תחמושת.

<עודד בר מעוז: התחמושת עצמה גם לנו יכולה להיעלם, גם לנו היא גנִיבה ולכן משתמשים בה רק בשטחי האש.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אם יש זליגה?

יפעת שאשא ביטון: יש פה דוגמה, בעצם, של נפל שנמצא בסמוך לאזור מגורים.

<עודד בר מעוז: קודם כל אנחנו לא יודעים לבוא ולהגיד, כמו שנאמר פה, עדיין אין את הדוח הסופי של משטרת ישראל ואנחנו לא יודעים להגיד אל"ף, איזה סוג תחמושת זה, בי"ת, אם הייתה זליגה או שהיא הובאה, יכול להיות שזה לא על ידי הילדים, יכול להיות שזה על ידי מישהו שאסף משהו אחר.

<עודד בר מעוז: זה קורה גם במערומים של ברזל או משהו כזה, שמביאים אותו ויש בפנים גם תחמושת.

<עודד בר מעוז: אנחנו לא יודעים להגיד.

<עודד בר מעוז: ככלל לא צריכה להיות זליגה למקום המגורים.

<עודד בר מעוז: אין ספק שצריך להעלות את המודעות של כולם לסיפור של תחמושת.

<עודד בר מעוז: בהחלט, כחלק מהפעולות שאנחנו עושים אותן אצלנו, לעודד פעילות שהיא להעלות את רמת ההסברה והמודעות.

טלב אבו עראר: מודעות, גם בצבא להעלות את זה, שלא יתאמנו בקרבת שטח מאוכלס.

<עודד בר מעוז: קודם כל בצבא.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו רשות הדיבור שלך, הוא יסיים ואתה תוכל לדבר.

<עודד בר מעוז: תודה.

<עודד בר מעוז: אני אגיד שלחלוטין אנחנו נמשיך קודם כל בצבא להעלות את המודעות, אני גם אחראי על תחום התודעה של הבטיחות וחיילים עוברים הסברות בנושא נפל והמשמעות שלו.

<עודד בר מעוז: אמרתי, קודם כל חיילים נפגעים כתוצאה מהנפלים, דבר ראשון.

<עודד בר מעוז: הפוטנציאל כמובן הוא פוטנציאל יותר גבוה לחיילים בגלל ממש הסתובבות באזור עצמו ולכן ברור שזה אינטרס משותף.

<עודד בר מעוז: אנחנו נמשיך להעלות גם את הסריקה, גם את הפקודות, גם את האכיפה, גם את המודעות ועדיין הסברה הסברה הסברה, אין פתרון נוסף מעבר לזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוד מעט נבדוק את סוגיית השפה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת טלב אבו עראר, אבל רגוע.

טלב אבו עראר: רגוע.

טלב אבו עראר: תודה, גברתי.

טלב אבו עראר: האמת, למי שלא יודע, מיליונים של דונם של קרקע בנגב הופקעו לצרכים צבאיים, אימונים, שטח אש, ואפילו לאחרונה גם המִנהלת, שנציגה יושב כאן, שמים שם צווים או מודיעים לציבור שם, שאפילו שטח מאוכלס הוא שטח אש, קורים דברים כאלה, ולכן זה מה שנותן לצבא, לצה"ל, להתאמן שם.

טלב אבו עראר: שני הילדים שאיבדו את חייהם בכפר זרנוג, בשבט אבו קוידר, בכביש 25, שמחבר בין באר שבע לדימונה, איך הם נהרגו?

טלב אבו עראר: הם שיחקו מאחורי הבית, לא הרחק מהבית.

טלב אבו עראר: כמה מטרים, לא כמה קילומטרים.

טלב אבו עראר: הם מצאו את הנפל הזה, של מי זה?

טלב אבו עראר: לא שלי ולא של האזרחים, אלא של הצבא.

טלב אבו עראר: מבדיקה ראשונית של המשטרה, שאני פגשתי שם, הם אמרו שזה נפל צבאי, אמצעי לחימה צבאי.

טלב אבו עראר: ככה במשטרה אמרו.

טלב אבו עראר: ואתה, תיאורטית, אומר לי, 'שמע, הצבא נמנע מלהתאמן בקרבת מקום מאוכלס', אבל יש לך מספיק שטח להתאמן שם.

טלב אבו עראר: הפקעתם את כל האדמה של הבדואים שם כדי להתאמן שם, למה מתקרבים?

טלב אבו עראר: הרי יש כאן מטרה פוליטית, לא נגיד רשלנות, שלא נשלה את עצמנו, זו רשלנות מכוונת, זה אמצעי לחץ - - -

יפעת שאשא ביטון: למה אתה אומר ככה?

יפעת שאשא ביטון: גם בצפון ליד הבית שלי יש שטח אש ומתאמנים.

יפעת שאשא ביטון: מה, מישהו רוצה להפקיר אותי ואת הילדים שלי?

טלב אבו עראר: מתאמנים, אבל לא משאירים שם נפלים.

יפעת שאשא ביטון: אבל בוא נדבר עניינית, כי עכשיו - - -

טלב אבו עראר: אבל שנייה אחת, שם לא מתים ילדים.

טלב אבו עראר: אני באמת מודה לאל שלא מתים ילדים, כי כואב לי על ילד, יהודי, ערבי, לא משנה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה את האמירה.

טלב אבו עראר: לא, שם מתאמנים, אבל לא משאירים כלום, עושים את כל הבדיקות הדרושות.

טלב אבו עראר: כאן לא, כאן לא.

<קריאה: שם זה אזור גבול, פה זה לא אזור גבול.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, יש ילדים שקיפחו גם בשטחים של מוקשים וגם ברמת הגולן, שאיבדו איברים.

יפעת שאשא ביטון: נו באמת.

טלב אבו עראר: בסדר, בואו לא נערבב את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא מוכנה שתהיה פה שום האשמה.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה לנהל כל דיון ענייני ואם מישהו צריך להדק את הביטחון כדי שהילדים לא יהיו חשופים - - -

טלב אבו עראר: גברתי, קודם כל אל תפריעי לי את.

טלב אבו עראר: זכותי לדבר מה שאני רוצה, לא מה שאת רוצה.

טלב אבו עראר: תשמעי גם דברים שבאמת לא - - - תהיי באמת - - -

יפעת שאשא ביטון: לא מוכנה לשמוע האשמות.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא עשה בכוונה כדי ששני ילדים בדואים ימותו.

טלב אבו עראר: גברתי, אלף פעם העלינו את זה ואין טיפול, אין מענה.

טלב אבו עראר: מי שלא עונה, מי שלא באמת דואג לחיים איכותיים לילד הבדואי, את יושבת ראש ועדה שהיא אחראית לזכויות הילד, איזה מין ועדה שלא תדאג לזכות הילד לחיות - - -

יפעת שאשא ביטון: בוודאי שאנחנו נדאג לזכות הילד, אבל אני לא אאשים, גם כשילד יהודי, חס חלילה, יקרה לו משהו, אני לא אבוא ואאשים אתכם.

טלב אבו עראר: תקראי את דוח 'בטרם', תראי כמה ילדים בדואים מתים בשנה.

<קריאה: מתאונות.

יפעת שאשא ביטון: מה זה קשור?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מטפלים בזה.

טלב אבו עראר: מה זה מטפלים בזה?

יפעת שאשא ביטון: כמה דיונים אנחנו מקיימים על זה.

טלב אבו עראר: איזה טיפול?

טלב אבו עראר: אין שם תשתיות, אין שם בתי ספר, אין גישה לבית, אין כלום.

טלב אבו עראר: ילד יוצא, אין מסגרות לחינוך בלתי פורמלי.

טלב אבו עראר: ילד יוצא מהבית חוזר מת, מה זאת אומרת?

טלב אבו עראר: ובצבא אומרים 'לא, אנחנו עושים כחוק', המִנהלת, 'כחוק'.

טלב אבו עראר: איזה מין חוק?

טלב אבו עראר: אין חוק שחל על ילדים שגרים ביישובים בכפרים הבלתי מוכרים, אין שם חינוך, אין כלום.

טלב אבו עראר: יש רק מתים שם, רק מתים.

טלב אבו עראר: וכל הזמן, הדבר מצער.

טלב אבו עראר: אני לא יודע, בתל אביב, או בקרית שמונה, שאת אומרת, שם מתאמנים ומשאירים שם אמל"ח צבאי?

טלב אבו עראר: משאירים שם?

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה להגיד שמשאירים בכוונה?

יפעת שאשא ביטון: לא, באמת עכשיו אני שואלת אותך.

טלב אבו עראר: גברתי, אני אומר את זה, אני אגיד לך למה, מראש העלינו את זה ואין טיפול.

<קריאה: יפעת.

<קריאה: בכל זאת.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל הוא לוקח את זה למקום אחר.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת טלב אבו עראר, אני רוצה רגע לומר משהו לגבי הסוגיות שהעלית.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור של בטיחות ילדים, במיוחד בחברה הבדואית, עלה ונידון כאן בוועדה מספר רב של פעמים, לא מספר פעמים, מספר רב של פעמים.

טלב אבו עראר: ואין שיפור.

טלב אבו עראר: אין שיפור.

יפעת שאשא ביטון: רגע.

יפעת שאשא ביטון: כולל התייחסות ייחודית, ואמרתי את זה גם בהתחלה, לפגיעות שהן ייחודיות בחברה הזו, מכל מיני סיבות.

יפעת שאשא ביטון: ואני מסכימה איתך שצריך לשפר שם את התשתיות ואני מסכימה איתך שצריכה להיות שם הדרכה והכוונה מסודרת ייעודית לאוכלוסייה הזו ואני מסכימה איתך שצריך לפתור את כל הסיפור של הסעות של תלמידים בתוך המערך החינוכי שם ואני מסכימה איתך בהרבה מאוד דברים.

יפעת שאשא ביטון: מסכימה איתך.

יפעת שאשא ביטון: בשביל זה אנחנו מתכנסים כאן כל הזמן כדי להזכיר אולי למי ששכח שאנחנו צריכים להיות שם ולתת מענה לילדים האלה.

יפעת שאשא ביטון: הכול אני מסכימה איתך.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך גם להתייחס, אני בכוונה מחדדת, אבל אנחנו נמצאים כאן בגלל סיפור טרגי של ילדים ששיחקו בנפל ומתו ואסור שזה יקרה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן כדי לבדוק עם כוחות הביטחון ועם כל מי שמעורב בדבר, כדי שאנחנו נראה איך אנחנו מונעים את האסון הבא.

יפעת שאשא ביטון: ואתה יודע מה?

יפעת שאשא ביטון: ואני אגיד את זה ואני אסתכן בזה שעכשיו כולכם תקפצו, הסיפור של מודעות והסברה נכון גם לגבי החברה שלכם, כי אנחנו צריכים לוודא שגם נפל שלא מגיע כתוצאה מזליגה או כתוצאה מאימון, שלא יגיע דרך זה, והיו פסיקות בנושא של אנשים - - - אגב, אני ילדת קטיושות, גם אנחנו הסתובבנו ואספנו שברים של קטיושה, בהרבה בתים בקרית שמונה אתה תמצא שברים של קטיושה, מחוסר מודעות.

יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שהיום לא הייתי עושה את זה.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו צריכים, במקום לכעוס אחד על השני, ואני מבינה את הכעס, אנחנו צריכים לראות איך אנחנו משלבים ידיים כדי למנוע את המוות הבא ולזה אני רוצה להתייחס.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

טלב אבו עראר: מילה אחת.

טלב אבו עראר: יש לצבא שם שטח ענק, הם יכולים להתאמן חופשי - - -

יפעת שאשא ביטון: מסכימה איתך, הם צריכים להתאמן רק שם.

טלב אבו עראר: אנחנו לא מפריעים לצבא כשהם מתאמנים שם, אבל כל הנפלים האלה שמגיעים נזרקים בקרבת הבתים.

טלב אבו עראר: אני לא אומר, יש רשלנות, אבל יש רשלנות לפעמים שלא מטפלים בה.

טלב אבו עראר: כל פעם - - -

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו כאן כדי לטפל בה.

טלב אבו עראר: אז תשמעי, מותר לי לחשוד שזה בכוונה.

טלב אבו עראר: באמת.

טלב אבו עראר: מותר לי לחשוב.

טלב אבו עראר: כשאני מעלה ואני מזהיר ואני כל הזמן אומר שיש כאן רשלנות ולא מפסיקים עם זה, מה זה אומר?

טלב אבו עראר: אז זה במתכוון או לא?

טלב אבו עראר: אז תתרחק מהבית שלי.

טלב אבו עראר: תתאמן חופשי, אבל אל תפריע לי בחיים.

טלב אבו עראר: אתה הורג את הילדים שלי.

טלב אבו עראר: זה מה שאני מבקש, לא להשאיר נפלים.

טלב אבו עראר: תשמעי, אני רוצה להקצין כאן בדוגמה אחת.

יפעת שאשא ביטון: לא, אל תקצין, תגיד משפט סיכום.

טלב אבו עראר: יש לנו כל יום אירועים, יש לנו כל יום אנשים, פיגועים, פה שם, מה עושה השוטר שרוצח או הורג או יורה באדם ומוודא - - -

יפעת שאשא ביטון: תסביר לי רגע רק איך זה קשור עכשיו לדיון?

טלב אבו עראר: מוודא שהוא נהרג.

טלב אבו עראר: אז תוודא שהנפל הזה שהוא - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יפעת שאשא ביטון: אני מאוד מצטערת, בוועדה לזכויות זה לא - - - אנחנו לא בקבוצת תמיכה, אנחנו מדברים לגופו של נושא, כי לי יש אינטרס לפתור את הסיפור הזה ואם אנחנו לא נתמקד בו אז אנחנו לא נפתור אותו גם היום.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, ואחר כך אנחנו - - - ממש בקצרה.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

מסעוד גנאים: בתחילה תודה על הדיון לחברי ג'מעה אזברגה, דיון מאוד חשוב.

מסעוד גנאים: לצערי הרב בפנינו מציאות מאוד עגומה של היפגעות ילדים, במיוחד בדרום, ילדים ערבים בדואים, שהסיכון שלהם למות ולהיפגע, לפי 'בטרם' - - -

יפעת שאשא ביטון: גבוה מאוד.

מסעוד גנאים: זה פי שבעה מילד יהודי באותו אזור, לא מדברים על המרכז או על מקומות אחרים.

<קריאה: בעיקר תאונות בבית.

זוהיר בהלול: פי שבעה זה נכון, אתה צדקת.

<קריאה: בעיקר בתאונות בבית.

מסעוד גנאים: כן, כל מיני, כל מיני היפגעויות.

מסעוד גנאים: המציאות הזו, אנחנו כולנו צריכים להירתם כדי באמת להציל את חיי הילדים שלנו, הילדים של כולנו.

מסעוד גנאים: בקשר לנפל ולתחמושת, צריך לעשות שני דברים.

מסעוד גנאים: הדבר הראשון זה שהצבא וצה"ל לא יתאמן בקרבת מקום שהוא מאוכלס.

מסעוד גנאים: הדבר השני, העניין של ההסברה.

מסעוד גנאים: כאשר אומרים הסברה אין בזה שאנחנו אומרים שאין עלינו גם אחריות כחברה הערבית.

מסעוד גנאים: לא, אנחנו גם אומרים שאנחנו צריכים להעלות את המודעות, את החינוך, לזה שהילד לא יתקרב למקום או לפצצה או לאיזה שארית שהיא עלולה לסכן את חייו, אבל גם על הצבא לוודא ולעשות הכול.

יפעת שאשא ביטון: חד משמעית.

מסעוד גנאים: הרי על הרשלנות של הצבא וצה"ל ידענו אפילו מבסיסי צה"ל, שכאשר הם עוזבים איזה בסיס בכמה מקומות והשאירו שם, אני לא יודע, איזה תחמושת ואיזה נשק.

זוהיר בהלול: אגב, גם האזור שאתה חי בו היה אזור - - -

מסעוד גנאים: באזור שלי, בסכנין, היה אזור שקרוי מספר 9, שם עשו אימונים ומבני העיר שלי מתו, לא יודע כמה צעירים וכמה ילדים שם, בגלל הפצצות, בגלל כל מיני דברים שהשאיר הצבא שם.

מסעוד גנאים: אני חושב שזו בעיה שאנחנו צריכים כולנו להתגייס כדי למנוע שילדים יקפחו את חייהם בגלל המקרים האלה.

יפעת שאשא ביטון: מסכימה לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה התייחסות ממשרד הביטחון, עודד, לגבי הנושא של השפה, לוודא שאנחנו סגורים הרמטית מהבחינה הזו ולוודא שבמקומות שאין שילוט בשפה הערבית, מן הסתם זה הכי נכון שדווקא שם יהיה שילוט בשפה הערבית.

יפעת שאשא ביטון: לצערנו הרב אין.

יפעת שאשא ביטון: מי יודע לתת את המענה?

<עודד בר מעוז: אני אבקש מאורי מהסיירת הירוקה, מאחר שהחבר'ה שלו שמים אותו בפועל, שמים אותו באופן אישי.

<עודד בר מעוז: אז אורי יתייחס לסוגיה הזו.

<אורי מלכה: קודם כל אני אתייחס בהיבט הזה לסוגיה של שטחי אש ושל חלק מהנפלים שנמצאים מחוץ לשטחי אש.

<אורי מלכה: זה או שאנשים אוספים אותם ושמים אותם במערומים, אבל אני אתייחס רגע לנושא של השילוט.

<אורי מלכה: השילוט כבר כמה שנים הוא שילוט ברור, גם בשפה העברית, גם באנגלית וגם בערבית במקומות מרכזיים, יש בטונדות, אנחנו כבר לא שמים בזנ"ט ושלט פח, שמים בטונדה גדולה ברורה, עם כיתוב בצורה מאוד ברורה, יש שבלונה מיוחדת שהפקחים שלנו, יחד עם נציגי הצבא, מגיעים למקום, צובעים את השבלונה ומחדשים את השילוט.

<אורי מלכה: דרך אגב, כל תקופה מסוימת אנחנו גם ממפים את זה.

<אורי מלכה: המיפוי הזה עובר למז"י, ליחידות של מז"י וברגע שיש בלאי או שילוט דהוי אנחנו מחדשים את זה.

<אורי מלכה: השילוט ברור בצורה - - -

יפעת שאשא ביטון: כולל בשפה הערבית?

<אורי מלכה: כולל בשפה הערבית, באחריות.

יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת, כדי שכולנו נהיה רגועים, שתיערך בדיקה שאכן בכל המקומות מופיע שילוט גם בשפה הערבית, באחריות מלאה.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם יודעים על מקום שבו אין שילוט בערבית אני ארצה לקבל את זה כדי שאנחנו נקודתית נוכל להצביע ולטפל בזה.

יפעת שאשא ביטון: יש לך משהו נוסף להוסיף, אורי?

יפעת שאשא ביטון: אתה רצית להתייחס לסוגיה נוספת.

<אורי מלכה: סוגיה נוספת, יש תקופות מסוימות שמחירי הברזל מאמירים ואוספים את כל מה שנמצא בשטחי האש, כולל תחמושת, וחלק מהמתכת שנאספת בשטח זה פגזים או נפלים ובסוף כשמגיעים עם זה למערום צמוד לבית מסוים, ונוכחנו לדעת בכמה מקרים, ברמת ציפורים ובאזור כלא באר שבע, שנמצא מדרום לבאר שבע, שהיו שם אירועים של התפוצצויות מחוץ לשטח האש כתוצאה ממערומי נפלים שהיו במקום.

יפעת שאשא ביטון: אבל איך אנחנו יכולים למנוע?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מכירים את התופעה וגם היו פסיקות לגביה, אבל איך אנחנו יכולים למנוע את זה?

יפעת שאשא ביטון: הרי אם יש ניקוי של השטח או סריקה של השטח לפני האימון וגם עושים את אותה סריקה אחרי האימון, אז על פניו לא אמורים להישאר שם נפלים.

<אורי מלכה: אנחנו מדברים על מיליוני דונמים.

<אורי מלכה: כמובן שירי מכוון למטרות מסוימות וזה האזור שפחות או יותר אמורים להיות הנפלים, כמו שעודד אמר, יש גם נפלים ישנים מאוד, עשרות שנים לאחור, וכנראה שחלק מהנפלים זה מה שאוספים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אורי.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

זוהיר בהלול: ידעתי שבאיזה שהוא שלב העניין הזה של ההאשמה, שחיצי ההאשמה יופנו אל הציבור הערבי, שזה יגיע, והנה זה הגיע.

זוהיר בהלול: זה הגיע מהאדון המלומד הזה שאומר שבגלל מחירי הברזל אז הילדים נכנסים במתכוון אל אזורי השטח, שטחי האש, כדי לאסוף את המערומים האלה והפגזים האלה כדי למכור אותם.

זוהיר בהלול: אז אנחנו אשמים.

זוהיר בהלול: אנחנו מתנצלים שאנחנו אשמים שאנחנו גורמים למוות של הילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: לא, זוהיר, זה גם חלק מהסינדרום.

יפעת שאשא ביטון: עזוב, אלה שמחפשים ברזל גם אוספים אותיות מקברים, לא עלינו.

יפעת שאשא ביטון: גם בזה אנחנו נתקלים.

יפעת שאשא ביטון: יש פה גם תופעה שצריך להילחם בה, אבל זה לא מוריד את האחריות גם ממי שצריכה להיות עליו האחריות.

זוהיר בהלול: במקום לומר שצריך למפות את השטחים האלה, לנקות את השטחים האלה, לבודד אותם, לגדר אותם, לשלט אותם בצורה יותר מסיבית, אז באים ומדברים על כך שאוספים אותם כדי לאגור יותר כסף במכירת ברזל.

זוהיר בהלול: אני חושב שהדיון הזה הוא מאוד חשוב, גם השאלה שלך עכשיו אליו הייתה מאוד חשובה, האם השטחים האלה לא היו אמורים להיות כבר מנוקים סוף סוף?

זוהיר בהלול: מה עושה הצבא?

זוהיר בהלול: האם זה בסדר עדיפות אצלו?

זוהיר בהלול: אני לא עושה הפרדה בין דם יהודי לדם ערבי, אבל באמת, אולי מכיוון שמדובר בדם ערבי אז זה לא עומד בסדר קדימות גבוהה של הצבא?

זוהיר בהלול: הוא לא שולח חיילים ומומחים כדי לנקות את השטחים האלה, כדי למנוע הרג - - -

יפעת שאשא ביטון: זוהיר, גם ילדים יהודים, לצערנו הרב, ראינו גם בשנתיים האחרונות, נפגעו.

זוהיר בהלול: חבר הכנסת מסעוד גנאים אמר לך, פי שבעה ילדים בדואים - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, פי שבעה בכלל, מהיפגעות בלתי מכוונת, וזה תאונות בבית ובחצר.

יפעת שאשא ביטון: זו היפגעות בכלל, לא כתוצאה מנפלים.

זוהיר בהלול: נכון, היפגעות בכלל.

זוהיר בהלול: אבל בכל אופן זה עדיין נתון מאוד חשוב.

<קריאה: נתון מזעזע.

יפעת שאשא ביטון: נכון, נתון קשה.

זוהיר בהלול: אני חושב שמהוועדה הזאת צריכה לצאת קריאה לכל הגורמים ובעיקר לגורמים הרשמיים להוציא את הפוליטיקה מזכותו של הילד לחיות.

זוהיר בהלול: כלומר אם מדובר במאבק בין ישראל, הממסד הישראלי, לבין הבדואים על שטחים בנגב, להוציא את הילדים האלה מהמעגל הזה של הפוליטיקה.

זוהיר בהלול: זכותו של הילד לחיות בלי שהצל המסוכן של הפגזים האלה, איך אתה מכנה אותם?

זוהיר בהלול: מערומים?

<אורי מלכה: נפלים.

זוהיר בהלול: מערומים גם, נכון?

זוהיר בהלול: מרעומים, סליחה, וכל הפגזים האלה שיצאו מהשטח הזה.

<קריאה: שאתה לא תדע.

זוהיר בהלול: כי אני לא שירתי בצבא, מה אני יכול לעשות?

זוהיר בהלול: לא מכיר את כל הפגזים.

יפעת שאשא ביטון: לא תרמנו לו לשפה בהיבט הזה.

זוהיר בהלול: ודבר אחרון.

זוהיר בהלול: במקום לקרוא לממסד הישראלי לבנות יותר גנים, יותר מגרשי משחקים, יותר מקומות מוארים, כדי שהילד הבדואי יחיה בצלם האל וישחק, מדוע הוא משוטט בשטחי האש?

זוהיר בהלול: כי אין לו איפה ללכת, הוא משוטט בלית ברירה במקומות האלה ואז נקטפים החיים היקרים שלו.

זוהיר בהלול: אם היו מגרשי משחקים מוארים אל תוך הלילה לילד לא היה שום אינטרס ללכת אל עומק הדיונות, לעזאזל, הדיונות בנגב, כדי להיות מועמד חלילה לגדיעת חייו.

זוהיר בהלול: אני חושב שמכאן צריכה לצאת קריאה, לתת לילדים האלה אפשרות באמת לבדר את חייהם, לבדר ולא לקטוף את החיים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: רשמתי ואנחנו נתייחס לזה בהחלט בהמלצות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יפעת שאשא ביטון: 'בטרם'.

יפעת שאשא ביטון: אביטל, בבקשה.

<אביטל אפל פנקס: טוב, לצערי הרב, כמו שנאמר פה, הילדים הבדואים מתים, זה לא רק נפלים, אלא בעיקר דברים אחרים, מגוון מאוד רחב של תאונות, אם זה נפילות מגובה ואם זה שריפות ואם זה חנק.

<אביטל אפל פנקס: רק לפני יומיים ילדה בת שנתיים נחנקה למוות מסוכרייה על מקל.

<אביטל אפל פנקס: ככל שהסביבה שבה הם חיים, שבה ילדים בכלל חיים, היא מסוכנת יותר עולה החשיבות שההורה יהיה מודע יותר לכללי הבטיחות.

<אביטל אפל פנקס: אנחנו יודעים, בכלל, גם בחברה היהודית וגם בחברה הערבית, עם כל הפעילות הרבה שאנחנו עושים, שכל יום נולדים הורים חדשים ולא כולם מכירים את כללי הבטיחות החשובים האלה ומאוד מאוד חשובה גם המודעות של ההורים.

<אביטל אפל פנקס: בשלוש השנים האחרונות משרד החקלאות והרשות להסדרת היישובים הבדואים מממנת, ועל זה באמת שאפו, כי זה המשרד היחיד שלקח את זה, הרים את הכפפה ותקצב פעילות בקרב תשעה יישובים בדואים בדרום.

<אביטל אפל פנקס: בשנה הראשונה היו שלושה, כל שנה נוספו שלושה נוספים ואנחנו מגיעים לאלפי הורים בפעילות מאוד מאוד מאוד חשובה להעלות את המודעות שלהם.

<אביטל אפל פנקס: אמא שלא יודעת שגיגית עם 10 סנטימטרים מים יכולה לגרום לטביעה של הילד, או שילדה בת שנתיים יכולה להיחנק למוות מסוכריה על מקל, או שהאבא יוצא מהבית להחזיק את הילד הקטן כדי שלא ירוץ מאחורי הרכב, אותו הורה יכול מאוד מאוד בקלות לאבד את הילד שלו, ובעיקר, כמו שאמרתי, באותה סביבה שהיא סביבה פחות בטוחה מהסביבה לרוב של ילדים שגרים ברשויות במרכז הארץ.

<אביטל אפל פנקס: אנחנו רואים את זה בנתונים המאוד מאוד קשים האלה.

<אביטל אפל פנקס: לצערי, עדכני להיום, הפרויקט החשוב הזה לא ימשיך, הוא עדיין לא קיבל מימון המשך ואנחנו קוראים לכל משרדי הממשלה להצטרף למשרד החקלאות וכן להמשיך ושהפרויקט הזה יקבל המשך.

<אביטל אפל פנקס: שנה אחת או שנתיים או שלוש זה לא מספיק כדי לגעת בכל הורה והורה ולעשות - - -

יפעת שאשא ביטון: משרד החקלאות מפסיק את המימון שלו?

<קריאה: זה לא חלק מהתכנית הלאומית למניעת תאונות בית?

<אביטל אפל פנקס: התכנית הלאומית גם תעסוק באוכלוסייה הערבית, אבל אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל התכנית הלאומית לא אמורה להחליף תכניות שהן קיימות.

יפעת שאשא ביטון: הרעיון היה לעבות את השורות.

<אביטל אפל פנקס: ולא להפחית.

יפעת שאשא ביטון: כרגע, אביטל, את אומרת ש - - -

<אביטל אפל פנקס: נכון לעכשיו, עדכני לעכשיו, עדיין אין תקציב המשך.

<אביטל אפל פנקס: כמו שאמרתי, מאוד מאוד חשוב - - -

יפעת שאשא ביטון: מיהרת לשבח כשאמרתם הראשונים להרים את הכפפה, אבל נגמר הכסף ו -?

<אביטל אפל פנקס: ואנחנו מחכים לראות אם תהיה המשכיות.

יפעת שאשא ביטון: יש סדרי עדיפויות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שיש סדרי עדיפויות ודי נמאס לשמוע שסדרי העדיפויות מבחינת ההגנה על הילדים, ככה זה תמיד נדחק איפה שהוא שם לפינת החדר ואני חושבת שהגיע הזמן לשנות את הסינדרום הזה.

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה להתייחס, בבקשה, משרד החקלאות?

<יריב מן: כן.

יפעת שאשא ביטון: אביטל, את סיימת?

<אביטל אפל פנקס: כן, סיימתי.

<יריב מן: כמו שאמרה נציגת 'בטרם' אנחנו באמת כבר שלוש שנים וחצי מפעילים את התכנית איתם, עם 'בטרם', התחלנו בשגב שלום, רהט ולקייה.

<יריב מן: ככל שצברנו יותר תקציב אז התפרסנו לעוד יישובים.

<יריב מן: היום אנחנו מפעילים תכנית בתוך תשע הרשויות המקומיות הבדואיות, בשנה האחרונה גם נכנסנו לאל קסום ונווה מדבר.

<יריב מן: אנחנו נכנסנו לסיפור הזה באמת בגלל הנתונים והתקציב הזה, משכנו אותו מתקציב שמיועד לחינוך בלתי פורמלי, אבל אנחנו רואים בדבר הזה משהו שחייבים לעשות אותו, שוב, לאור הנתונים, ואני לא חולק על שום דבר שאמרו קודמיי, המציאות היא - - -

יפעת שאשא ביטון: אם חשוב להמשיך אותו למה זה לא ממשיך מאותו מקור תקציבי?

<יריב מן: אנחנו גם רואים בדבר הזה חשיבות, אנחנו עושים שם כמה תכניות, כולל בגני הילדים, בטיפות חלב, עובדים יחד עם בני נוער, ואת הכול עושים מדריכים מקצועיים.

<יריב מן: אנחנו לא מבינים בבטיחות ילדים ולכן לקחנו את ארגון 'בטרם' שהוא הארגון המוכר בארץ היחידי שעוסק בנושא הזה.

<יריב מן: אגב, יצאנו לקול קורא, הזמנו כל ארגון, כולל ארגונים בנגב, כל ארגון שרצה להציע הצעה ובעצם ארגון 'בטרם' ניגש לקול הקורא הזה, העברנו לו תקציב, לפני שנה חבר הכנסת אורי אריאל, שהוא השר הממונה על המענים לחברה הבדואית, הביא תקציב מיוחד לעניין הזה, הבהרנו לו את החשיבות והשנה, כמו שאתם יודעים, בפברואר האחרון העברנו תכנית ממשלתית לחמש שנים, 3 מיליארד שקל לטובת פיתוח כלכלי חברתי ביישובי הבדואים בנגב, לטובת החברה הבדואית בנגב - - -

יפעת שאשא ביטון: ו-?

יפעת שאשא ביטון: אז איפה הילדים בתוך ה-3 מיליארד שקלים האלה?

<יריב מן: ובמסגרת זו הקצינו 10 מיליון שקל למשרד הבריאות - - -

<קריאה: להריסת בתים כן יש לכם כסף.

<יריב מן: החלטת ממשלה, אפשר לראות במה היא עוסקת.

<יריב מן: התקציב נמצא אצל משרדי הממשלה, הוא לא נמצא, לא במשרד החקלאות, לא ברשות הבדואים, אתם יודעים את זה.

<יריב מן: יש 10 מיליון שקל לטובת משרד הבריאות כשהכוונה היא, וגם כתבנו בהחלטת הממשלה, כולל מתן מענה לנושא של היפגעות ילדים.

<יריב מן: אבל לא עצרנו פה - - -

טלב אבו עראר: הוא מתייחס ליישובים המוכרים.

יפעת שאשא ביטון: רגע, אני מנסה להבין.

יפעת שאשא ביטון: תאמין לי שאני מחדדת את הקשב שלי כדי להבין, בסוף בסוף אני חוזרת לאותה שאלה, איפה הכסף, איפה התקציב שעד עכשיו הוקצה, למה הוא לא ממשיך?

<יריב מן: אל"ף, אנחנו עדיין לא יודעים את תמונת המצב התקציבית שלנו לשנה הבאה.

<יריב מן: אני אומר את זה פה בצורה גלויה.

יפעת שאשא ביטון: אתה אומר שזה מהתקציב הבלתי פורמלי.

<יריב מן: אנחנו משרד שמתכלל את הפעילות של שאר משרדי הממשלה בהיבט של תכנית החומש.

<יריב מן: מעבר לתקציב שנמצא במשרד הבריאות, ואגב, משרד הבריאות אומר שהוא הולך לתת מענה לנושא הזה, לזה ולשירותי חירום, לפריסת שירותי מד"א.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו הולכים להוסיף.

יפעת שאשא ביטון: תקשיב, כשאני קונה מקרר בבית אני לא מוציאה תנור, אני מוסיפה, אני אמורה לעבות את השירותים, נכון?

יפעת שאשא ביטון: אז זה לא יכול להיות, אתה אומר 'יש לי תכנית של 3 מיליארד', או כמה שלא נקבת, ופתאום התכנית הזו, שהיא בטח לא נושקת, לא ל-3 מיליארד, אני לא בטוחה שאפילו ל-3 מיליון, פתאום נעלמת לנו מתוך השיח.

יפעת שאשא ביטון: ואתה אומר שזה היה מתקציב בלתי פורמלי, שאני מניחה שלא לקחו לכם את התקציב הבלתי פורמלי.

יפעת שאשא ביטון: אני מנסה להבין איפה הכסף הזה שהיה עד היום.

<יריב מן: אני אומר, יש גם תקציב שהוא לחינוך בלתי פורמלי במסגרת ההחלטה הזאת ואנחנו נפעל ונתאמץ ונעשה הכול, וכשאני אומר נעשה הכול, כמו שהתחלנו בתנאי פתיחה לא פשוטים לפני שלוש שנים, אני אומר פה, נעשה הכול כדי שהתקציב הזה יימשך.

<יריב מן: אבל אני רוצה להגיד שאנחנו לא גומרים גם פה, יש גם תכנית לחיזוק הרשויות המקומיות הבדואיות, הממשלה הולכת לתכנית ניסיונית של 500 מיליון שקל שייכנסו לקופה השוטפת של הרשויות המקומיות.

יפעת שאשא ביטון: הכול טוב, אני רוצה לדעת מה עם הילדים שלנו.

<קריאה: לא, אבל הריסת הבתים - - -

יפעת שאשא ביטון: מה עם הריסת הבתים?

יפעת שאשא ביטון: זה לא קשור עכשיו לדיון.

יפעת שאשא ביטון: גם אתה מסיט לי את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים פה על ילדים, אני מדברת על הילדים, אני רוצה לדאוג לילדים, נקודה.

טלב אבו עראר: זה מתייחס לחינוך ילדים, הילדים ביישובים הבלתי מוכרים, הוא לא מדבר עליהם.

טלב אבו עראר: הוא מדבר על היישובים - - -

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת טלב אבו עראר, אני מאוד צנועה, אני רק רוצה לדעת איפה התקציב הזה שהיה, שדיברו על ההדרכה והכול.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאני רוצה שישמעו.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך אני אדאג לבקש יותר.

<יריב מן: אנחנו נפעל כדי שהתקציב הזה יישאר.

<יריב מן: מאחר שיש תהליך של קבלת החלטות, ואני גורם מבצע, אנחנו נבוא בדברים עם השר שלנו, נבוא בדברים עם האוצר, כדי שהתקציב הזה יישאר.

<יריב מן: אנחנו רואים בנושא הזה חשיבות עליונה.

<יריב מן: כל ילד שנפגע, זה מבחינתנו אסור שזה יקרה.

<יריב מן: חד משמעית.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שהשיח יהיה כזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כל הזמן מדברים על הילדים, הילדים, הילדים הכי חשוב, זה דור העתיד.

יפעת שאשא ביטון: בוא, אני לא רוצה לדאוג להם בעתיד, אני רוצה לדאוג להם היום כדי שהם יוכלו להגיע לעתיד, כי בינתיים אנחנו רואים כמה ילדים שאין להם עתיד יותר.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהאמירה צריכה להיות מאוד ברורה, במקרה הזה של אנחנו כבר עשינו את זה, אנחנו חייבים להמשיך את זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לעשות עוד דברים?

יפעת שאשא ביטון: יופי, רק נרוויח, אבל בואו לפחות נשמר את מה שעשינו.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר כל הזמן לריב על דברים שגם ככה היו בתוך המערכת.

יפעת שאשא ביטון: אני מאוד מבקשת, אני אבקש גם בהמלצות, שמה שהיה במשרד החקלאות יישמר ויהיה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת איימן עודה, ואחר כך, גלית, אני אתן לך להמשיך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נסיים את הדיון בלי שתאמר את הדברים.

איימן עודה: גברתי יושבת הראש, אני רוצה לברך את חברי ג'מעה אזברגה על היוזמה החשובה.

יפעת שאשא ביטון: גם חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ הוא יוזם של הדיון המהיר.

איימן עודה: אני מברך על זה.

איימן עודה: תנחומיי למשפחת אבו קוידר, אללה ירחם מחמד ועומר.

איימן עודה: האמת שהדבר הכי בסיסי זו השאלה למה צריך להיות חפצים מסוכנים באזור ההוא.

איימן עודה: זה לא אזור תפר, גבול, אימון של צבא, מקום רחוק מאוכלוסייה, זה ממש ליד האוכלוסייה.

איימן עודה: רגילים להגיד שתל אביב זה מרכז המדינה, מרכז המדינה זה שם בדיוק, ממש מאילת עד מטולה, זה ממש המרכז של המדינה, למה שם צריך להיות חפצים שהם מסוכנים?

איימן עודה: אני חושב שזו השאלה העיקרית.

איימן עודה: גברתי היושבת ראש, אני רואה שאת מעירה לפה ושם, אני מבקש, אני רוצה לדבר על משהו שהוא רגיש, יכול להיות שהוא יעצבן, לצערי, בצל ההגמוניה שאני לא מקבל.

איימן עודה: זה שיש שני ילדים שנהרגו, ואני מסתכל על הפנים, אני מסתכל איך מביעים הדברים, אני מרגיש שאלה לא ילדים סוג א' בפני רוב הנוכחים פה.

איימן עודה: יש שני ילדים שנהרגו על כלום, על כלום, דבר כזה לא צריך לקרות.

איימן עודה: אז השאלה, אם אנחנו יכולים לעשות סיור שם, אני אשמח להיות שותף, אבל השאלה העיקרית, למה יש חפצים מסוכנים שם, אני חושב שזו השאלה הכי חשובה בנושא הזה.

איימן עודה: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חבר הכנסת איימן עודה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהוועדה אמרה את דברה בכל הדיונים שבהם היא קיימה שיח ממוקד בילדים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אני חוזרת ואומרת כל הזמן ילד הוא ילד הוא ילד ואנחנו פה בשבילם.

יפעת שאשא ביטון: אתה שומע גם איך אנחנו נלחמים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שגם אתה תנקה קצת מהתחושות, זה יאפשר לך לרגע להיפתח ולראות ובמקום להגיד 'לא חושבים עלינו כמו על כולם', להילחם על מה שמגיע גם לילדים האלה ואני מבטיחה לך שאני אשב ואלחם פה בשביל כל ילד, גם כאלה שלא נמצאים פה.

טלב אבו עראר: גברתי, כנראה שאת מנותקת מהמציאות, באמת, את לא חיה את המציאות.

טלב אבו עראר: אני חי את המציאות, לא את.

יפעת שאשא ביטון: תאמין לי שאני לא מנותקת.

טלב אבו עראר: יש אפליה, יש גזענות.

<קריאה: את מזרחית, את צריכה - - -

יפעת שאשא ביטון: ברור שיש אפליה.

טלב אבו עראר: אין מה להסתיר כאן.

יפעת שאשא ביטון: טלב אבו עראר - - -

טלב אבו עראר: זה לא תחושות, זה פרקטיקה, זה מציאות.

יפעת שאשא ביטון: אני מגיעה מהפריפריה, גם שם יש תחושות של אפליה וגם אנחנו מדברים כל הזמן על - - -

טלב אבו עראר: לא, זה לא נכון, אין מקום להשוות.

יפעת שאשא ביטון: אל תגיד לי לא נכון, אל תגיד לי מה נכון מה שאני מרגישה ומה לא.

<קריאה: זה לא תחושה, יש אפליה נגד הפריפריה.

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו יכולים לשבת פה עד קץ כל הימים כמו כל הזמן ולבכות שיש אפליה ושיש פה ילדים סוג ב' וסוג ג', כי תלוי, אם ילדי הפריפריה הם גם לא סוג א' בעיני חלק מהאנשים, ואנחנו יכולים לבכות על זה, או שאנחנו נשב כאן בכל פעם שאנחנו נידרש ונילחם על כל ילד במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: ואתה רואה שגם אני נמצאת כאן וגם 'בטרם' וגם משרד הבריאות ואני רואה פה פרצופים שנמצאים איתנו לאורך כל הדיונים, יושבים ונלחמים כאן בשביל כל ילד.

יפעת שאשא ביטון: אם זה לא יסתיים בדיון הזה אנחנו נעשה עוד דיונים, אבל אני יכולה להבטיח לך שכל עוד אני כאן אני אלחם בשביל כל ילד.

יפעת שאשא ביטון: ואתה יודע מה?

יפעת שאשא ביטון: נלחמנו גם בשביל ילדים שהם בכלל לא ממדינת ישראל, הם לא ערבים והם לא בדואים והם כאלה שהגיעו מכל מיני מקומות ואני תמיד אומרת, כל ילד שנמצא כאן במרחב הגיאוגרפי של מדינת ישראל, אני מרגישה שאני מחויבת לו באופן אישי.

טלב אבו עראר: אבל גם נציג המנהל, שיקרא לעצמו נציג - - - שהוא התייחס לתקציבים, הוא דיבר על היישובים המוכרים, הוא לא התייחס ליישובים הבלתי מוכרים.

יפעת שאשא ביטון: אני אין לי ילד מוכר ולא מוכר, ילד זה ילד, לא משנה לי איפה הוא נמצא.

טלב אבו עראר: לא, אבל זה המצב, זה הנתונים.

<קריאה: המועצה האזורית כוללת את הלא מוכרים.

יפעת שאשא ביטון: זה כולל את כולם.

טלב אבו עראר: הוא דיבר על רהט, על תל שבע, על ערוער.

יפעת שאשא ביטון: התכנית כוללת את כולם.

טלב אבו עראר: אבל יש כאלה שלא שייכים למועצות בכלל.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, גלית.

<גלית גלעד: אני רק אוסיף שתי מילים לדבריה של אביטל, אני מצטערת שאיחרתי.

<גלית גלעד: אני מצטרפת לכל מילה שאתם אומרים ולכל כאב שלכם.

<גלית גלעד: ארגון 'בטרם' שם לו ליעד אסטרטגי, מאחר שהנתונים הם מזעזעים בקרב הילדים הנפגעים בחברה הבדואית, קשים מאוד, אנחנו חווים את זה כל יום, כל לילה וכל שבת, אבל חשוב לשמור ולהסתכל על כל התמונה, גברתי היושבת ראש.

<גלית גלעד: יריב מן שותף נאמן שלא ראיתי כמותו, ואני לא מחויבת להגיד לו את זה, באמת, אני לא מחויבת, כבר קיבלנו את התקציב, אנחנו עובדים כבר שלוש שנים ונלחמים באמת במקצועיות כדי להגיע ולהטמיע את הנושא.

<גלית גלעד: כל שנה, מרוב אמון בפרויקט החשוב הזה, הם הגדילו את התקציב.

<גלית גלעד: אני לא אומרת שהם פטורים ואנחנו ביחד ולבד, אני אתדפק על דלתו של שר החקלאות ואני אגיד לו 'בוא נמשיך עוד', כי רק עוד שלוש שנים של פרויקט כזה - - -

יפעת שאשא ביטון: צריך אולי להפסיק להתייחס לזה כאל פרויקט.

יפעת שאשא ביטון: זה צריך להיות חלק מהטיפול שלנו.

<גלית גלעד: אני מציעה ואני מבקשת ממך, כמו שאת מתייחסת לתכנית הלאומית, לא רק להטיל על כתפיו של משרד החקלאות את האחריות על הבטיחות של הילדים הבדואים, יש עוד משרדים שצריכים לשאת בנטל ולעשות במילים של משרד האוצר מצ'ינג לפרויקט הזה.

<גלית גלעד: ואת יודעת מה?

<גלית גלעד: לאו דווקא רק משרדי ממשלה, יש עוד גופים שיכולים להצטרף ואת יכולה לפנות אליהם.

<גלית גלעד: הוא ציין את משרד הבריאות, אני מצטערת, אבל בתקציב של החומש אנחנו לא נראה אפילו 100,000 שקלים, שאי אפשר לעשות שום תכנית מערכתית.

<גלית גלעד: אני לא מוותרת ליריב, הוא יודע, אנחנו מדברים כל יום, אבל אני חושבת שצריך לצרף אליו עוד ובזה הוא צודק.

יפעת שאשא ביטון: גלית, אני מסכימה לגמרי, אנחנו לא באים לומר עכשיו שמשרד החקלאות הוא אחראי ואין בלתו, להיפך, העלה פה חבר הכנסת זוהיר בהלול את הנושא של גני שעשועים, של מרחבים ציבוריים, זה ברור שצריכה להיות גם שותפות של משרד החינוך וזה ברור שצריכה להיות פה שותפות של הרשויות המקומיות ושל משרד הפנים ודיברנו פה על טיפות חלב וזה, זה ברור שמשרדים אחרים צריכים להיות שותפים, אבל אני לא רוצה להיות במצב שאני כל פעם נלחמת בשביל להוסיף שירות או להוסיף מענים ואז מישהו אחר גורע לי מהמענים שכבר היו.

יפעת שאשא ביטון: אז בשביל מה?

יפעת שאשא ביטון: אז מה הועילו חכמים?

<גלית גלעד: כשעוד לא עשינו את השינוי.

יפעת שאשא ביטון: הרעיון הוא לראות איך אנחנו מעבים את המענים שניתנים היום.

יפעת שאשא ביטון: ברור לכולנו שהמענים שניתנים בקרב הבדואים הם לא מספיקים.

יפעת שאשא ביטון: אני באה מהמקום של הילדים ואני לא מוכנה שבגלל שאנחנו לא מספיק מהדקים את החגורה שם אז ילדים שלנו נפגעים שם.

יפעת שאשא ביטון: אין ספק שזו צריכה להיות שותפות של כולם, אבל ממשרד החקלאות אני עדיין מבקשת שמה שהיה הוא שיהיה, אלא אם כן אתם רוצים להוסיף, שם אנחנו לא נתווכח, אבל לפחות שמה שהיה הוא שיהיה.

אוסאמה סעדי: אפשר כמה משפטים?

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת איל בן ראובן ואחר כך אוסאמה סעדי.

איל בן ראובן: צהריים טובים.

איל בן ראובן: אל"ף, יפעת, אני מברך על הדיון החשוב הזה.

איל בן ראובן: הוא בהחלט חשוב.

איל בן ראובן: חיי אדם הם בעדיפות עליונה, חיי ילדים הם מעל עדיפות עליונה, אין מילים לתאר באיזה עדיפות גבוהה זאת.

איל בן ראובן: אנחנו עוסקים פה בנושא שהוא יחסית די מאותר, אנחנו די יודעים איפה הוא נמצא, איפה הבעיה של פגיעה של ילדים שמאבדים את חייהם יותר מבמקומות אחרים.

איל בן ראובן: הצגתם את זה פה מאוד ברור והנתונים הם מאוד ברורים.

איל בן ראובן: כשאני אומר את זה אז הבשורה הטובה בדבר כזה זה שכשמאתרים את הבעיה אפשר לשים לשם סדר עדיפות.

איל בן ראובן: כלומר סדר עדיפות בא הן בתודעה והן במשאבים, זה משמעות סדר עדיפות.

איל בן ראובן: מה שאנחנו שומעים ומבינים פה, שזה לא מספיק נעשה בצורה הזאת.

איל בן ראובן: אני חושב שמפה צריכה לצאת קריאה להכוונת סדרי עדיפות הרבה הרבה הרבה יותר גבוהים.

איל בן ראובן: אני אתן דוגמה לסוגיה הזאת של הנפלים והפגיעה ממקום שבו חייתי הרבה מאוד זמן, צה"ל, מערכת הביטחון.

איל בן ראובן: מערכת הביטחון, אין ספק שעושים דברים, אבל כאשר יש תופעה כזאת, ואני כבר לא נמצא שם הרבה זמן אבל אני אומר שכשאני הייתי וניהלתי מערכות גדולות, אני לא זוכר שאחרי תרגיל גדול עשינו מערכת מאוד מאוד מסודרת של מה קרה עם הנפלים שנפלו כתוצאה מירי ארטילרי או ירי טנקים במרחב הגדול, במרחב הזה.

זוהיר בהלול: לא עשיתם דיונים?

איל בן ראובן: לא דיונים, עזוב, לא עשינו מעשים לעומק בנושא הזה.

איל בן ראובן: אני אתן דוגמה, אני אומר את זה פה למערכת הביטחון, האם כאשר נהרג ילד, חס וחלילה, בדואי, בסביבת שטח אימונים, האם מתבצע תחקיר בצה"ל על הדבר הזה?

איל בן ראובן: על איך זה קרה, למה זה קרה.

יפעת שאשא ביטון: הוא נהרג ליד הבית, שזה עוד יותר חמור.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מנסים להבין מה קורה שם.

איל בן ראובן: אני אומר בכוונה, אני שואל את מערכת הביטחון, עד כמה זה נמצא באמת במודעות של המפקדים, בעיקר בדרום, כי הבעיה היא בעיקר בדרום, נכון שהיו גם בצפון בעבר, אבל היום הבעיה היא בעיקר בשטחים בדרום, עד כמה זה נמצא בתוך המודעות של האנשים, שאחרי שגומרים תרגיל ואימון הולכים האנשים שהתאמנו לעשות סריקה בשטח ובחינה ובאמת הסתכלות.

איל בן ראובן: אני אומר את זה, יכול להיות שיש כאלה שעושים, אבל אני חושב שצריך למקד את העניין כי אנחנו רואים שיש פה בעיה, יש פה ילדים שנהרגים ולכן צריך לקחת את זה לשם.

איל בן ראובן: התופעה הזאת של משרד החקלאות וארגון 'בטרם', עוד פעם, זה עניין של סדר עדיפות.

איל בן ראובן: ילדים מתים, זה חייב לקבל סדר עדיפות.

איל בן ראובן: אין פה בכלל שאלה.

איל בן ראובן: זה צריך ותגיד לנו, אם צריך אנחנו נפנה את זה ונלך לשרים ונלך למי שצריך כדי שייתנו את סדר העדיפות לדבר הזה.

איל בן ראובן: ויש פה כמובן גם את העניין של המודעות בתוך החברה הבדואית שצריך לעסוק בה, אבל צריך לעזור להם בעניין הזה.

איל בן ראובן: כמו שאני למדתי, לפחות בחיים שלי הכבר לא כל כך קצרים, את העדיפות בדברים כאלה צריך לתת לחלשים, לאלה שיש להם פחות יכולת לעסוק בזה.

יפעת שאשא ביטון: שיש להם פגיעות יותר גדולה.

איל בן ראובן: מה לעשות, יש להם פחות יכולת בעניין הזה, כי הם נמצאים בתרבות אחרת ולכן, ופה אני אומר בסוף, אני אומר את זה לכולנו, חובתנו להגן על חיי אדם.

איל בן ראובן: אנחנו יוצאים למלחמות בשביל להגן על חיי אזרחינו, כך צריך להתייחס לנושא של הפגיעה בילדים הבדואים, כך צריך להתייחס לזה.

איל בן ראובן: אני אומר את זה למערכת הביטחון, אני אומר את זה לכל המערכות האחרות.

איל בן ראובן: פה אנחנו יכולים לעשות, אנחנו ממש יכולים לעשות כדי להוריד בכמויות האלה, אלה כמויות בלתי מוסברות.

זוהיר בהלול: רק שאלה לאיל, אתה אמרת שצריך לעשות תחקיר צבאי, שאלת שאלה באוויר, כאשר ילד בדואי נפגע מנפל, האם מתקיים תחקיר צבאי?

איל בן ראובן: אני שאלתי את השאלה כי אני כבר עשר שנים לא נמצא במערכת הזו.

איל בן ראובן: אני יכול לומר מניסיוני בעבר, כשאני הייתי שם, ואני לוקח אחריות, כי אני פיקדתי על הדברים האלה, לא היינו עושים תחקירים עמוקים בעניין הזה ואני אומר - - -

<עודד בר מעוז: התשובה המפורשת היום היא שעושים, נקודה, עם מסמכים.

איל בן ראובן: עוד פעם, אני לא מאשים.

איל בן ראובן: בכלל בדיון, כדי להיות אפקטיביים, אני לא מציע פה יותר מדי לעסוק בהאשמות, צריך פה לעסוק בפרקטיקה של איך עושים יותר טוב.

איל בן ראובן: אם הצבא עושה היום, אני שאלתי שאלה, ואני שמח לקבל תשובה חיובית על זה, ועדיין אני אומר, אתה יודע, זו מערכת גדולה, תמיד צריך לשאול עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם - - -

יפעת שאשא ביטון: צריך לחדד שם, אנחנו נבקש להדק את החגורה בנושא הזה.

איל בן ראובן: איך נעשה, לאיזה עומק זה נעשה וכו'.

יפעת שאשא ביטון: שמואל דוד, אחר כך חבר הכנסת אוסאמה סעדי והמשטרה.

יפעת שאשא ביטון: אז ממש בקצרה, שאני לא אצטרך לחתוך אתכם כי אנחנו כבר מגיעים לסוף הדיון.

<שמואל דוד: שלוש שאלות.

<שמואל דוד: למה כשיש מיליוני דונמים של שטחי אש, גברתי היושבת ראש, נחוץ לנווט בתוך כפרים לא מוכרים?

<שמואל דוד: כפרים לא מוכרים זה לא תל אביב וזה גם לא חדרה, השטח שלהם הוא לא מוגדר והוא לא מגודר, אין שם רחובות ומדרכות וכבישים וכיוצא בזה.

<שמואל דוד: כשאתה מנווט בתוך השטח אתה מנווט בחצרותיהם של אנשים.

<שמואל דוד: עשיתי את זה בעבר, אז אני מכיר את החוויה גם מהצד של החיילים.

<שמואל דוד: ביישוב עירוני יש דרכים, יש כבישים, בכפר כזה אין, הכניסה לחצרותיהם של אנשים היא רגישה גם במובן של הפרטיות, גם במובנים אחרים, אגב, היא לא טובה גם לחיילים בהקשר הזה, ולכן צריכה להיות פקודה, להערכתי, שמסמנת את הגבולות, לא גבולות שיפוט, אבל גבולות של הכפרים הלא מוכרים, והצבא לא אמור להיכנס אליהם.

<שמואל דוד: פשוטו כמשמעו.

<שמואל דוד: שנית, אני שואל, האם קיימת באמת פקודה שאומרת שצבא שמנווט באזור, כשהוא נכנס לכפר בלתי מוכר או לכפר יישוב מוכר מנווט ללא תחמושת שהיא מעבר לנק"ל.

<שמואל דוד: לפחות מעברי לא מכיר פקודה כזאת.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שהציג עודד.

יפעת שאשא ביטון: אני טועה, עודד?

<שמואל דוד: אבל אני רוצה לוודא שאני מבין נכון, אני לא בטוח שאני מבין נכון.

<שמואל דוד: הצבא מסתובב עם כל מיני נשקים וכל מיני - - -

יפעת שאשא ביטון: אמר את זה עודד בצורה מפורשת, אתה רוצה לפתוח עכשיו שאלות שכבר ענינו?

<שמואל דוד: אני רוצה לוודא שמה שנאמר הוא מה שנאמר, אחר כך צריך לבדוק מה מדויק ומה שקורה בשטח.

<שמואל דוד: יש פערים בין מה שקורה בשטח למה ש - - - בנוסף לזה, יש יישובים שבאופן מובהק אנחנו יודעים שהם קרובים לשטחי אש גדולים, ביר הדאג' זו דוגמה בולטת.

<שמואל דוד: האם ננקטת בהם פעילות הסברה לילדים ברמה היומיומית?

<שמואל דוד: יש מערכת חינוך, הילדים חשופים כמה שעות ביום, 200 יום בשנה, למערכת חינוך, גננות, מורים וכיוצא בזה.

<שמואל דוד: הם יכולים להסביר, בוודאי ביישובים שחשופים לזה באופן קרוב, מערכת החינוך יכולה ליטול את התפקיד הזה על עצמה, לא צריך מומחים יוצאי דופן, אלא קודם כל שתהיה אזהרה על ידי המורים, על ידי הגננות.

יפעת שאשא ביטון: זה נאמר כאן.

<שמואל דוד: לא, אבל השאלה מה נעשה.

<שמואל דוד: לא ברור לי איפה הנציג של מערכת החינוך כאן ומה יש לו להגיד.

<שאול יגיל: יש פה שני נציגים ממשרד החינוך ואם נתבקש גם נגיב.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז אני אתן לכם מיד את האפשרות להגיב.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אוסאמה סעדי: כן, גברתי היושבת ראש, חבריי חברי הכנסת.

אוסאמה סעדי: אני קודם כל מברך את חברי ג'מעה אזברגה שהעלה את הנושא הזה, וכמובן את גברתי היושבת ראש, על הדיונים האלה בעניין זכויות הילד וחיי ילד, ולא רק בנושא הזה של פגיעה מנפלים או מאמל"ח, אלא גם בעניין של תאונות דרכים ובעניין הרכבים, היו דיונים פה, לכן חשוב שאנחנו נקיים את הדיונים האלה.

אוסאמה סעדי: ההתייחסות של הוועדה מעידה על הרצינות, מה שלא יש במשרדי הממשלה.

אוסאמה סעדי: אני מזכיר לחבריי שבאותו יום שעומר ומחמוד אבו קוידר מצאו את מותם הטרגי היינו בכנסת ואני עליתי לדוכן במליאה וסיפרתי על מה שקרה ועל המקרה הטרגי של מותם כתוצאה מנפלים של תחמושת ואז שר החקלאות, אתה זוכר, שישב, אמר שזה לא נכון, 'אתה מסית, אנחנו בדקנו את זה, זה מבלון גז'.

אוסאמה סעדי: זאת התשובה של השר אריאל.

אוסאמה סעדי: לכן אני אומר, קודם כל צריכים להכיר בבעיה, שיש בעיה פה, שאם יש 11 ילדים שמצאו את מותם בשנת 2017, ושנה לפני זה 28, אז יש בעיה.

אוסאמה סעדי: אם אנחנו מדברים על מות של ילדים בתוך רכבים כתוצאה מזה שההורים שכחו אותם, מדברים על מקרים בודדים ואנחנו כבר רוצים לחפש פתרונות טכנולוגיים ומה לא, אז כשיש פה - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא בודדים, לצערנו.

אוסאמה סעדי: זה לא בודדים, אז פה זה גם לא בודדים, זה תופעה.

אוסאמה סעדי: איך שחבריי דיברו, מדובר בכפרים לא מוכרים, שאין להם שטח שיפוט, אבל צה"ל יודע איפה יש אימונים, איפה מתאמנים, למה אין גידור, למה אין שילוט, שהילדים האלה - - - ואנחנו יודעים שהם ילדים.

אוסאמה סעדי: אז אפשר להגיד ולחנך - - -

יפעת שאשא ביטון: אז דובר כאן בעניין השילוט ואני אמרתי, תהיה בדיקה ואם מישהו מזהה משהו אחר אנחנו פה.

אוסאמה סעדי: שילוט, גידור, חייבים להיכנס לזה, וגם בנושא החינוך, שאנחנו נגיד לילדים האלה, אבל בסופו של יום זה ילד, ילד, אם הוא מוצא משהו, הוא מתחיל לשחק בזה וזה מתפוצץ.

אוסאמה סעדי: אי אפשר להטיל שום אחריות על ילדים בגיל כזה.

יפעת שאשא ביטון: חד משמעית, אני מסכימה איתך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<ערן סירוטה: אני ערן סירוטה, אני נציג הפרקליטות, אני מפרקליטות מחוז דרום אזרחי, אני מטפל הרבה מאוד בשנים האחרונות בתביעות שמוגשות נגד המדינה, משרד הביטחון, בגלל אירועים של פגיעות כתוצאה מהנפלים.

<ערן סירוטה: אחרי הרבה מאוד מקרים שטיפלתי אני רוצה לומר, חלק מהאירועים האלה קורים בתוך שטחי אש, חלק בתוך באמת אזורים של ה - - -

יפעת שאשא ביטון: אזור המגורים.

<ערן סירוטה: המגורים, בעיקר הפזורה הבדואית, מה שנקרא היישובים הלא מוכרים.

<ערן סירוטה: אני לא אכנס לשאלה הפוליטית, זה לא רלוונטי, אבל - - -

זוהיר בהלול: זה לא בקוד האתי עכשיו.

<ערן סירוטה: אל תסבך אותי, זה משהו אחר.

<ערן סירוטה: אבל אני רוצה לומר, מכל המקרים שטיפלתי, וטיפלתי בהרבה מאוד מקרים, יש פה גם נציגי משרד הביטחון, מקרים שבהם היה פיצוץ של נפל כלשהו בתוך יישוב, זה לא נפל שנורה על ידי הצבא, זה לא נפל שנפל לחיילים, אלה נפלים שהובאו על ידי גורמים כלשהם.

<ערן סירוטה: הצבא, גם כשהוא מנווט, וזה יגיד נציג הצבא, זה לא המקור של הנפלים.

<ערן סירוטה: אני יכול אחר כך להעביר יותר נתונים - - -

יפעת שאשא ביטון: אלה הפסיקות שדיברתי עליהן.

<ערן סירוטה: אלה מקרים שבהם נפלים הובאו מתוך שטח אש, נאספו החוצה.

<ערן סירוטה: גברתי היושבת ראש, עוד דבר אחד, כמו שביפן - - -

טלב אבו עראר: לא, זה מרגש, הם ירדו מהשמים.

יפעת שאשא ביטון: אתה מבין, רציתי שתירגע.

טלב אבו עראר: בושה באמת.

טלב אבו עראר: קצת תתבייש - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל, טלב אבו עראר, אלה עובדות.

יפעת שאשא ביטון: בחלק מהמקרים זה כן, מה לעשות - - -

טלב אבו עראר: זה עובדות?

טלב אבו עראר: איזה עובדות?

יפעת שאשא ביטון: זה נפלים שמובאים על ידי אנשים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא כולם, אבל יש גם מקרים כאלה.

טלב אבו עראר: גברתי, אז מי?

טלב אבו עראר: אז מה, אולי הבדואים בעצמם?

יפעת שאשא ביטון: תקשיב, אתה לא יכול להגיד, אם אנחנו לא נשים את הבעיה - - -

<חגית בן שאנן: סליחה, אפשר?

יפעת שאשא ביטון: כן, אני אתן לך.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא נשים את הבעיה לא נדע לטפל בה.

יפעת שאשא ביטון: גם זה חלק מהבעיה ואנחנו צריכים להסתכל על זה בפרצוף ולהגיד שאנחנו נטפל בזה ואנחנו נטפל במה שהעלה זוהיר ובמה שהעלה איל בן ראובן ובמה שהעלו כולם.

טלב אבו עראר: אבל שיגיד לי לאיזה גורמים זה נופל גם.

יפעת שאשא ביטון: על ידי מי.

יפעת שאשא ביטון: אני הבאתי את זה.

<ערן סירוטה: אני רק רוצה לסיים, המשפט הכי חשוב.

<ערן סירוטה: כמו שביפן יש רגישות לרעידות אדמה, כל ילד בן 6 יודע כשיש רעידת אדמה מה הוא עושה, ובקנדה, בגלל שיש בעיה של דובים, כל ילד יודע שאם הוא רואה דב מה לעשות.

<ערן סירוטה: פה זה לא חשוב, לילד בתל אביב לא חשוב מה קורה, אין נפלים בתל אביב, אבל חשוב שילד בן 6 בכיתה א' ו-ב' יעבור במערכת החינוך איזה שהיא הסברה קצרה של שעה-שעתיים, עם תמונות של נפלים, עם שקפים, זה נפל, זה לא נפל.

<ערן סירוטה: כמו שהילדים שלי, אני גר בעיר, חשוב לי מאוד שהם יידעו לחצות את הכביש, ילד בדואי, שיש בעיה ייחודית, צריך שיקבל הסברה בבית הספר כבר מגיל קטן, אולי אפילו בגיל גן, זה וזה וזה, אסור לגעת.

<ערן סירוטה: זה לא הרבה כסף, אני לא חושב שמישהו עם מדים צריך להעביר - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא מצריך שום לוגיסטיקה מיוחדת.

<ערן סירוטה: בדיוק, כדי שגם בפעם הבאה, כשילד נכנס לשטח אש, בטעות, לא בטעות, זה לא משנה, אבל כשהוא רואה נפל, שהוא לא ייגע בו וזה יציל חיים.

זוהיר בהלול: גם להביא את הסיפור של הטרגדיה הזו של שני הילדים.

<ערן סירוטה: וגם להביא סיפורים של טרגדיה, להסביר מה קורה.

<ערן סירוטה: כי הילד הבדואי, אין לו מודעות מה קורה.

<ערן סירוטה: הוא אוסף, בדרך כלל לא קורה כלום, אבל לפעמים זה מתפוצץ וקורה אסון.

<קריאה: זה לא רק הבדואים.

<ערן סירוטה: זה בעיקר בעיה של בדואים, הנפלים.

יפעת שאשא ביטון: תתפלא, אבל גם בצפון לא חסר.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, נציגות משטרה ואנחנו נסכם.

<חגית בן שאנן: בהמשך לשאלתך, האם זה מגיע דרך השמים, אז אני רק רוצה לציין נתונים מספריים שהבאתי.

<חגית בן שאנן: מבחינת תיקים שנפתחו בשנת 2016 במשטרה, מתוך 350 תיקים של החזקת אמל"ח 250 תיקים היו בשטחי המגזר הבדואי, כאשר יש לנו גם תיעוד, יש מבצע שנקרא 'חד וחלק', שהמשטרה משקיעה הרבה מאוד משאבים והרבה מאוד אמצעים בנושא הזה של איתור אמל"ח בכלל ובמגזר הבדואי בפרט.

<חגית בן שאנן: ואת כל אותם אמצעי לחימה שאנחנו מאתרים אנחנו מוצאים מוסלק בסמוך לבית, בחצר של בית, בתוך הבית, וזה משהו שעל פי מידע מודיעיני ידוע לנו, שמי שמחזיק בזה זה בעצם אותו בעל הבית שהביא את זה כחלק ממעורבות פלילית - - -

טלב אבו עראר: תשאלי את השר שלך, השר ארדן אמר בתקשורת ככה, 90% מהנשק הזה הוא מהצבא.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל לא הצבא הביא את זה לבית.

<חגית בן שאנן: גם יש לנו הרבה מאוד אירועים שגונבים מהצבא אמצעי לחימה.

<חגית בן שאנן: זה לא משהו שהצבא הניח, אלא שפרצו לתוך בסיסים של צה"ל וגנבו את הציוד הזה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא המשטרה באה ומחלקת אותו לבתים.

<חגית בן שאנן: זה לא המשטרה וגם לא הצבא מחלקים ומניחים את זה בשטח, אלא פורצים לבסיסים ויש לנו גם אירועים כאלה, לצערנו.

יפעת שאשא ביטון: אז צריך לטפל בכול, נכון, בגלל זה אני אומרת שאסור לנו להיות - - -

<חגית בן שאנן: דבר נוסף שאני רוצה להגיד, גם אנחנו כמחלקת נוער, אנחנו נכנסים לתוך בתי הספר במגזר ומעבירים הרצאות.

<חגית בן שאנן: אותי במגזר פחות מעניין אותי להעביר הרצאות בנושא של אלכוהול, אבל כן בנושא של נהיגה בטוחה, ופה אני יכולה להציע ל'בטרם', אם תרצו לשלב יחד איתנו הרצאות במגזר בנושאים מסוימים אנחנו נשמח כי יש לנו דלת פתוחה.

<חגית בן שאנן: אם בסופו של יום אנחנו יכולים להציל את המקרה הבא, הרווחנו כולם.

טלב אבו עראר: כולם מתואמים ממש, הצבא, המשטרה - - -

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: רק להבנה, היא אמרה ל'בטרם' אם אתם רוצים אנחנו נצטרף.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר שכרגע זה לא קורה והגיע הזמן שזה יקרה, זה הכול שאלה של איך אנחנו רוצים לראות את זה.

טלב אבו עראר: היא מדברת שטויות.

יפעת שאשא ביטון: אוי נו באמת, חבר הכנסת טלב אבו עראר, למה?

טלב אבו עראר: מותר לי להגיד מה שאני רוצה.

יפעת שאשא ביטון: אתה לא יכול להגיד לבן אדם שהוא מדבר שטויות.

טלב אבו עראר: למה את מונעת ממני?

טלב אבו עראר: אזרח שרוכש, בוא נגיד קנה נשק, בסדר?

טלב אבו עראר: זורק אותו על הרצפה ככה באדמה, ככה זורק אותו, שילד בא ותופס אותו ככה?

טלב אבו עראר: איזה מין מצב מתארים, באמת, משחק ילדים אנחנו?

<קריאה: זה גם קורה.

טלב אבו עראר: לא נכון.

טלב אבו עראר: המשטרה שלך אמרה שזה אמל"ח צבאי.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, בבקשה.

<קריאה: היא לא אמרה איך זה הגיע לשם.

טלב אבו עראר: זה הגיע לשם.

יפעת שאשא ביטון: אוי נו באמת, לנשק אין רגליים, אתה יודע.

יפעת שאשא ביטון: זה לא הגיע לבד.

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו מסתכלים על האמת בפרצוף רק בחלקים שהיא יפה לנו.

יפעת שאשא ביטון: איפה שיש עיוות באוזן או באף, אנחנו לא רואים שם.

זוהיר בהלול: יפעת, אני לא הסנגור של מר טלב אבו עראר - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל הוא רואה את זה חדגוני.

זוהיר בהלול: לא, תנו לי רק שנייה.

זוהיר בהלול: חבר'ה, הוא חי ביומיום את המכאובים האלה ואת הטרגדיות האלה, באמת.

זוהיר בהלול: באמת צריך - - -

<קריאה: סליחה, חבר הכנסת המכובד, אני מבקש - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אתה לא מפריע לו.

זוהיר בהלול: חבר'ה, צריך גם להקשיב לאלה שחווים את הכאב.

זוהיר בהלול: אי אפשר ככה, אתם מתנפלים כאילו שהוא בא לעורר פרובוקציות.

זוהיר בהלול: טלב אבו עראר לא בא לעורר פרובוקציות, הוא מנסה להעיר או לעורר את הסוגיות הנדרשות מסיפור טרגי שקרה רק לפני כמה שבועות.

זוהיר בהלול: באמת.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת זוהיר בהלול, אני חייבת לומר משהו.

יפעת שאשא ביטון: אגב, הדיון הזה היה אמור להיות מספר ימים אחרי שזה קרה, כך בדחיפות אנחנו התייחסנו לזה, אבל בגלל שהייתה כאן דרישה, היו צריכים להיות בהלוויה או איפה שלא יהיה, אנחנו נדרשנו - - -

זוהיר בהלול: ד"ר יפעת, כולם החמיאו על עצם קיום הדיון הזה, אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אין לי בעיה, אבל אני רוצה לומר משהו.

זוהיר בהלול: אבל צריך גם להבין, הוא לא יכול להתנהל על מי מנוחות, לפעמים יש מכאובים ויש כאבים.

יפעת שאשא ביטון: כן, אני מבינה את הכאב.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר שאני מבינה את הכאב, אבל עם כל הכאב הזה, אם אנחנו לא נסתכל על כל הזוויות במציאות הזאת, במציאות הקשה הזאת, אז אנחנו לא באמת נצליח לפתור, אנחנו תמיד נפתור רק חלק ממנה ואנחנו פה כי אנחנו רוצים לפתור את כל מה שאנחנו רוצים.

זוהיר בהלול: לזכותך, את מנסה, בסדר גמור.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, בבקשה, מה אתם עושים בתכלס?

זוהיר בהלול: בתגובה למה שאמר האיש היקר ההוא.

<שאול יגיל: שמי שאול יגיל, סגן מנהל אגף בכיר לביטחון, בטיחות וחירום במשרד החינוך.

<שאול יגיל: משרד החינוך שותף מלא לכל פעולה שתוריד לחלוטין את ההיפגעות, בכלל של בני אדם, לאו דווקא ילדים, מאותם נפלים, מאותם חומרי נפץ.

<שאול יגיל: ואכן משרד החינוך מקיים הדרכות והסברה בתוך בתי הספר, אם זה על ידי אנשי משטרה, אם זה על ידי מורים ואם זה על ידי מדריכים של פיקוד העורף, לכל שכבות הגיל בבתי הספר.

<שאול יגיל: זה השלב הראשון.

יפעת שאשא ביטון: כמה זה קורה בפזורה הבדואית?

<שאול יגיל: הם לא שונים מכל בית ספר אחר במערכת החינוך.

<שמואל דוד: הם צריכים להיות שונים כי יש אצלם בעיה שאין במרכז.

<שמואל דוד: לילד שלי לא חשוב שיסבירו לו על נפלים כי אין לו נפלים, הוא גר בעיר, אבל ילד בדואי, חשוב - - -

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, לא יזיק לו אם הוא יידע, אבל צריך לרכז מאמץ במקומות שהם מועדים.

זוהיר בהלול: יש ניסיון למרוח אותנו כאן.

זוהיר בהלול: באמת, מורחים אותנו.

<שאול יגיל: מערכת החינוך מטיילת בתוך שטחי האש, לא מעט שטחי אש, יש שם מסלולים טובים לטיולים וכל גוף כזה שיוצא לטייל מקבל דף עם מסרים מדויקים, מה הוא צריך לעשות ואיך הוא צריך להתנהג בתוך שטח אש, כולל כמובן אותה קבוצת ילדים.

<שאול יגיל: גם המגזר הבדואי או המגזר הערבי גם כן מטייל באותם מסלולים ועל פי זה אנחנו פועלים.

<קריאה: הוא לא מטייל שם, הוא חי שם.

יפעת שאשא ביטון: שאול, אני רוצה לומר משהו.

יפעת שאשא ביטון: כל דיון עם משרד החינוך אנחנו מקבלים איזה שהיא תמונת מצב כוללת, יפה, חשובה, אבל לא ממוקדת.

יפעת שאשא ביטון: פה אנחנו מדברים על משהו שהוא אקוטי בפזורה הבדואית.

יפעת שאשא ביטון: זה יפה, זה nice to have בכל המערכת, אבל בפזורה הבדואית זה עניין של חיים ומוות יום יום.

יפעת שאשא ביטון: יוצא ילד בפזורה הבדואית לשחק בחוץ, יכול לפגוש נפל ולא משנה עכשיו מי הביא אותו והשאלה אם אנחנו שמים את הדגש שם.

יפעת שאשא ביטון: כמו שלמשל בחברה החרדית אנחנו שמים את הדגש על כל הנושא של כוויות ממים חמים בגלל המיחמים ובמקומות אחרים אנחנו שמים דגשים אחרים, האם בפזורה הבדואית אנחנו שמים דגש על הנושא של נפלים?

יפעת שאשא ביטון: ממה שאתה אומר לי התשובה היא לא.

<שאול יגיל: גברתי, לא אמרתי את זה, אני אדגיש שוב מה שאמרתי בהתחלה.

<שאול יגיל: משרד החינוך שותף מלא לכל פעולה שתוריד את הנפגעים, כולל הדרכה יותר ממוקדת לאותו מגזר בפזורה הבדואית ואם צריך לעשות את זה נעשה את זה במיידית.

יפעת שאשא ביטון: אז אני מקדימה את המאוחר, אני מבקשת לקבל ממשרד החינוך את פעילות ההסברה שנעשתה בפזורה הבדואית בשנה האחרונה מבחינת היקפים ואני מבקשת לראות את התכנית לשנה הבאה מבחינת היקפים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רגע לפני סיום שנה - - -

זוהיר בהלול: יש הודאה שעד היום הם לא עשו.

<שאול יגיל: לא אמרתי שלא עשינו.

יפעת שאשא ביטון: זו הזדמנות מצוינת להיערך לשנה הקרובה.

יפעת שאשא ביטון: ואגב, הזמן הזה שאנחנו נמצאים בו הוא הכי דרמטי, אתם יודעים למה?

יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו יוצאים לחופש הגדול והילדים האלה יסתובבו שם ועכשיו צריך להיכנס לשם ולוודא שהילדים האלה מקבלים את ההסברה שנדרשת כדי שכשהם יידעו כשהם פוגשים משהו מה הם פוגשים וממה הם צריכים להיזהר כדי שלא יקרו אסונות נוספים.

<רות פרמינגר: אנחנו, ברשות לפינוי מוקשים, עושים פרויקט מאוד יפה של הסברה לאנשים, לתושבים, למטיילים, בדרך כלל בחגים.

<רות פרמינגר: אנחנו עושים תשדירים ברדיו, אנחנו מפרסמים פלאיירים.

יפעת שאשא ביטון: אין רדיו, זו פזורה בדואית.

יפעת שאשא ביטון: זה החיים שלהם, זה לא טיולים, הם לא יצאו לטייל בחג, הם מתים כי הם יצאו לשחק בחצר.

<רות פרמינגר: אני מסבירה מה אנחנו עושים.

<רות פרמינגר: אני חושבת שאפשר לעשות הרבה דברים כדי למנוע פציעות.

<רות פרמינגר: אני אומרת שוב, גם להגיע אליהם, לבוא אליהם בצורה יזומה ולתת את האפשרות הזאת.

<רות פרמינגר: אני חושבת שאם משרד הביטחון יכול לממן את הפעילות של הרלפ"מ אפשר פה בהחלט לממן פעילות יזומה ישירה בנושאים הללו.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני הבטחתי לחבר הכנסת ג'מעה שאני אתן לו לסכם ואחר כך אני אומר את המלצות הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

זוהיר בהלול: הסיכום בערבית ארוך, את יודעת.

יפעת שאשא ביטון: בעברית, שאני אבין.

ג'מעה אזברגה: את רוצה בערבית?

ג'מעה אזברגה: אין לי בעיה.

יפעת שאשא ביטון: לא.

ג'מעה אזברגה: קודם כל אני רוצה באמת להודות לחברת הכנסת יפעת, יושבת ראש הוועדה, על הדיון הממוקד והענייני.

ג'מעה אזברגה: דבר שני, אני חושב ואני עדיין מאמין שהדבר הזה, הנושא הזה, הכותרת הזו היא קונצנזוס, אין על זה חילוקי דעות, על המטרה.

ג'מעה אזברגה: יש חילוקי דעות אולי על האמצעים ואני חושב שקרה דבר, זה לא מובן מאליו, הייתי רוצה לשאול כמה שאלות את החבר'ה ממשרד הביטחון.

ג'מעה אזברגה: למשל האם זרנוג, השטח שנהרגו בו שני הילדים, מוגדר שטח אש?

ג'מעה אזברגה: האם באמת ננקטו אמצעי הזהירות שהיו אמורים להינקט?

ג'מעה אזברגה: ולגבי העניין של השלטים, בהחלט אני אומר לך, בוודאות, שהשלטים הם כמו שהזכרתי ואנחנו בדקנו את זה.

יפעת שאשא ביטון: תביא לי לראות ואני אישית מטפלת בזה.

יפעת שאשא ביטון: אישית.

ג'מעה אזברגה: הייתי בשטח ובשניים ולא היה דבר כזה.

ג'מעה אזברגה: והשאלה השנייה, האם הסיורים שנעשו בערבי חגים, אם זה ראש השנה ואם זה החגים של היהודים, האם נעשו סיורים גם בחגים של הערבים, אדוני?

ג'מעה אזברגה: ושאלה חשובה לא פחות, כמה הושקע בעניין של בניית מגרשים על מנת שהילדים האלה לא ישוטטו כמו שאמרנו.

יפעת שאשא ביטון: לא הושקע.

ג'מעה אזברגה: כמה הושקע, אם בכלל.

ג'מעה אזברגה: אני מצטרף לשמוליק, מה שהוא אמר, שיישוב כמו ביר הדאג' שנמצא בגבול והסבירות שיהיו נפלים ביישובים שסמוכים לגבולות הם יותר גבוהים.

ג'מעה אזברגה: אנחנו כאן לא באים לחפש אשמים, חס וחלילה, אנחנו רוצים לפתור את הבעיה.

ג'מעה אזברגה: העניין של המודעות הוא חשוב מאוד כיוון שאני בניסיון שלי הקודם עשיתי הרבה בעניין של העלאת המודעות, זה הדבר הכי חשוב, אבל אתה לא יכול להרגיש אותו מהיום למחר, ד"ר יפעת, זה אמור להיות במשך שנים ובצורה רציפה.

יפעת שאשא ביטון: צריך להתחיל.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שהכי טוב שעושים את זה היום, אם זה אמור להיות בשני רבדים או מקומות, במשרד החינוך ו'בטרם', הם עושים את זה ועושים ב'בטרם' עבודת קודש, זו גם הזדמנות להודות להם.

ג'מעה אזברגה: אני לא חושב שהמשטרה יכולים לעשות את זה בצורה יותר טובה ממשרד החינוך או מ'בטרם'.

ג'מעה אזברגה: בקופות החולים, למשל, עשינו את זה במשך שנים וזה עובד.

ג'מעה אזברגה: היינו נכנסים לבתי ספר, יוצאים מהמרפאה והולכים להדריך ילדים שמה.

ג'מעה אזברגה: ובכל זאת עוד פעם תודה רבה לכל הנוכחים ואני מקווה שיהיו תשובות לגבי העניין של התקציבים.

ג'מעה אזברגה: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לסכם, ברשותכם.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, אני מבקשת ממשרד הביטחון גם להדק את החגורה, במיוחד בשטחים מועדים.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה בשטחי האש את הסריקות השגרתיות והכול, אבל במקומות שבהם אנחנו יודעים שיש פוטנציאל גדול יותר להיפגעות, להדק שם את החגורה, כדי שזה לא יקרה.

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד יותר מזה, גם אם לא יאהבו כאן לשמוע, גם במקרים שבהם אנשים אוספים את הנפלים או כלי נשק או מה שלא יהיה לשטחי המגורים, הצבא יודע לעשות פשיטות כדי לנקות וגם המשטרה יודעים לעשות פשיטות כדי לנקות אותם.

יפעת שאשא ביטון: אם זה מה שיעזור לנו להגן על הילדים, לעשות גם את זה.

טלב אבו עראר: כן, בסדר, אף אחד לא מתנגד לזה.

יפעת שאשא ביטון: הנושא של השפה, בשביל השקט של כולנו, שהפקחים יעברו, שיראו שהכול משולט ושהכול בשלוש השפות, במיוחד בגלל שהאוכלוסייה שם זקוקה בהחלט לשפה הערבית.

יפעת שאשא ביטון: אני גם מבקשת ממשרד החינוך להיכנס עכשיו, עכשיו, להדריך את מי שצריך שם, יש שם אנשי חינוך - - -

<קריאה: לא נתת להגיד דברים.

יפעת שאשא ביטון: אני מצטערת, אבל דיבר נציג משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אתם עושים את זה?

יפעת שאשא ביטון: את משרד חינוך אחר ממה שהוא הציג?

<אורה יעקב: שאול מייצג את אגף ביטחון, בטיחות ושעת חירום ואנחנו בחלק הפדגוגי ואנחנו - - -

<קריאה: אורה היא הרפרנטית של התכנית הלאומית.

יפעת שאשא ביטון: כן, אני יודעת.

<אורה יעקב: אנחנו נערכים עכשיו במסגרת התכנית הלאומית לעבודה מול גננות מובילות שידריכו את ההורים ואנחנו נכניס גם את המרכיב הזה של נפלים, אבל באמת - - -

יפעת שאשא ביטון: אורה, אז בואו, עכשיו תיכנסו, לא רק לגנים, לבתי ספר, לכיתות.

טלב אבו עראר: הכול תקציבים.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, משרד החינוך אמור לתת פה מהתקציב שלו, כל משרד אמור לתת איקס כסף כפי שנקבע עם אגף התקציבים ואגף התקציבים נותן מצ'ינג של 6 מיליון שקלים על אותם 4 מיליון.

יפעת שאשא ביטון: אז אל תגידו לא הגיע כסף, המשרדים צריכים לדאוג לזה, אנחנו נטפל בזה בנפרד.

יפעת שאשא ביטון: בשביל שמורה תיכנס מחר בבוקר עם המצגת של נפלים או עם משהו שהיא יכולה להכין, ואת יודעת מה?

יפעת שאשא ביטון: גם היא לא צריכה שישלחו לה את זה, לא צריך תקציב מיוחד, צריך ל - - -

<אורה יעקב: על זה לא דיברתי, לא דיברתי על התקציב.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, אנחנו צריכים מחר בבוקר להיכנס במקומות שמועדים, הם יוצאים לחופש, שהם יידעו לזהות את זה, שהם יידעו מה מקור הסכנה.

יפעת שאשא ביטון: שיעור חינוך רגיל, לא צריך בשביל זה שום דוקטורט ושום תעודה מיוחדת.

יפעת שאשא ביטון: אז אני מאוד מבקשת, זה עניין של מודעות גם בקרבנו, אנשי המקצוע, בקרב אנשי החינוך.

יפעת שאשא ביטון: להיכנס פנימה ולהסביר ולוודא שבתכנית בשנה הבאה מדי פעם יהיו אזכורים כדי שירעננו את הזיכרון של הילדים, השגרה שוחקת גם את הילדים, שהם יזכרו מפעם לפעם ממה הם צריכים להיזהר.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שזה יהיה חלק מהמערך של ההסברה.

יפעת שאשא ביטון: ואני פונה לרשויות המקומיות, גם במקומות הלא מוכרים, ואני יודעת שאולי אני נכנסת פה לאיזה שהוא שטח אפור מבחינה פוליטית או רשותית, אבל אם אנחנו נדאג שלילדים האלה יהיה מקור תעסוקה, יהיו מרחבים שבהם הם יוכלו לשחק הם לא יחפשו את הדיונות ולא את המקומות האחרים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שמחובתנו, גם בשבילנו, למזער את הפגיעה שם ולוודא שיהיו להם שטחים ציבוריים למשחק.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה לך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולם.