ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 420, 2017-06-19 10:30

יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 19 ביוני 2017, כ"ה בסיון התשע"ז.

יעקב מרגי: הצעה לסדר-היום: גביית יתר בתשלומי הורים בבית-הספר "רבבה".

יעקב מרגי: הוועדה הזאת קיימה מספר דיונים בסוגיית גביית יתר במוסדות חינוך, ומשרד החינוך, בשנים האחרונות, עשה מעשה – שיפר את האכיפה והקים אגף.

יעקב מרגי: אני יודע שהדברים עדיין לא באו לידי שלמות, בלשון המעטה, ועדיין יש מגזרים שלמים שלא הייתי רוצה לומר: נשדדים, אבל שעושקים אותם גופי החינוך, הן במגזר החרדי, הן במגזר הממלכתי-דתי, דתי לאומי, ואני לא יודע איך תקראו לזה, במוכר שאינו רשמי על כל גווניו, צבעיו והיבטיו, והן במוסדות חינוך פרטיים בהגדרות כאלה ואחרות.

יעקב מרגי: יש במדינת ישראל חוק חינוך חובה חינם, ולחוק הזה יש מספר חריגים קטנים ביותר.

יעקב מרגי: לצערי הרב, ואני אומר זאת כפי שאמרתי בדיון הקודם, משרד החינוך שם דגש – ואני לא אומר: יתר – במערכות הממלכתיות וכמעט במערכות האחרות שהן לא ממלכתיות זה כמעט שטח הפקר.

יעקב מרגי: יש משפחות שנדרשות לשלם סכומים במצטבר ושמגיעות אפילו ליותר...

יעקב מרגי: כאילו שמו את הילד שלהם או את הילדה שלהם במוסד להשכלה גבוהה או במכללה פרטית שלא מתוקצבת.

יעקב מרגי: רבותי, אני לא מגזים.

יעקב מרגי: קחו את הסכומים.

יעקב מרגי: זה קורה.

יעקב מרגי: עכשיו, למי?

יעקב מרגי: לא שמותר לגזול הורים עם יכולות, אבל לרוב אלה הורים שנאנקים תחת עול כלכלי לא פשוט.

יעקב מרגי: במושב הקודם התעסקנו עם מוסד חינוכי בעיר מודיעין, והתגלתה שם תמונה מזעזעת, ואני לא רוצה לחזור על הממצאים.

יעקב מרגי: מהתמונה הזאת יש תובנות.

יעקב מרגי: נוצרו תובנות גם במשרד החינוך.

יעקב מרגי: היינו צריכים לפחות – ואני מקווה שהיום נשמע ממשרד החינוך גם על פעולות שננקטו בעקבות אותה ביקורת.

יעקב מרגי: אני מקווה לשמוע גם מה קורה במוכר שאינו רשמי, באותן עמותות, באותם גופים.

יעקב מרגי: כמו שמשרד החינוך ידע לעשות ועושה עבודה חשובה בשנים האחרונות לגבי מורים שלא מקבלים שכר לפי החוק באותם גופי חינוך, באותן רשתות, ויודע לדרוש השבה עד השקל האחרון, אני מקווה שגם בתשלומי הורים תהיה אותה נחישות.

יעקב מרגי: אני מכיר את הרגישויות.

יעקב מרגי: רבותי, לא קל לי – והנה אני אומר לכם בלי מחיצות, ואני מדבר אליכם בגובה העיניים – אני, נציג של סיעה חרדית, לבוא ולדרוש אכיפת יתר בחברה החרדית, ואני עושה זאת פעם אחר פעם.

יעקב מרגי: לא נעים לי עוד יותר להביא לכאן לדיונים מוסדות חינוך שהם לא מהמגזר שלי, שאני לא רוצה ואני באמת לא רודף כי אני מעריך את המוסדות האלה שמדברים עליהם, אבל זו כנראה נורמה שהשתרשה להצטייר כאילו אני רודף את החינוך הזה או את המגזר הזה.

יעקב מרגי: זה לא נעים לי, אבל אני לא יכול לראות שהורים נעשקים יום-יום, חודש-חודש ושנה-שנה ואין פוצה פה ומדבר.

יעקב מרגי: זה השלב הראשון, ובינתיים אסתפק בדברי הפתיחה האלה.

יעקב מרגי: אתן להורה שפנה ובעקבות זה התקיים הדיון.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, ואני מתנצל, שלא התלהבתי לקיים את הדיון הזה מיידית.

יעקב מרגי: אמרתי "אולי המערכות יטפלו", ודחיתי ודחיתי, אבל ככל שהיו עלי לחצים לא לקיים את הדיון הזה, הבנתי עד כמה אני צריך לקיים את הדיון הזה.

יעקב מרגי: מי מציג את עמדת ההורים?

יעקב מרגי: הצג את עצמך.

<שי פולטהיים: שמי שי, ואני תושב רבבה מ-1995.

<שי פולטהיים: יש לי שלושה ילדים במערכת החינוך ברבבה.

<שי פולטהיים: במקצועי, אני מנכ"ל חברת היי-טק.

<שי פולטהיים: ניגש ישר לעניינים.

יעקב מרגי: לפני כן, כמה זמן אתה צריך לזה?

<שי פולטהיים: עשר דקות גג.

יעקב מרגי: זה הרבה.

יעקב מרגי: חמש.

<שי פולטהיים: אין בעיה.

<שי פולטהיים: ברבבה יש שני בתי-ספר, ובסך-הכול יש 950 תלמידים.

<שי פולטהיים: הנושא הזה לא נולד אתמול, והוא נמצא בפניות כבר כשנתיים.

<שי פולטהיים: זה מצב תשלומי "אפיק" כמו שהיו בתחילת - - -

יעקב מרגי: אתה אומר שברבבה יש שני בתי-ספר.

יעקב מרגי: על איזה בית-ספר התלונה?

<שי פולטהיים: על שניהם.

<שי פולטהיים: לגמרי.

<שי פולטהיים: כמו שאנחנו רואים פה, יש את ממ"ד רבבה, שש-שנתי, ואת צביה רבבה.

<שי פולטהיים: משפחה ממוצעת תוציא סדר-גודל של בין 8,000 ל-25,000 שקל בשנה, הסכומים האלה שהזכרת קודם על תשלומי ההורים, וזה בעיקר על תל"ן.

<שי פולטהיים: חשוב להבין שלתל"ן יש שלושה תנאים: הוא צריך להיות מעבר לשעות התקן, והוא צריך להאריך את שעות הלימודים.

<שי פולטהיים: אי-אפשר ללמוד את שעות הבסיס ולהגדיר את חלקם כתל"ן.

<שי פולטהיים: התוכן צריך להיות תוכן של התל"ן, וגם חשוב המעסיק, ולא ניכנס לזה.

<שי פולטהיים: מספר השעות צריך להיות מדווח להורים, ופה זו נקודת קשר ראשונה.

<שי פולטהיים: מספר השעות כמעט תמיד לא מדווח להורים, למרות שזה מה שכתוב בחוזר מנכ"ל.

<שי פולטהיים: עלות שעת תל"ן – צריך נוסחה מורכבת כדי לחשב אותה, והיא לא ברורה להורים.

<שי פולטהיים: פה היינו באוקטובר והלכנו לחשב את כמות שעות התל"ן, וכמו שאתם רואים ב-chart הזה גובים בין 8 ל-15 שעות תל"ן אצלנו בישוב, כשבאים ומשווים זאת לשעות במערכת.

<שי פולטהיים: זה מאוד פשוט:

<שי פולטהיים: אם משרד החינוך מתקצב 36 שעות והילד לומד 38 שעות, זה אומר שהוא רק קיבל שעתיים והוא לא יכול לקבל עשר.

<שי פולטהיים: זה הניתוח שעשינו פה.

<שי פולטהיים: כמו שרואים, כמות השעות של גבייה עודפת בסך-הכל של תל"ן היא הרבה יותר מחצי, וזה כולל דברים מצחיקים: ילד נמצא בבית-ספר 41.5 שעות לפי תקן וגובים עוד 15 שעות נוספת, זאת אומרת הוא צריך להיות בבית-ספר 57 שעות, שזה בלתי-אפשרי לילד באופן כללי.

<שי פולטהיים: אנחנו פנינו למשרד החינוך על שלושה דברים עיקריים: (1) חוסר מתאם בין השירותים לבין מה שניתן בפועל.

<שי פולטהיים: (2) אפשרות הבחירה שעות תל"ן – אם אני לא יודע מה הן שעות התל"ן, אני לא יכול להגיד "אני לא יכול לצרוך אותן".

<שי פולטהיים: (3) מי גובה את הכסף?

<שי פולטהיים: הכסף לא נגבה על-ידי בתי-הספר במקרה שלנו.

<שי פולטהיים: אף אחד מאצלנו בבתי-ספר לא גובה את הכסף.

<שי פולטהיים: זה נגבה על-ידי הוועד המקומי שלנו או על-ידי רשת "צביה", ולכן אין דו"חות גבייה שנתיים.

<שי פולטהיים: אחרי מאות פניות, כולל פה לחבר-הכנסת, הייתה התקדמות: הודע לנו שתהיה הפחתת גבייה של חלק מהסכומים.

<שי פולטהיים: זה לא בוצע, אבל הודיעו לנו.

<שי פולטהיים: זה לא קרה עדיין.

<שי פולטהיים: התל"ן – משרד החינוך מצא מסלול ליישר על-ידי ועדת חריגים, וזה משהו חדש, שאומרים: "גבינו, ובואו בצורה רטרואקטיבית נאשר את זה".

<שי פולטהיים: לגבי הכיתות הגבוהות, התל"ן עדיין ממשיך.

<שי פולטהיים: אגיד מילה אחת על ועדת חריגים.

<שי פולטהיים: בעיניי, ועדת חריגים היא כלי איום.

<שי פולטהיים: זה כלי שנותן למשרד החינוך, בעצם, לשבור את הגבולות שלו בעצמו.

<שי פולטהיים: למשל: במנדט של ועדת חריגים כתובים דברים מאוד ברורים: הורים לא משלמים שום תקן; הורים לא משלמים פיצול; בקשות שלא נותנים פירוט שעות, מערכת השעות – לא מקבלים אותן.

<שי פולטהיים: ואכן, אפשר לראות עשרות החלטות של ועדת חריגים של משרד החינוך שבהן כתוב, וקצת קשה לראות זאת פה ב-slide אבל זה בעותקים שלכם: אנחנו ועדת חריגים ולא יכולים לדון בנושא פיצול.

<שי פולטהיים: עם זאת, אצלנו ברבבה משרד החינוך הוציא מכתב: מאשרים את הפיצול, מאשרים לגבות כסף.

<שי פולטהיים: מה זה פיצול?

<שי פולטהיים: אלה שעות רוחב.

<שי פולטהיים: חבר'ה, שמונה שעות לילדים ביסודי, ו-1,300 שקל להורים שיש להם 3-2 ילדים זה המון כסף.

<שי פולטהיים: איפה אנחנו נמצאים היום אחרי כל ההחלטות של משרד החינוך?

<שי פולטהיים: משרד החינוך הוריד 26% בתשלומי רישום בכיתות הגבוהות.

<שי פולטהיים: עדיין, אחרי המחקר, מחלקת הבקרה שהזכרת, כלומר אחרי כל המחקר שלהם, כמות שעות התל"ן בגבייה ירדה, אם נסתכל על כיתה י"ב, ל-7 שעות, וכאשר מסתסכלים מה משרד החינוך מממן, למעשה ההורים צריכים לממן רק שעתיים וחצי.

<שי פולטהיים: יש עדיין המון שעות, עשרות אחוזים של גבייה עודפת.

<שי פולטהיים: כמו שאמרתי, אצלנו ביסודי זה אושר עם סיכום.

<שי פולטהיים: זה שנתיים של משרד החינוך, ואני יכול להגיד שבמקרה שלי מדובר על מאות אימיילים ואין-סוף שעות השקעה וטלפונים, ועדיין אין מערכות צבועות.

<שי פולטהיים: אף אחד לא יודע איפה שעות התל"ן שזה הבסיס לבחירה.

<שי פולטהיים: אין שום קשר בין כמות השעות שגובים לבין כמות השעות שנותנים.

<שי פולטהיים: הנושא השני – כשמדברים עם משרד החינוך ופונים למחלקת בקרה - - -

יעקב מרגי: אולי על הדרך במחקר היסודי שעשית היית גם בודק במשרד החינוך האם השעות שהוא משלם עליהן מבוצעות, כי בביקורת הקודמת באותו מוסד גם התוספת שיש לממלכתי-דתי לעומת הממלכתי – הסתבר שאותו מוסד שגבה תל"ן גם את אלה הוא לא יישם.

<שי פולטהיים: אתה צודק במאה אחוז.

<שי פולטהיים: משרד החינוך נותן בבתי-ספר כלליים, באופן כללי, 36 שעות לחטיבת ביניים, ובבית-ספר דתי מקבלים עוד שעתיים כלומר 38.

<שי פולטהיים: אתה תמצא בית-ספר אחר בית-ספר שבהם כמות השעות היא קטנה מ-38.

<שי פולטהיים: אתה שואל את עצמך: איפה השעות של משרד החינוך?

<שי פולטהיים: כמות השעות של משרד החינוך היא במינוס, כמו שאמרת, ואחר כך הורים משלמים.

<שי פולטהיים: אז, אם הורים משלמים על השעות האלה, בעצם יצרנו מצב שהורים משלמים על שעות תקן, שזה לא תקין.

<שי פולטהיים: כשפונים למשרד החינוך, משרד החינוך מגלגל למחוז, המחוז מגלגל למנהל והמנהל מגלגל אותך חזרה למפקח, והמפקח – בחזרה למחלקת בקרה, כאשר, בעצם, התהליך צריך להיות כמו אוטו במוסך: יש לי שאלה – עוצרים את התשלום, מבררים וממשיכים הלאה.

<שי פולטהיים: לא עוצרים תשלומים, ואז הכסף נצבר אצל הבעלות או הרשת או מישהו ואז אי-אפשר לריב אתם ואי-אפשר לקבל דו"חות, שזה דבר מאוד חשוב.

<שי פולטהיים: אי-אפשר לקבל דו"חות בסוף שנה, כי זה נקבע על-ידי צד שלישי.

יעקב מרגי: יש חוק חופש המידע.

יעקב מרגי: מה זה?

<שי פולטהיים: תפנה לרשתות אצלנו ותבקש לפי חוק חופש המידע.

<שי פולטהיים: במקרה, אנחנו ישוב שהוא מעבר לקו הירוק, ולא בטוח שחוק חופש המידע חל.

<שי פולטהיים: אתה לא רוצה להגיע לשם – זה מסובך מאוד.

<שי פולטהיים: בשורה התחתונה, איך פותרים את זה?

יעקב מרגי: דבל"א לא עובד על זה?

יעקב מרגי: טוב, יאללה.

<שי פולטהיים: לגבי רבבה, אני מקווה שמפה תצא הקריאה גם לרשתות וגם למשרד החינוך להחזיר את הכסף ששולם סתם.

<שי פולטהיים: קל מאוד לבוא ולהגיד: אל תשלם.

<שי פולטהיים: אבל, ברגע שאתה לא משלם, במקום כזה קהילתי, כולם יודעים על זה, ואז אומרים: אם אתה לא משלם, אתה גזלן.

<שי פולטהיים: מביאים את ההורים למצב שהם חייבים לשלם גם אם הם לא רוצים לשלם.

<שי פולטהיים: ברמה הכלל-ארצית, תיקון אחד פשוט שימנע את הדבר הזה בשנים הבאות, והוא שב"אפיק", מערכת שגלויה להורים לגבי כמה לשלם, יהיה כתוב כמה שעות לקבל ולא כמה כסף.

<שי פולטהיים: קליק אחד ב"אפיק", ואני רואה את המערכת, ואני רואה שהילד שלי צריך לקבל שלוש שעות, ולא יכול להיות שאני משלם על שבע.

<שי פולטהיים: זה לא מסובך.

<שי פולטהיים: למעשה, מנהלים צריכים להעלות את מערכת השעות הצבועה ל"אפיק" היום, כשהם מדווחים, אך ההורים לא יכולים לראות אותה.

<שי פולטהיים: אז, משרד החינוך עובד לפי מערכת א', וההורים מקבלים מערכת ב', והשעות – אין.

<שי פולטהיים: זה הסיכום.

<שי פולטהיים: אני יכול להגיד שהדבר הזה הוא ספציפי לרבבה, אבל חוזר בבתי-ספר אחרים.

<שי פולטהיים: פנו אלי עשרות הורים מבתי-ספר נוספים, וזה לא הזמן והמקום אבל אני יכול להראות: רשת אמ"ית, רשת בני-עקיבא.

<שי פולטהיים: זו לא רשת אחת ספציפית.

<שי פולטהיים: אבל, אנחנו פה מרבבה, ואנחנו רוצים פה ברבבה לפחות לצאת מכל זה.

<שי פולטהיים: זה הכול.

יעקב מרגי: שי, שמעתי בלשון רבים, אנחנו.

נורית קורן: "שמענו" זה אני והוא.

<קריאה: וזה הכול.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: לא להפריע.

יעקב מרגי: היחיד שיכול לשאול בלי רשות, ולדבר בלי רשות דיבור, זה אני.

יעקב מרגי: אולי יש לך משהו אישי מול מוסדות החינוך האלה?

<שי פולטהיים: חס וחלילה.

יעקב מרגי: מותר לי לשאול.

<שי פולטהיים: תשאל.

<שי פולטהיים: בתי הגדולה גמרה את אולפנת "צביה" אצלנו, והיא תלמידה בהצטיינות בבר-אילן.

<שי פולטהיים: אני מרוצה מבית-הספר הזה עד הקצה, כולל כל המנהלים.

<שי פולטהיים: זה בכלל לא הבעיה של בית-הספר.

<שי פולטהיים: זו בעיה של הרשת.

<שי פולטהיים: ביסודי אצלנו יש לנו מנהל, שאני חושב שהתברכנו בו.

<שי פולטהיים: הייתי חבר ועד ההורים בשנה שעברה, והייתי חבר בוועד ההורים בבתי-ספר אחרים.

<שי פולטהיים: שום דבר פה לא אישי.

<שי פולטהיים: אני יכול להגיד שיש לא מעט הורים שזה מפריע להם, אבל זה מאוד קשה לבוא ולהרים את הנושאים האלה אם אתה לא בן-אדם חזק.

<שי פולטהיים: אוכלים לך את הראש.

יעקב מרגי: נציגים מרשת "צביה" או מבית-הספר עצמו נמצאים כאן?

יעקב מרגי: מישהו מבית-הספר נמצא כאן?

<קריאה: הוזמנו.

יעקב מרגי: הוזמנו, ולא מצאו לנכון.

יעקב מרגי: מה אכפת לך?

יעקב מרגי: השאירו לי עבודה קלה.

יעקב מרגי: אני לא צריך אפילו לחדד את הגרזן.

<קריאה: לאט-לאט.

יעקב מרגי: אני אפילו לא צריך לחדד גרזן.

יעקב מרגי: שאלתי: נציגים מ"צביה" נמצאים כאן?

<קריאה: יש את נציגי היישוב, הוועד המקומי.

יעקב מרגי: תקשיב.

יעקב מרגי: אגיע אליהם.

יעקב מרגי: שאלתי פעם שלישית: נציגי רשת "צביה" נמצאים כאן?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: ושל בית-הספר או של בתי-הספר?

יעקב מרגי: – לא.

יעקב מרגי: ועד הישוב, אתם אכן גובים?

יעקב מרגי: אתם הגובים?

<מנחם לב: כן.

יעקב מרגי: אני אתן לך לומר, ורק לפני כן יש שאלה: אתם מעבירים תקורות לבעלות?

יעקב מרגי: למי אתם מעבירים?

<מנחם לב: אנחנו גובים עבור בית-הספר היסודי.

<מנחם לב: האדון דיבר על שני מוסדות.

יעקב מרגי: לא שאלתי אותך כלום.

יעקב מרגי: דבר, תגיב.

<מנחם לב: קוראים לי מנחם לב, ואני נמצא פה בתור נציג איגוד מנהלי מחלקות חינוך כי אני מנהל מחלקת חינוך.

<מנחם לב: אבל, למען הגילוי הנאות, אני רוצה להגיד: (א) אני תושב רבבה; (ב) אני חבר ועד.

יעקב מרגי: אני אומר לך שכל הדברים האחרים שאמרת הם לא לעניין.

יעקב מרגי: אתה בא עכשיו לדבר בתור ועד.

<מנחם לב: מצוין.

<מנחם לב: אז אני מודה לך על הרשות שנתת לי, כי התלבטתי.

יעקב מרגי: כי אני שחררתי את אבי קמינסקי מכאן, אז האיגוד לא לעניין בכללל.

<מנחם לב: למרות שיש לי כמה דברים בשם האיגוד.

<מנחם לב: אם יהיה זמן, אשמח להגיד אותם.

יעקב מרגי: נדבר.

יעקב מרגי: כרגע, זה היישוב, הגבייה.

<מנחם לב: אדוני הנכבד, חברי הכנסת הנכבדים, אני לא זוכר מתי בפעם האחרונה ראיתי כזה מעשה רמייה כמו שנעשה פה עכשיו.

<מנחם לב: המון זמן לא ראיתי דבר כזה.

יעקב מרגי: שכנע אותי שזה מעשה רמייה.

<מנחם לב: אסביר למה אני מתכוון.

<מנחם לב: האדון הנכבד שדיבר עכשיו ועוד הרבה אנשים שיושבים פה יודעים שהכסף שגבינו נועד למטרה אחת מרכזית – לכמה מטרות, אבל אחת המטרות המרכזיות היא: הפרדה מגדרית, זאת אומרת הפרדה בין בנים לבנות.

יעקב מרגי: תקשיב.

יעקב מרגי: כנראה שלא עשית שיעורי-בית עלי.

<מנחם לב: נכון.

יעקב מרגי: אל תנסה ללכת...

יעקב מרגי: זה גם לא חולשה מבחינתי.

יעקב מרגי: יש לך בחוק הגדרה מדויקת על מה מותר לגבות.

יעקב מרגי: אתה רוצה לעשות הגדרה, שעות פיצול – תקבל הכל, אישורים, ותעבוד לפי החוק.

יעקב מרגי: אתה בא ורומז לי – ואם ואולי לא, ואם תגיד לי "לא", אחזור בי – שכביכול אני הולך לגעת במשהו שהולך לבטל את ההפרדה המגדרית.

יעקב מרגי: לא מעניין אותי.

<מנחם לב: אני לא רומז.

<מנחם לב: אני אמרתי - - -

יעקב מרגי: אל תשתמש בזה.

יעקב מרגי: רק חוק.

<מנחם לב: אני ניסיתי להסביר למה מדובר פה במעשה רמייה.

<מנחם לב: כשמעלים נושא לדיון, צריך לדעת על מה דנים ולשים את - - -

יעקב מרגי: אני דן על התל"נים, על התל"ן.

יעקב מרגי: זה הדבר היחיד.

<מנחם לב: בעניין התל"ן, הנושא הזה עלה למשרד החינוך ולכל הדרגים ולכל מי שצריך לדון בזה, ואנחנו קיבלנו אישור לגבייה הזאת.

יעקב מרגי: אנחנו נשמע את עמדת משרד החינוך.

יעקב מרגי: בבקשה.

<מנחם לב: האם אני אוכל אחרי זה לומר עוד דברים?

יעקב מרגי: גם עכשיו אתה יכול להוסיף, אם יש לך.

<קריאה: מותר לכל אחד לגבות מה שהוא רוצה?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: נשמע.

יעקב מרגי: הוא עדיין לא שכנע אותנו.

יעקב מרגי: בואו נשמע.

<מנחם לב: קודם כל, כשמדברים, צריך לדעת על מה מדברים וצריך גם לדבר אמת.

<מנחם לב: כשמדברים אמת – אפשר לדון, וכשלא מדברים אמת – אנחנו יכולים עכשיו חצי שעה להתחיל להסתובב מסביב לדברים.

יעקב מרגי: תתייחס לעובדות, וראית אותה.

<מנחם לב: כן.

יעקב מרגי: הפערים, שהוא דיבר עליהם, קיימים או לא קיימים?

<מנחם לב: הנושא הזה עלה לפני כל הדרגים, ונבדק על-ידי ועדה אחרי ועדה, כולל חלק מהאנשים האלה פה שנפגשנו אתם.

<מנחם לב: הנושא נבדק.

<מנחם לב: בכל אופן, אני רוצה להסביר מה העניין.

<מנחם לב: כפי שכבודו יודע, הישוב רבבה בחיים לא ילמד בבית-ספר מעורב, והכוונה הייתה השנה להפריד את בית-ספר לשני בתי-ספר: בנים ובנות.

יעקב מרגי: תפריד.

יעקב מרגי: צריך לעבוד לפי החוק.

<מנחם לב: אנחנו נעבוד לפי החוק.

<מנחם לב: בשנה הבאה, בעזרת ה', יש לנו כבר שני סמלי מוסד, ובתשע"ח המבנים כבר בנויים ויהיו שני בתי-ספר.

יעקב מרגי: שאלתי, ואני חוזר לשאלתי הראשונה, מאחר ואתה הולך אתי לפרוצדורות שלא ממין העניין: אתה יכול לומר לי בוודאות שהכספים שאתה גובה מההורים מיועדים אך ורק לשעות התל"ן?

<מנחם לב: לא.

יעקב מרגי: תודה.

<מנחם לב: אני יכול להמשיך?

יעקב מרגי: תודה בשלב הזה.

יעקב מרגי: אתן לך להשלים.

יעקב מרגי: עכשיו אני אתן לך.

יעקב מרגי: אתן לך עוד להשלים.

<דוד אבידן: אני רוצה לחדד.

יעקב מרגי: מי כבודו?

<דוד אבידן: אני עורך-הדין דוד אבידן, היועץ המשפטי של הישוב רבבה.

<דוד אבידן: אציג בפני אדוני – יש פה את המנשר - - -

יעקב מרגי: בלי "אדוני".

יעקב מרגי: אנחנו לא בבית-משפט.

<דוד אבידן: בסדר.

יעקב מרגי: יש פה אינפלציה של עורכי-דין בבניין הזה.

<דוד אבידן: זה הרגל, אתה-יודע.

יעקב מרגי: דבר חופשי, תשחרר, תזרום.

<דוד אבידן: על-הכיפאק.

<דוד אבידן: יש כמובן את המנשר תשלומי הורים לשנת הלימודים התשע"ז, שמפרט באמת את כל הנושא של תשלומי חובה ורשות, כולל סעיף תל"ן, בניגוד למה שהציג - - -

יעקב מרגי: תואם את חוזר מנכ"ל?

<דוד אבידן: תואם חוזר מנכ"ל.

יעקב מרגי: אתה בוודאות אומר לי?

<דוד אבידן: בוודאות.

<דוד אבידן: אני אציג את זה.

יוליה מלינובסקי: אבל הוא אומר עכשיו משהו אחר.

<דוד אבידן: שנייה, רגע.

יעקב מרגי: בסדר, בסדר.

<דוד אבידן: לא.

<דוד אבידן: אנחנו כאן מבהירים ומחדדים את הסוגיה.

<דוד אבידן: גם בניגוד למה שאמר שי, לא גובים שמונה שעות תל"ן.

<דוד אבידן: זה לא נכון.

<דוד אבידן: גובים עבור חמש שעות תל"ן בהתאם לתקרה – בהתאם למגבלת הגבייה שיש בחוזר מנכ"ל במשרד החינוך.

<דוד אבידן: גובים 85 שקלים בכל מה שנוגע לסוגיה של תל"ן.

<דוד אבידן: בנוסף על כך, יש תשלומים - - -

<קריאה: - - -

יעקב מרגי: עוד מעט.

יעקב מרגי: זה נושא כבד.

יעקב מרגי: שנייה.

<דוד אבידן: בנוסף על כך, נכון, נגבים תשלומים נוספים מהורים.

<דוד אבידן: הם יודעים בדיוק על מה הם משלמים, גם בניגוד למה שנאמר כאן.

<דוד אבידן: יש פירוט, יש ועד הורים.

יעקב מרגי: אדוני המלומד והיועץ המשפטי, לא נעלמה מעיניך כל סוגיית החוק בנושא תשלומי הורים.

יעקב מרגי: יש תשלומי רשות, תשלומי חובה ויש תל"ן.

יעקב מרגי: אתה רוצה לגבות תשלום אחר?

יעקב מרגי: – גם לזה יש נוהל, יש תקרה ואיך זה נעשה.

יעקב מרגי: אתה לא יכול במטריה הזאת של התל"נים לתקוע כל-בו.

יעקב מרגי: אני אומר לך, חד-משמעית: חכמים, היזהרו בדבריכם, כי היה לי דיון כזה כאן שבאו אנשים מאוד בטוחים בעצמם.

יעקב מרגי: על פניו, הסכומים ומספר השעות שניתנו פה במצגת, שלא התייחסתם לגופם, מעידים על בעיה קשה מאוד.

יעקב מרגי: זה שאתה אומר לי באופן כללי שכל הסוגיות האלה נבדקו, נבדקו ונבדקו – על-ידי מי?

יעקב מרגי: מתי?

יעקב מרגי: ומה הם הממצאים?

יעקב מרגי: זה לפני שבועיים התחילו בדיקה בגלל הלחץ - - -

<דוד אבידן: לא.

יעקב מרגי: לא.

<דוד אבידן: ממש לא.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: בואו ונשמע את משרד החינוך.

יעקב מרגי: חבל שגור לא נמצא פה.

יעקב מרגי: הוא היה יותר בקיא בפרטים.

יעקב מרגי: גברתי, תציגי את עצמך.

<מיכל כהן: שמי מיכל כהן, ואני תושבת רבבה.

<מיכל כהן: אני ביקשתי מהוועד המקומי וגם מבית-הספר לראות – לגבי הטענות שלגביהן נטען שהכספים האסורים שנגבים הולכים למטרות חיוביות – דו"חות כספיים, ועד היום לא קיבלתי שום דו"ח כספי.

<מיכל כהן: נאמר לי יותר מזה, מפורשות: אין דו"חות כספיים.

<מיכל כהן: זאת אומרת, גם אם נכונים הדברים, אין דו"חות כספיים כדי שיוכיחו שאכן הכסף הזה מנותב לצרכים חיוביים.

<מיכל כהן: אין לי מושג לאן הולך הכסף.

יעקב מרגי: תקשיבי.

יעקב מרגי: יש לי אוזן שקולטת.

יעקב מרגי: יכול להיות, ואני לא מטיל דופי, שכל הכספים מנווטים לדברים הכי נעלים ונשגבים, אבל זה לא הנושא ולא ה-case.

יעקב מרגי: יש דבר אחד – יש כמה כללים בגביית תשלומים, ואנחנו צריכים לעמוד בכך.

יעקב מרגי: הורה בישוב כמו רבבה הוא מה שנקרא: לקוח שבוי.

יעקב מרגי: אין לו הרבה אלטרנטיבות.

יעקב מרגי: תנו לי.

יעקב מרגי: אל תפריעו לי.

יעקב מרגי: לא לחנם אתגרתי את שי האם הוא לבד מדבר בלשון רבים או יחיד.

יעקב מרגי: ההערכה שלי היא שיש עוד הרבה שכואבת להם הבטן והם מנועים מלדבר בגלל חשש כזה או אחר או לחץ חברתי.

יעקב מרגי: תקשיבו טוב-טוב, והנה אני אומר לך, ואתה אמרת ביושר, ואני מעריך את זה: יש איסור מוחלט חד-משמעי להפנות תשלומי הורים לתקורות של בעלויות, של רשתות.

יעקב מרגי: זה חד-משמעי.

יעקב מרגי: זו עבירה, וצריך להשיב את הכספים.

יעקב מרגי: יתרה מזאת, גם אם ניגבו תשלומי הורים על-פי חוק, לפי כל הכללים, ונשארה יתרה בסוף השנה, יש חובה להשיב זאת להורים.

יעקב מרגי: אין מציאות כזו שוועד מקומי לא יכול או מסרב להציג מאזנים או דו"חות בסוגיה הזאת.

יעקב מרגי: אין חיה כזאת, ואני לא מקבל את זה: "מעבר לקו הירוק".

<קריאה: זו התשובות שקיבלתי.

יעקב מרגי: אני לא מקבל את זה.

<קריאה: אני גם לא מקבל את זה.

<קריאה: אלה התשובות שקיבלתי.

יעקב מרגי: אני לא מקבל את זה.

יעקב מרגי: אני שואל את מילותיי בינתיים.

יעקב מרגי: משרד החינוך, אני מבקש לקבל תגובות למה שנאמר כאן.

יעקב מרגי: אגב, שניכם, בתגובות אני רוצה לדעת: האם התלונות הובאו אליכם ומתי היתה פעולה ראשונה?

יעקב מרגי: איזה פעולות ננקטו מאז?

יעקב מרגי: ומה אתם מתכוננים לעשות?

<לירן שפיגל: אני לירן שפיגל מהלשכה המשפטית.

<לירן שפיגל: אם נצטרך, אבקש שחבריי ישלימו.

<לירן שפיגל: לגבי התלונות, למיטב ידיעתי, אנחנו מכירים את התלונות מהשנה.

יעקב מרגי: מה זה "מהשנה"?

<לירן שפיגל: מהשנה הזאת.

יעקב מרגי: יום?

יעקב מרגי: חודש?

יעקב מרגי: שבועיים?

יעקב מרגי: שנה?

<קריאה: זה מתחיל בספטמבר.

יוליה מלינובסקי: אז זה מתחילת שנת הלימודים.

יעקב מרגי: הוא יודע לדבר – הוא משפטן.

<לירן שפיגל: על מה שאני יודע - - -

יעקב מרגי: מה אתה יודע?

<לירן שפיגל: אני יודע שחלק מהבעיה הוצפה בספטמבר בכלל מתוך המערכת.

יעקב מרגי: כשנת לימודים - - -

<לירן שפיגל: בתחילת שנת הלימודים.

יעקב מרגי: תודה.

<לירן שפיגל: למעשה, יש פה איזו שהיא מציאות – אני אומר בזהירות – מוגמרת, שבעצם בספטמבר הגיעו אלינו כבר עם כל הבעיות שצריך להסדיר אותן, ובמקביל גם התחילו להגיע תלונות למשרד החינוך מהורים לגבי הגבייה.

<לירן שפיגל: נעשו כל מיני דרכים כדי לנסות לפתור את הבעיה הזאת, אבל זה לא צלח.

יעקב מרגי: מה הן הדרכים?

יעקב מרגי: אל תדברו כללית.

<לירן שפיגל: אני אומר עוד פעם - - -

יעקב מרגי: אני אומר לכם: ככל שהתגובות יהיו ברורות, ככל שהדברים יהיו ברורים – יהיה יותר קל לסכם את הדיון.

יעקב מרגי: אם הדברים לא יהיו ברורים, הסיכום יהיה קשה ויהיה כואב.

<לירן שפיגל: אני אנסה להבהיר.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: ממילא אם לא קדם לזה הדיון על מודיעין, הייתי יכול עוד איכשהו לעשות איזה שהוא סיכום שייתן לכם זמן ושהות.

יעקב מרגי: לכן, אבקש לקבל תשובות ברורות.

יעקב מרגי: בבקשה, לירן.

<לירן שפיגל: יהיו תשובות ברורות.

<לירן שפיגל: אני אתחיל מזה שהיו ניסיונות של המחוז לנסות לפתור את הבעיה בבית-הספר, לבחון את האפשרות האם יש איזה שהוא מקור לשעות נוספות שאפשר להעמיד לבית-הספר, כי אנחנו מודעים לעובדה שכספים נגבים מההורים לצורך שעות תקן, כלומר ההורים לא רואים חלק מהשעות – הם לא רואים שעות אורך, אלא הכספים בעצם מגיעים לשעות רוחב.

<לירן שפיגל: בשלב מסוים לא היה מנוס, ואנחנו העלינו את המקרה – ואני מדבר כרגע על בית-הספר היסודי – לוועדת חריגים ארצית.

<לירן שפיגל: ועדת חריגים ארצית דנה בהרבה מאוד מקרים שמגיעים לפתחה.

<לירן שפיגל: יש מקרים שבהם אנחנו, כוועדה, מאשרים חריגות כאלה ואחרות, ויש מקרים שאנחנו לא מאשרים חריגות.

<לירן שפיגל: הכל תלוי בנסיבות המקרה ובעובדות.

<לירן שפיגל: אנחנו מצאנו שהגבייה הייתה לא תקינה.

<לירן שפיגל: אנחנו מצאנו שהגבייה נבעה מרצון של ההורים לפצל בין המגדרים, ולכן היה מחסור בשעות.

יעקב מרגי: זה איסור של משרד החינוך לפצל.

<לירן שפיגל: נכון, זה אסור.

יעקב מרגי: אסור.

<לירן שפיגל: זה אסור.

<לירן שפיגל: אנחנו לא מסתירים את זה.

יעקב מרגי: גם אם זה מרצון, יש דרך לעשות את זה.

<לירן שפיגל: נכון.

<לירן שפיגל: מה שקורה, וזה קורה לנו חדשות לבקרים, אלה המקרים שמגיעים אלינו למשרד החינוך, הוא שיש הורים שרוצים - - -

יעקב מרגי: אתה מסכים לי שמספט

יעקב מרגי: מבר עד היום התחושה היא הדבר לא טופל, גם כשאתה אומר לי "נבדק" ו"נמצא"?

<לירן שפיגל: אני אסביר.

יעקב מרגי: אני מכיר שעל תופעות קלות יותר שזה נשלל והייתה דרישת חיוב.

<לירן שפיגל: אני מסכים.

<לירן שפיגל: יש מקרים שאנחנו, בהחלט, כוועדה, גם מורים להשיב או שאגף האכיפה מורה להשיב.

<לירן שפיגל: אני אסביר מה היו השיקולים של הוועדה בנסיבות האלה.

<לירן שפיגל: אני אומר עוד פעם: התופעה הזאת של הורים שרוצים וגובים בגלל שהם רוצים יותר, היא תופעה מוכרת.

<לירן שפיגל: לא בהכרח אנחנו מאשרים.

<לירן שפיגל: זה שיש רצון של הורים לא אומר - - -

יעקב מרגי: אין לי בעיה.

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך: שמנהל בית-ספר יוציא חוזר שרוצים להעביר – תנועה, עמותה, אגודה עותומנית או רשות ממשלתית שקוראים לה "צביה" ואני לא יודע איך קוראים לזה, כל רשות משפטית שנקראת "צביה" – ושיעשו את זה בנוהל אחר: בחתימה, שיחתמו, שיתנדבו ושיתנו כמה שהם רוצים.

יעקב מרגי: אולי יש להם סעיף 46, ואז הם יקבלו גם זיכוי במס.

יעקב מרגי: אני לא יודע.

יעקב מרגי: אבל, אתה לא יכול לנסות בהסכמה.

יעקב מרגי: מה זה הסכמה?

יעקב מרגי: לחץ חברתי זה הסכמה?

<קריאה: למה הוא - - - חברתי?

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: אל תפריע.

יעקב מרגי: אני אומר דברים ומותר לי.

<מנחם לב: מותר.

<מנחם לב: ודאי מותר.

יעקב מרגי: כשתקבל רשות, תשאל אותי.

<מנחם לב: בסדר, אני אשאל.

יעקב מרגי: תטיח בי.

יעקב מרגי: אם צריך, אני אחזור בי.

<מנחם לב: לא, לא אטיח.

<מנחם לב: אני אשאל.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: מותר לך.

יעקב מרגי: אם טעיתי, אני אחזור בי.

יעקב מרגי: הכל נרשם.

יעקב מרגי: אז, תרשה לי.

יעקב מרגי: בתחושות אי-אפשר להתמודד.

יעקב מרגי: לירן, בינתיים, תעשו שיעורי-בית.

יעקב מרגי: אני אתן לך עוד בהמשך.

יעקב מרגי: נציגות ועד הורי נהריה, מר גד כהן.

<גד שמואל כהן: בוקר טוב.

<גד שמואל כהן: אני מרכז את צוות חמ"ד בפורום ועדי ההורים היישובים, ואני יושב-ראש הנהלת ההורים העירונית של נהריה.

<גד שמואל כהן: נושא תל"ן הוא מיקרו; מה שקורה ברבבה הוא מיקרו של מאקרו שקורה ברמה הארצית.

<גד שמואל כהן: את הסיפור הזה של ההפרדה המגדרית בחמ"ד מכירים בכל הארץ מעל 20 שנה.

<גד שמואל כהן: מעל 20 שנה אני יודע בוודאות בנהריה, וזה עובד בשיטה מאוד פשוטה שבה משרד החינוך לא מתקנן הפרדה מגדרית, וזה מביא בעקבותיו קומבינה: ניקח תל"ן, ניקח שעות רוחב, ניקח סל מפקח, ניקח תל"ן תורני וניקח אלף ואחד דברים שונים ונקרא לזה "עמותה" ונקרא לזה "אגודה עותומנית", ולא משנה איך נקרא לזה, אבל בכל קונסטלציה שהיא השורש של הבעיה הוא העובדה שמשרד החינוך, באופן עקבי, יודע ורוצה ומבין שההורים רוצים הפרדה מגדרית אבל לא מוכן לתקנן את זה.

<גד שמואל כהן: זה גם יוצר אבסורדים מטורפים ברמה של שכבה של 90 תלמידים, 44 בנים ו-46 בנות, וצריך להפריד אותם טכנית לארבע כיתות מספרית – נכון, אנשי משרד החינוך?

<גד שמואל כהן: זה 44 ו-46 וצריך לפצל לארבע כיתות, ותקן מקבלים לשלוש כיתות.

<גד שמואל כהן: כלומר, נשארת כיתה אחת לא תקנית, מורה שאיננה מקבלת גמול חינוך ושעות שצריך לממן אותן בדיוק מהקומבינות האלה – מהתל"נים ומאלף ואחד דברים נוספים שהזכרתי כאן.

<גד שמואל כהן: אני חושב שנושא רבבה הוא פלטפורמה כאן בוועדה ובכלל כדי להרים ולעשות פעם אחת סוף לסיפור הזה של ההפרדה המגדרית.

יעקב מרגי: צריך להיות אמיץ.

יעקב מרגי: מה לעשות?

יעקב מרגי: יש אחד, פסיכופת כמוני, שהוא מתאבד פוליטית, והשאר לא רוצים להיות אמיצים.

<גד שמואל כהן: יושב לידך חבר הכנסת יוגב, ואני חושב שהוא חווה על בשרו את העניין הזה.

יעקב מרגי: ארגון "נאמני תורה ועבודה", יש לכם נייר עמדה שהצגתם לוועדה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אורית לסר: כן.

<אורית לסר: שמי אורית לסר, ואני ראש תחום החינוך של תנועת "נאמני תורה ועבודה".

<אורית לסר: אנחנו מכירים הרבה שנים, גם דרך מחקרים וגם דרך הרבה עבודה בשטח, גם את סיפור ההפרדה המגדרית, אבל זה לא רק העניין.

<אורית לסר: זה גם הסיפור של בכלל ניסיונות כל הזמן להפריד וליצור מוסדות קטנים וליצור איזה שהוא סוג של חומות.

יעקב מרגי: ברשותך, שאלה: כמה תלמידים יש ב"צביה" ובממ"ד יסודי?

<שי פולטהיים: ביסודי יש 480, וב"צביה" – קצת יותר.

יעקב מרגי: מה זה "קצת"?

<שי פולטהיים: 480 ו-550.

יעקב מרגי: כמה זה ביחד?

<שי פולטהיים: 950.

יעקב מרגי: אוקיי.

יעקב מרגי: גברתי, בבקשה.

<אורית לסר: מערכת החינוך הדתית נגועה כבר הרבה שנים, וזו תופעה שרק הולכת וגוברת, וזה לא רק הניסיונות להפריד בין בנים לבנות, אלא זה הרבה פעמים בא בתואנה של הפרדה בין בנים לבנות כשלמעשה הניסיון הוא הרבה פעמים להפריד את הילדים שלנו מקולות אחרים, מילדים שהם לא מגיעים מבתים כמו משלנו – הרבה תפיסות אליטיסטיות, חוסר נכונות לקבל ילדים עולים.

יעקב מרגי: את רוצה לתקן עכשיו עולם במלכות שדי.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: לאט-לאט.

<אורית לסר: אוקיי.

<אורית לסר: יש הרבה תופעות שכמו שאמר ידידי - - -

<מנחם לב: אז איך זה קשור לרבבה?

יעקב מרגי: מותר לה.

<קריאה: היא מדברת על - - -

יעקב מרגי: מאחר ואתה לא מבקר פה תדיר, אומר לך, כדי שלא בדיון אחד תקבל שיעור על כל מה שמתנהל בכנסת: אט לך.

יעקב מרגי: מרגע שאדם ביקש רשות דיבור והיושב-ראש סובל זאת ונותן לו לדבר, אתה אין לך מה לומר בנושא הזה.

יעקב מרגי: אמרתי את זה בעדינות.

יעקב מרגי: גברתי, בבקשה.

<אורית לסר: תודה.

<אורית לסר: כמו שאמר כאן ידידי, יש הרבה קומבינות.

<אורית לסר: אין דברים שהם מסודרים בצורה ברורה של מה החינוך הדתי יכול לשאת מבפנים, את מי אנחנו רוצים שיהיה בפנים ואת מי אנחנו מקבלים ואת מי אנחנו מקבלים בצורה רחבה, למי אנחנו נותנים מלגות וכו'.

<אורית לסר: אני רוצה להגיד משהו: יש כאן ניצול של מוכנות של ההורים בחינוך הדתי לשלם יותר, והורים מוכנים לשלם יותר כי הם חושבים - - -

יעקב מרגי: רוצים איכויות ורוצים מסגרות.

<אורית לסר: כן, שווה לי הכסף שאני מוציאה מהכיס שלי – זה שווה חינוך יותר טוב ויותר שעות תורה וכו', שזה דבר נפלא.

<אורית לסר: יש כאן שתי בעיות: (א) זה לא מוכר על-ידי מדינת ישראל, זאת אומרת אין עדיין איזה שהוא ערוץ מסודר ורציני לתת את הכספים של החינוך הדתי, וזו בעיה שחוזרת על עצמה כבר מאז - - -

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני חייב לתקן אותך.

יעקב מרגי: המדינה הכירה בצורך מסוים לחינוך הדתי.

<אורית לסר: בצורה מאוד-מאוד מזערית.

יעקב מרגי: תני לי.

יעקב מרגי: זו גם הסיבה לכך שאם מדברים על ממלכתי כ-100%, אז הממלכתי-דתי, אם אני לא טועה, נושק לעוד תוספת של עוד 20%-19% יותר.

<אורית לסר: שעתיים.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: תקשיבי: המדינה הכירה בצורך הזה ועושה.

יעקב מרגי: רוצים יותר?

יעקב מרגי: – - -

<אורית לסר: נכון.

יעקב מרגי: - -המדינה גם קבעה כללים איך עושים זאת.

<אורית לסר: מצוין.

יעקב מרגי: אי-אפשר להפוך את זה לסטארט-אפ.

<אורית לסר: אני לגמרי אתך.

יעקב מרגי: על מי אנחנו עושים את זה?

יעקב מרגי: על הורים ל-6-2 ילדים.

יעקב מרגי: את האוכל, את ההעשרה של הילדים האלה, אנחנו מממנים בעלויות ומממנים תקורות אחרות.

<אורית לסר: נכון.

<אורית לסר: מצד שני, צריך לקחת אחריות, גם על-ידי משרד החינוך וגם על-ידי הציבור הדתי, ולדעת שריבוי של מוסדות קטנים, תקורות לרשתות, חוסר שקיפות ורצון כל הזמן לייצר עוד ועוד מסגרות ולא לשלוח את הילדים למוסדות שבהם יש תקצוב דיפרנציאלי שדווקא הם, ההורים, יכולים אולי לקבל יותר, זאת אומרת זו גם תפיסה ציבורית - - -

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: זה כבר דיון - - -

<אורית לסר: זו גם תפיסה ציבורית שהיא בעייתית, אבל הניצול כאן - -

יעקב מרגי: תודה, גברתי.

<אורית לסר: - - הוא ניצול חד-משמעי שאין שקיפות והרשתות יודעות שההורים יפתחו את הארנק וישלמו את הכסף.

<אורית לסר: זה דבר שהוא גם לא מוסדר וגם דורש תיקון.

יעקב מרגי: תודה.

יוליה מלינובסקי: אני יכולה לשאול את משרד החינוך?

יעקב מרגי: בבקשה.

יוליה מלינובסקי: שאלה קצרה מאוד – יש כללים כמה מותר לגבות באיזה נושאים, וזה ממש מ-א' עד ת' בחוזר מנכ"ל.

יוליה מלינובסקי: פה גבו יותר ממה שהיה מותר?

יוליה מלינובסקי: אני מבקשת שאלה–תשובה.

<לירן שפיגל: הבעיה פה לא הייתה הגבייה בגובה הסכום אלא האופן שבו השתמשו בסכום.

יוליה מלינובסקי: לא.

יוליה מלינובסקי: גם הגובה.

יעקב מרגי: גם הגובה.

<לירן שפיגל: לא, לא.

יעקב מרגי: לירן, מהי התקרה בתל"ן?

<קריאה: 885 שקלים.

יעקב מרגי: שאלתי אותך?

<קריאה: אם אנשים משלמים ולא מקבלים את התמורה, אז זה - - -

<שי פולטהיים: מותר לגבות כמה כסף שרוצים, אבל צריך להשתמש - - -

יעקב מרגי: שי, אתה לא מפריע, עם כל הכבוד.

יוליה מלינובסקי: שאלתי שאלה מאוד פשוטה.

יעקב מרגי: לירן, היא שאלה: יש תקרה?

יעקב מרגי: גם לתל"נים יש תקרה.

<לירן שפיגל: נכון, יש תקרה.

יוליה מלינובסקי: גבו לפי תקרה?

<לירן שפיגל: גבו לפי תקרה, אבל זה לא הגיע למטרה שרשום.

יעקב מרגי: מהי התקרה?

<קריאה: חמש שעות תל"ן.

יעקב מרגי: אני שואל מבחינת כסף, סכום.

<לירן שפיגל: אני לא זוכר את הסכום בעל-פה, אבל - - -

יעקב מרגי: שי, תעזור לנו.

<לירן שפיגל: 885 שקל.

<קריאה: איזה כיתות?

<לירן שפיגל: ואם רוצים עוד עשר, אז לפי דעתי זה 1,770 נוספים בכל שכבת הגיל.

יעקב מרגי: לשנה.

<לירן שפיגל: לשנה.

יעקב מרגי: שי, ברשותך, מה הם הסכומים שנדרשים?

יעקב מרגי: ברשותך, תן דוגמאות.

יוליה מלינובסקי: מה אתם שילמתם?

<שי פולטהיים: התשובה היא: מתחת לתקרה.

יעקב מרגי: מתחת לתקרה.

<שי פולטהיים: זה מתחת לתקרה, אבל המהות היא לא התקרה.

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: היא שאלה.

יוליה מלינובסקי: אני שואלת.

יוליה מלינובסקי: אני פשוט רוצה לעשות סדר.

יעקב מרגי: יש היבטים אחרים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ענית לנו.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, גבו סכום מותר, אבל השימוש היה - -

יעקב מרגי: השימושים.

<לירן שפיגל: לא תקין.

יוליה מלינובסקי: - - לא תקין.

יוליה מלינובסקי: הבנתי.

יוליה מלינובסקי: אתם מודעים לעניין הזה מתחילת שנת הלימודים, ואנחנו עכשיו בסוף שנת הלימודים.

יוליה מלינובסקי: מה עשיתם בנדון?

יעקב מרגי: בשלב הזה, הפסקתי אותו.

<לירן שפיגל: כן, אני, בדיוק, באתי - - -

יעקב מרגי: תן לה.

יוליה מלינובסקי: לא.

יוליה מלינובסקי: אני הבנתי שהגענו לדיון, אז כנראה שלא נעשה כלום.

יעקב מרגי: בבקשה.

<לירן שפיגל: אני אסביר.

<לירן שפיגל: דבר ראשון, אנחנו מפרידים בין בית-הספר היסודי לבין בית-הספר העל-יסודי.

יעקב מרגי: תתחיל פרה-פרה.

<לירן שפיגל: לגבי היסודי, כפי שציינתי, הנושא הועלה לוועדת חריגים.

<לירן שפיגל: מה שקורה הוא דבר כזה: יש מקרים שבהם ועדת חריגים – וזה לא המקרה הראשון – אישרה גבייה חריגה, קרי גובים כסף שלא מגיע ליעדים המאושרים על-ידי משרד החינוך, ולמרות שהם לא מגיעים הוועדה מאשרת.

<לירן שפיגל: בדרך-כלל, כשזה קורה, זה נובע מהעובדה שמדובר על העסקה של עובדים, שזה המקור להעסקה שלהם, והמשמעות של האיסור כפולה: (1) היא יכולה להביא לפיטורי עובדים באמצע שנת לימודי כי לא יהיה מקור אחר; (2) זה פוגע, פדגוגית, בבית-הספר, וזה גם שיקול שאנחנו לוקחים בחשבון כי יש איזה שהוא תפקוד של בית-הספר שנבנה על האנשים האלה.

<לירן שפיגל: מקרים אחרים, שבהם יש גבייה - - -

יעקב מרגי: במקרה הזה, ניתן אישור לבית-הספר היסודי?

<לירן שפיגל: במקרה הזה, נתַנו אישור לשנה הזאת בלבד.

יעקב מרגי: איזה תאריך יצא האישור?

<לירן שפיגל: האישור ניתן במאי.

יוליה מלינובסקי: במאי עכשיו?

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: רגע, רגע.

יעקב מרגי: יוליה, תני לי שנייה.

<לירן שפיגל: אבל אני חייב לומר בהקשר הזה, שגם אם המקרה הזה היה מגיע אלינו באוגוסט או בספטמבר, כנראה שהיינו מקבלים את אותה ההחלטה.

<לירן שפיגל: למה?

<לירן שפיגל: כי היו מפטרים עובדים - - -

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: לא מעניין אותי.

יעקב מרגי: בסדר.

<לירן שפיגל: בסדר.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, כרגע, זה לפי אישור משרד החינוך.

יעקב מרגי: תקשיב.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אני לא מקבל תירוץ כזה.

יעקב מרגי: ודאי שלא מפטרים עובדים באמצע.

יעקב מרגי: אל תיצור את הבעיה – לא תפטר.

יעקב מרגי: תדון בה.

יעקב מרגי: מבחינתי, לוקח לכם מספט

יעקב מרגי: מבר עד דצמבר שלושה חודשים?

יעקב מרגי: תגמרו את כל שיעורי-הבית שלכם, במקום לחגוג ולעשות מסיבת עיתונאים ב-1 בספטמבר תעשו אותה ב-30 ביוני – סיום שנת לימודים והתחלת שנת לימודים חדשה – ואז יהיה לכם זמן לטפל בכל.

יעקב מרגי: אל תצאו לחופש.

יעקב מרגי: צאו לחופש בחורף.

יעקב מרגי: משרד החינוך, אל תצאו לחופשה.

יעקב מרגי: תצאו בחורף או שתעשה תורנויות, ותגמרו את כל הצרות, את כל העוולות, את כל החריגים, את כל הדיונים ואת כל הבדיקות שלכם במהלך הקיץ, כדי שב-1 בספטמבר תהיה ודאות למוסדות והמוסד יידע את מי הוא מעסיק וכמה הוא מעסיק וההורים יידעו כמה הם משלמים ואם הם רוצים לשלם ולבחור גם אלטרנטיבות אם הם לא רוצים לשלם.

יעקב מרגי: לכן אני אומר שזו בעיה כשלעצמה.

יעקב מרגי: עכשיו, אני שואל שאלה: דבר אחד – לגבי היסודי, הבנתי שנתתם אישור במאי.

יעקב מרגי: מאי היה רק לפני שבועיים וחצי בערך.

<לירן שפיגל: תחילת מאי.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: חודש.

יעקב מרגי: דבר שני – את התלונות האלה אני קיבלתי לפני, והסאגה הזאת מתמשכת כבר הרבה זמן.

יעקב מרגי: קודם כל, אני שמח שנעשה משהו.

יעקב מרגי: קודם כל, שי, הרווחנו משהו שנעשה דיון.

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה לגבי האולפנה.

<לירן שפיגל: לגבי האולפנה, זה טופל על-ידי אגף אכיפה, ואבקש מדודי לדבר.

יעקב מרגי: בבקשה, הצג את עצמך.

<דודי כהן: אני דודי, מנהל אגף אכיפה במשרד החינוך.

<דודי כהן: בעקבות התלונה של מר שי וגם של מיכל, אנחנו פעלנו ובדקנו את הנושא של תשלומי הורים באולפנה.

<דודי כהן: מבחינת הזמנים, זה היה כמה חודשים לאחר הפנייה של היסודי.

<דודי כהן: היה הרבה דין ודברים.

<דודי כהן: עשינו בדיקה מעמיקה גם מול ההורים, גם מול המוסד ומול הבעלות, ובסופו של דבר, אנחנו קיבלנו, לאחרונה, החלטה – ואני יכול להציג אותה בפני הוועדה – שאנחנו מורים לבעלות להשיב כסף להורים על כספים שלא ניתנו לתלמידים.

<דודי כהן: זאת אומרת, מה שלא ניתנה תמורה בעד האגרה ביקשנו להשיב את הכסף, וזהו, מבחינתנו.

יעקב מרגי: לו יצוין שעכשיו הבעלות הזאת תשב על ההורים ותחתים אותם על ויתור מרצון, תקבלו את זה בדיעבד?

<דודי כהן: אנחנו צריכים לבחון את זה.

יעקב מרגי: אני אקרא לכם שלא.

יעקב מרגי: מכאן ולהבא, אם זו רשות, שיעבדו לפי הנהלים.

יעקב מרגי: אני מבקש ממך, כוועדה, לא להיענות הפעם אם תוגש בקשה כזאת.

<דודי כהן: אנחנו נצטרך - - -

יעקב מרגי: אי-אפשר שחוטא ייצא נשכר.

יעקב מרגי: אל תשימו את ההורים האלה במצב לא נעים ובלתי-סביר.

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך: יכול להיות שגם אני, כהורה, הייתי חותם, כי אין לי אלטרנטיבות.

יעקב מרגי: הנה, אני, יו"ר ועדת החינוך.

<קריאה: - - -

יעקב מרגי: שי, תתאפק.

יעקב מרגי: תאמין לי שאני אתן לך.

יעקב מרגי: בהיי-טק יש לכם סבלנות עד שאתם יוצאים לאיזה אקזיט.

<דודי כהן: ברשותך, להשיב לעוד שתי שאלות.

<דודי כהן: שאלת איפה גור.

<דודי כהן: גור, כרגע, במילואים ולא נמצא.

יעקב מרגי: שיחזור לשלום.

<דודי כהן: אמן.

<דודי כהן: לגבי הנושא האכיפתי, שאלת מה קורה בשטח.

<דודי כהן: יש לי את דו"ח אגף האכיפה לגבי השנה שעברה, ואני יכול להציג לגבי כמה תיקים פעלנו רק בנושא תשלומי הורים.

<דודי כהן: אפשר לראות שזה נושא די חשוב שאנחנו מטפלים בו, וגם מבחינת כמות התיקים זה בא לידי ביטוי בעשייה שלנו בנושא תשלומי הורים.

יעקב מרגי: אמרתי בתחילת דבריי שהתחלתם לעשות, ולא מספיק.

יעקב מרגי: זה נוהג שהושרש, לצערי הרב, שנים רבות וזה ייקח זמן.

יעקב מרגי: אבל אני רוצה לשמוע ממך אמירה אחת.

יעקב מרגי: התייחסת לזה, אבל לא התייחסת לדברים אחרים שאמרתי.

יעקב מרגי: בגמרא נהוג שמעלים נושא ועל-הדרך מזכירים את כל הצרות של הסבתא.

יעקב מרגי: ככה זה.

יעקב מרגי: אם כבר תתייחס גם למה שאמרתי לגבי המוכר שאינו רשמי/ חרדים/ מוסדות פרטיים.

<דודי כהן: נגעת בכמה נושאים, ודיברת גם בנושא שכר.

<דודי כהן: אנחנו כיום - - -

יעקב מרגי: עזוב את נושא השכר.

יעקב מרגי: מטופל.

יעקב מרגי: הנה, הצדעתי לכם.

יעקב מרגי: אתם עושים את זה לעילא ולעילא.

יעקב מרגי: למה שלא תעשו גם בגביית יתר?

<דודי כהן: אנחנו פועלים גם בנושא תשלומי הורים, ואתה רואה שיש גם השבות.

<דודי כהן: גם בלפיד ובמודיעין, כמו שציינת קודם, היה משהו.

יעקב מרגי: אל תביא את זה כדוגמה.

יעקב מרגי: גם אחרי זה לא התנהלתם כמו שצריך.

יעקב מרגי: אתה רואה שהתאפקתי.

יעקב מרגי: אל תביא את זה.

<דודי כהן: יש עוד מקרים שאנחנו מטפלים שבהם משיבים כסף להורים.

<דודי כהן: זה גם בגנים.

<דודי כהן: אני רק אציין בפני הוועדה שרוב התיכונים בארץ הם מוכר שאינו רשמי, זאת אומרת רוב העיסוק של התיכונים, ולא משנה באיזה מגזר, זה תחת - - -

יעקב מרגי: אז מה?

<דודי כהן: בסדר.

<דודי כהן: אז כל הפעילות שלנו מול התיכונים זה המוכר שאינו רשמי.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אתה יודע למה אני מכוון – למוסדות החרדיים.

יעקב מרגי: לא החצר האחורית של משרד החינוך.

<דודי כהן: לא חצר אחורית.

<דודי כהן: יש להם - - -

יעקב מרגי: תוציא אותם מהחצר האחורית.

יעקב מרגי: גם שם ההורים, שאין להם, ממה שאין להם, נעשקים.

יעקב מרגי: תעשו עבודה ותתכנסו, וקראתי לכם לעשות את זה.

יעקב מרגי: אני חושב שתעשו את זה ותתנו תשומת לב לכך.

יעקב מרגי: אל תחששו מאף אחד: לא מוועדת הכספים ולא ממשבר קואליציוני.

יעקב מרגי: לא יהיה כלום.

יעקב מרגי: אגלה לך עוד משהו: השמיים לא יפלו, "צביה" לא תיפול ובני-עקיבא לא ייפלו ורשת אמי"ת לא תיפול ואף אחד לא ייפול.

יעקב מרגי: הם פשוט יפסיקו לממן דברים אחרים שלא קשורים למערכת החינוך או שימצאו לזה מקורות אחרים.

<מנחם לב: או שניאלץ לראות במעורב בנים ובנות.

יעקב מרגי: אל תאיים עליו בזה.

יעקב מרגי: הזהרתי אותך בתחילה.

<מנחם לב: לא - - -

יעקב מרגי: לא, אל תאיים עלי בזה.

<מנחם לב: אני לא מאיים.

יעקב מרגי: לא, סליחה, סליחה.

יעקב מרגי: אתה מאיים.

יעקב מרגי: תיאלץ – תעשה.

יעקב מרגי: מישהו אמר לך לא לעשות?

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך: אם אין לך ברירה, תעשה.

יעקב מרגי: מה אתה בא אלי לפה?

יעקב מרגי: אתה מבקש אישור מוועדת החינוך ללמד מעורב?

יעקב מרגי: לך ותלמד מעורב.

יעקב מרגי: מה אתה רוצה ממני?

<מנחם לב: אני רוצה - - -

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: - - -

<מיכל כהן: זה שקר.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אתה מנסה להכשיר את השרץ, ואתה לא שם לב לקהות חושים - -

<מיכל כהן: הוא מנסה להפחיד את ההורים.

<מיכל כהן: הוא מנסה להפחיד את ההורים.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: גברתי, לא.

יעקב מרגי: את מפריעה.

יעקב מרגי: - - לרגישות של הבעיה.

יעקב מרגי: אנחנו עכשיו מציגים בעיה.

יעקב מרגי: לא מעניינת אותי רשת "צביה" ולא מעניין אותי משרד החינוך – סליחה – אלא מעניין אותי ההורים בקצה.

יעקב מרגי: זה מה שמעניין אותי לאורך כל חיי הציבוריים.

יעקב מרגי: מעניין אותי האזרח הקטן בקצה שאין לו את הכוחות, היכולת, הזמן והאמצעים להתמודד מולך, אתה, הגדול, החזק, שעושק אותו.

<קריאה: אפשר - - -?

יעקב מרגי: אני אתן לכם.

יעקב מרגי: תן לו לסיים.

<דודי כהן: אני אמשיך.

יעקב מרגי: תעשו לי טובה: אל תתגרו בי.

יעקב מרגי: הייתי שמח, אם הייתם אומרים לי: סטופ, סטופ - - -

<מנחם לב: כבודו, שאני לא מכיר אותך - - -

יעקב מרגי: סליחה, סליחה.

יעקב מרגי: הייתי שמח, אם היית אומר: סטופ, כשלנו, לא ידענו להתנהל לפי הנהלים.

יעקב מרגי: תן לנו חודש-חודשיים ואנחנו מביאים לך מבצעים.

יעקב מרגי: הייתי מצדיע לך.

<דודי כהן: אני רק לזה - - -

יעקב מרגי: ישבה פה בעלות אחרת איפה שאתה יושב ומכרה לי לוקשים, ואחר כך כשבדקנו מסתבר שאנחנו, ההורים, מימנו אותו ואת כל המנגנון של הבעלות.

<מנחם לב: כבודו אמר לי שאני ישר.

יעקב מרגי: אתה תמים.

<מנחם לב: אני תמים?

<קריאה: כן.

מרדכי יוגב: מנחם, מנחם.

מרדכי יוגב: אתה צריך להופיע בוועדה יותר - - -

<דודי כהן: גם התשובה היא למר מנחם.

<דודי כהן: אני מסיר את הכובע של מנהל אגף אכיפה.

<דודי כהן: אני אב לארבעה ילדים, וגם ילדיי במסגרות כך שאנחנו יודעים מה קורה.

<דודי כהן: אבל, בדרך-כלל, בסיפור של ההפרדה המגדרית הבעיה האקוטית היא בבתי-הספר היסודיים.

<דודי כהן: אז, בוא ונעשה הפרדה, כלומר אי-אפשר לצבוע את כל הסיפור של ההפרדה המגדרית בכל המערכת.

<דודי כהן: מדובר בבתי-הספר היסודיים.

יעקב מרגי: האם על-פי חוק ועד מקומי יכול לגבות את התשלומים האלה?

<קריאה: לא.

יעקב מרגי: איך אתם מאפשרים את זה?

<לירן שפיגל: אנחנו לא מאפשרים, ולכן - - -

יעקב מרגי: אתם מאפשרים.

יעקב מרגי: זה קורה.

יעקב מרגי: מה, תגיד לי - - -

<דודי כהן: זה חלק מההחלטה שניתנה.

<לירן שפיגל: זו, בדיוק, אותה מציאות שלא מוסדרת, שאנחנו מבקשים להסדיר.

<לירן שפיגל: אנחנו דורשים שיפתחו חשבונות של תשלומי הורים - -

יעקב מרגי: משק סגור.

<לירן שפיגל: - - בדיוק לפי החוק והתקנות.

<לירן שפיגל: זו הדרישה שלנו.

יוליה מלינובסקי: לא משנה מה.

יוליה מלינובסקי: יש סדר.

יעקב מרגי: מוטי, עכשיו או שאתה רוצה לשמוע השלמות של שי?

מרדכי יוגב: יש השלמות?

יעקב מרגי: שי, השלמות.

יעקב מרגי: אתן לכם השלמות.

<שי פולטהיים: לגבי כמה נקודות שנאמרו כאן, כדי לדייק.

<שי פולטהיים: אני לא רוצה להפנות אצבע, אבל הפנייה הראשונה - -

יעקב מרגי: תפנה אלי.

<שי פולטהיים: - - למשרד החינוך נעשתה באוקטובר 2015, והתשובה בכתב ממשרד בחינוך הייתה: ייקח לנו שנה לסדר.

<שי פולטהיים: אני מקבל; ביזנס גדול – לוקח זמן לסדר.

<שי פולטהיים: אפשר לקבל את התזה.

יעקב מרגי: אז הם עמדו בשנה, הא?

<שי פולטהיים: אנחנו שנתיים אחרי.

יעקב מרגי: 2015.

יעקב מרגי: צודק.

<שי פולטהיים: זה היה 10/2015.

<קריאה: גם - - -

יעקב מרגי: סליחה, תן לו.

<שי פולטהיים: פנייה בכתב – תשובה בכתב.

יעקב מרגי: שי, תודה.

יעקב מרגי: תמשיך.

<שי פולטהיים: אנחנו מדברים פה על החזר התשלומים – העבודה שעשו במחלקה של דודי.

<שי פולטהיים: זה אחרי המחלקה של דודי, ואני רוצה שזה יהיה ברור.

<שי פולטהיים: מלכתחילה אמרו שגובים 15 שעות תל"ן – י"ב, י"א ו-י', ועכשיו מתוקן: 7.

<שי פולטהיים: חברים, יש מערכת.

<שי פולטהיים: מקבלים 41.5 שעות תקן במשרד החינוך לילד?

יעקב מרגי: לא מבוצע.

<שי פולטהיים: מה?

יעקב מרגי: לא מבוצע.

<שי פולטהיים: אני משלם שבע עכשיו, אחרי ההפרדה.

יעקב מרגי: הבן שלך מקבל את זה?

<שי פולטהיים: לא, מה פתאום?

<שי פולטהיים: בתי בכיתה י"א מקבלת 42 שעות במערכת מתוך 41.5 תקן.

<שי פולטהיים: אני מוכן לשלם חצי שעה ואני מוכן לשלם גם שעתיים, ואני מוכן לשלם גם את כל השבע.

<שי פולטהיים: - -

יעקב מרגי: רק שתקבל אותן.

<שי פולטהיים: - - רק אל תגידו לי שזה הולך לתל"ן.

<שי פולטהיים: אל תגידו את זה.

<שי פולטהיים: זה לא נכון.

<קריאה: - - -

יעקב מרגי: תגיב אחר כך.

יעקב מרגי: תרשום.

<שי פולטהיים: דודי, יש לי צילומים.

יעקב מרגי: אתה לא מדבר אתו.

יעקב מרגי: זה לא דו-שיח.

יעקב מרגי: דו-שיח – לכו לרבבה, ותזמין אותו לכוס קפה.

<שי פולטהיים: צילומי כל המערכות נמצאים אתי, ואם יש למישהו מחלוקת – אני יכול לתת את הנתונים.

יעקב מרגי: לא כדאי להם להתעמת אתך.

יעקב מרגי: בסדר.

<שי פולטהיים: הדבר האחרון זה הפרדה מגדרית.

<שי פולטהיים: בסדר גמור, החליטו שיש הפרדה מגדרית, כמו שהחליטו פה להקים אולפנה.

<שי פולטהיים: הכול בסדר.

<שי פולטהיים: יתכבד משרד החינוך ויישא באחריות.

<שי פולטהיים: אותי לימדו שאם יש סמכות, יש אחריות.

יעקב מרגי: הוא יודע לעשות את זה בפיצול כיתות, והוא מממן את זה במקומות אחרים.

<שי פולטהיים: תשמע, החליטו שרוצים להקים שני בתי-ספר?

<שי פולטהיים: – תישאו בעלות.

<שי פולטהיים: פניתי בספט

<שי פולטהיים: מבר – לא היה צריך לגלגל את זה עד עכשיו.

<שי פולטהיים: הייתם יכולים, ולא צריך פיטורי מורים ולא כלום, לקחת את 60 השעות שחסרות ותעבירו.

<שי פולטהיים: אבל, לאנוס את ההורים לשלם את זה ולהפעיל אחר כך מכבש ציבורי, וזה הוזכר פה, - -

<מיכל כהן: להפחיד אותם.

<שי פולטהיים: - - שמי שלא ישלם.

<שי פולטהיים: ..

<שי פולטהיים: – ואפשר להראות מכתבים על מכתבים בנושא הזה.

<שי פולטהיים: אתם נתתם לזה יד.

<שי פולטהיים: קדימה, יש בית-ספר?

<שי פולטהיים: עכשיו יוני, ועוד לא נגמרה השנה?

<שי פולטהיים: – תעבירו, בבקשה, את ה-50, 60 או 80 השעות שחסר ותחזירו להורים את הכסף.

<שי פולטהיים: כנ"ל ב"צביה".

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<מנחם לב: אם אפשר, שנינו?

<מנחם לב: אפשר שגם אני וגם הוא?

יוליה מלינובסקי: כן.

יעקב מרגי: אנחנו נדיבים היום.

יעקב מרגי: יש לנו עוד חמש דקות.

<מנחם לב: היו פה כל מיני רמיזות ואמירות על זה שאנחנו חזקים ושאנחנו אלה שמפעילים - - -

יעקב מרגי: הממסד הוא חזק, ולא יעזור כלום.

<מנחם לב: אז, אדוני, - -

יעקב מרגי: אתה רשות מקומית?

יעקב מרגי: – אתה חזק.

<מנחם לב: - - כמו שאני מעריך את כבודו באמת ובכנות שכוונתו לעזור, אני כבר הרבה שנים ברבבה והייתי בוועד המקומי, והמטרה שלנו היא אחת: לשרת את התושבים שלנו.

<מנחם לב: אני רוצה לתת דוגמה אחת למה שנאמר.

יעקב מרגי: אני שואל שאלה.

<מנחם לב: שנייה.

<מנחם לב: דוגמה אחת: דובר פה על לחץ.

<מנחם לב: באמת כבודו, שי, פרסם לכל הציבור שלנו, במייל היישובי, שאפשר לקבל כסף בחזרה מ"צביה", וכולם ראו את זה.

<מנחם לב: כמה אנשים פנו לבקש את הכסף?

יעקב מרגי: מנחם, אתה חוזר על - - -

<מנחם לב: לא.

<מנחם לב: רגע.

יעקב מרגי: אני אוהב אותך.

יעקב מרגי: אתה יודע מה מישהו אחר היה 'חוטף' ממני?

<קריאה: ההורים מפחדים.

יעקב מרגי: אל תעזור לי.

<שי פולטהיים: ההורים מפחדים.

יעקב מרגי: מנחם, אני עוזר לך.

יעקב מרגי: אל תעלה על המוקש.

יעקב מרגי: אני אומר לך שיש מוקש, ואתה מתעקש לעלות עליו.

יעקב מרגי: לא, אל תעלה.

יעקב מרגי: תן למשפטן לדבר.

<שי פולטהיים: ההורים מפחדים אוף זה רקורד.

יעקב מרגי: יש לך מזל.

יעקב מרגי: אני אומר לך: מישהו אחר - - -

<מנחם לב: תן לי על מוקש אחד לעלות.

יעקב מרגי: מישהו אחר, לא אתה, היה מדבר אתי שוב פה – אני אומר לך שהוא היה מנסה לשכוח את היום שהוא הגיע לוועדת חינוך.

<מנחם לב: אנחנו, ברוך ה', - - -

יעקב מרגי: מנחם, עזוב את זה.

<מנחם לב: שנינו - - -

מרדכי יוגב: - - -.

מרדכי יוגב: מנחם.

<שי פולטהיים: For the record, ההורים מפחדים.

מרדכי יוגב: ההורים מפחדים.

<קריאה: - - -אמרה שלא.

מרדכי יוגב: - - - הוא אומר לך.

<מנחם לב: אני אתן לו.

<מנחם לב: כבודו אמר לי שאתה מאמין לי שאני אדם ישר.

יעקב מרגי: תמיד.

<מנחם לב: לפני זה אמרת לי: ישר.

יעקב מרגי: גם.

יעקב מרגי: ודאי ישר.

<מנחם לב: אז אני אומר לך בשיא הישרות:

<מנחם לב: אחד מארבעת האנשים האלה פנה במייל היישובי ושאל "רבותי, אתם משוגעים?

<מנחם לב: יש לכם אפשרות – לכו לקחת את הכסף".

יעקב מרגי: אז מה?

יעקב מרגי: ראיה לְמה זה?

<מנחם לב: זה ראיה לזה שזה מה שהציבור רוצה.

יוליה מלינובסקי: אבל אסור לך.

<מנחם לב: הציבור רוצה את זה.

יעקב מרגי: מנחם, תעצור.

יעקב מרגי: תעצור.

יעקב מרגי: אמרתי זאת ואחזור, ולא לך כדי שלא תשיב לי.

יעקב מרגי: רוצה לשלם על מזרקה?

<קריאה: תן תרומה.

יעקב מרגי: אתה יודע מה?

יעקב מרגי: סלח לי, אתה רוצה לממן את הרכב היוקרתי של מנכ"ל רשת "צביה" – שיתכבד ויעשה משאל: רבותי, אנחנו גובים X, ומי שרוצה שישלם.

<מנחם לב: אבל זה מה שאנחנו עושים.

יעקב מרגי: לא, לא.

<מנחם לב: אנשים אמרו לנו.

יעקב מרגי: תן לי רגע.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אתה עושה את זה בצינור של התל"ן.

<מנחם לב: אז תתקן את זה.

<מנחם לב: תעזור לנו ותדאג.

יעקב מרגי: והנה, אני מגלה - - -

<מנחם לב: תהיה חזק על חזקים, שמשרד החינוך יממן - -

יעקב מרגי: הבנתי.

יעקב מרגי: מנחם, תודה.

<מנחם לב: - - ולא עלינו - - -

יעקב מרגי: אמרתי לך שאתה תמים ואתה ישר?

יעקב מרגי: אז, אתה תמים.

יעקב מרגי: אדוני, בבקשה.

<דוד אבידן: קודם כל, אני באמת רוצה לחדד את הנקודה.

<דוד אבידן: אני מודע למה שאני אומר כאן לחלוטין.

<דוד אבידן: ראשית, לא מדובר בקהל שבוי, במובן הזה שלפני שהחליטו מה שהחליטו - - -

יעקב מרגי: נפתח דיון בוועדת הכלכלה?

יעקב מרגי: מה זה עכשיו?

יעקב מרגי: דיון משני מה זה קהל שבוי או לא קהל שבוי?

<דוד אבידן: לא.

<דוד אבידן: נעשה סקר בין כל התושבים, ובהתאם לסקר 92% מהתושבים - - -

יעקב מרגי: אדוני המשפטן המלומד, תקשיב - - -

<דוד אבידן: סוגיית - - -

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: חכה.

יעקב מרגי: אני מנהל את הדיון, ואני שואל אותך שאלה.

יעקב מרגי: האם נעלם מעיניך, כמשפטן – ואתה מייעץ ואתה מגן על הוועד המקומי – שאתם עשיתם צעד לא חוקי ובניגוד לנהלים גביתם שכר לימוד?

יעקב מרגי: אתה מודע לכך?

יעקב מרגי: אתה מודע לכך שהסכום הזה שגבית בוצע בו שימוש - -

יוליה מלינובסקי: לא לצורך.

יעקב מרגי: - - נוסף, אחר, שלא במסגרת שעות לימוד?

<דוד אבידן: אדוני, - - -

יעקב מרגי: אל תענה לי.

יעקב מרגי: לא צריך.

יעקב מרגי: קיבלתי את התשובה.

יעקב מרגי: לא צריך.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מוטי יוגב, בבקשה.

יעקב מרגי: אל תנסו להביא לי דיונים פילוסופיים.

יעקב מרגי: אתם רוצים דיון פילוסופי על מה החשיבות של הפרדה מגדרית ואיך מנהלים יישוב, תבוא ואהלן וסהלן.

יעקב מרגי: פה זה לא הדיון.

יעקב מרגי: אדוני, בבקשה.

מרדכי יוגב: מיכל רוצה לומר עוד משהו.

<מיכל כהן: אני רק רוצה להוסיף משהו בנושא פיצול מגדרי.

<מיכל כהן: יש איזה מין צמד מילים כזה של "פיצול מגדרי" שבאים ומאיימים על הציבור: אם אתם לא תשלמו, אנחנו נערבב.

יעקב מרגי: מיכל, אני שואל אותך: לא שמת לב שאני הייתי נחרץ ואמרתי לו "אל תאיים עלי"?

<מיכל כהן: לא, לא.

יעקב מרגי: נקודה.

<מיכל כהן: זה לא לאיים עליך – זה לאיים על ציבור שלם, - -

יעקב מרגי: הבנתי, הבנתי.

יעקב מרגי: תודה.

<מיכל כהן: - - כאשר יש את מקורות המימון הזה ולא על גבי ההורים.

יעקב מרגי: ברור לי לחלוטין.

<מיכל כהן: כשכבוד חבר הכנסת - - -

יעקב מרגי: מספר התלמידים – אם מישהו ביישוב רוצה ייעוץ איך מקימים מוסדות ומקבלים רישוי גם במספר התלמידים האלה עם הפרדה מגדרית, שיבוא אלי.

<מיכל כהן: נכון.

<מיכל כהן: דבר נוסף – כבוד חבר הכנסת בא ודיבר על אותם אנשים, על אותם הורים, שבויים שמפחדים.

<מיכל כהן: כשאני פניתי למשרד החינוך, ואני שולחת אצבע מאשימה למשרד החינוך, כי אני חושבת שהוא הגורם שגרם לכל הדבר הזה, כל אזלת היד של משרד החינוך והסחבת שהתנהלה מספטמבר גרמה לכך שגם אני וגם המשפחה שלי חטפנו חרם.

<מיכל כהן: הילדים קיבלו בריסטולים על השולחן בבית-הספר: "אנחנו לא אוהבים את אמא שלך שפנתה למשרד החינוך".

<מיכל כהן: הם חטפו חרם.

יעקב מרגי: חשבתי שזה קורה רק אצל החרדים.

<מיכל כהן: לא.

<מיכל כהן: זה גם קורה אצלי.

<קריאה: תתפלא, תתפלא.

<מיכל כהן: זה גם קרה לילדים שלי.

<מיכל כהן: זה גם מה שקרה לילדים שלי.

<מיכל כהן: על מה?

<מיכל כהן: על זה שהעזתי לפנות למחלקת בקרה ואכיפה וביקשתי שיבדקו את הדבר הזה?

<מיכל כהן: למה אני צריכה לשלם על משהו שאני לא מקבלת עליו שום דבר?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מיכל, תודה.

יעקב מרגי: מוטי יוגב, בבקשה.

מרדכי יוגב: היושב-ראש, ברשותך, רק שאלת הבהרה: מיכל, האם בסוף, בשורה התחתונה, ואני מקבל את מה שאת אמרת, וודאי שזה לא בסדר, אתם חויבתם לשלם או שיכולתם גם לא לשלם?

<מיכל כהן: כשאומרים לך "זה לא חובה, אבל אם אתה לא משלם – אז אתה גזלן", ואתה צריך לשלם על משהו שאתה לא מקבל תל"ן, כי תל"ן אתה לא מקבל על מה שאתה בעצם אמור לשלם, - -

<קריאה: משלמת בסוף?

<קריאה: לא שילמה - - -

<מיכל כהן: - - אז אתה מבין באיזה מצב שבוי אני נמצאת כהורה.

<מיכל כהן: זה קורה.

<שי פולטהיים: רשימת הלא משלמים מפורסמת - - -

יעקב מרגי: אני מצדיע לה על כך שהיא עמדה - - -

<שי פולטהיים: רשימת הלא משלמים - - -

<מיכל כהן: אם משרד החינוך - - -

יוליה מלינובסקי: סליחה.

יוליה מלינובסקי: רשימת הלא משלמים - - -

<מיכל כהן: היא מפורסמת.

יעקב מרגי: שי, סליחה.

יעקב מרגי: שי, סליחה.

<מיכל כהן: אם משרד החינוך היה - - -

יעקב מרגי: מיכל, אני אוציא אותך.

יעקב מרגי: אני אוציא אותך.

<מנחם לב: יש פה מילה - - -

יעקב מרגי: מנחם, אני אוציא אותך.

יעקב מרגי: נגמרו החיוכים.

יעקב מרגי: אגיד לךָ: זה לא הוגן, ואני אסביר לך.

מרדכי יוגב: בסדר גמור.

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך שאני מצדיע לה שהיא לא שילמה.

מרדכי יוגב: בסדר גמור.

יעקב מרגי: בזכות אנשים שהם אמיצים והאזרחים האמיצים, אנחנו מתקנים הרבה עוולות בחברה הישראלית.

מרדכי יוגב: בסדר גמור.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, בחברות סגורות, בחברות הדדיות, שהן נקראות לכאורה סגורות, לא ייתכן לעשות דבר כזה.

יעקב מרגי: איפה היהודי שבדבר?

יעקב מרגי: לשים לתלמיד בריסטול על השולחן.

יעקב מרגי: אדוני, בבקשה.

מרדכי יוגב: אני יכול להגיד שאני שמח שסיפור מיקרו ברבבה עלה - - -

יעקב מרגי: למאקרו.

יעקב מרגי: אנחנו ודאי מתקנים במאקרו.

מרדכי יוגב: בסדר גמור, מאה אחוז.

מרדכי יוגב: אין לי ספק שתשלומי הורים צריכים להיות שקופים, ואין לי ספק שצריך לצמצם את תשלומי ההורים בחינוך החובה.

מרדכי יוגב: בהיותי פעם בוועד הורים בבית-הספר בטלמון, דאגתי, ופעלנו, לבטל את חטיבת הביניים, כי לא הייתה לה שום הצדקה לתקורות המנהליות שלה.

מרדכי יוגב: אני חושב שזה בזבוז שהמערכת צריכה לעשות "יו-טרן" (U-Turn) אחורה, כי אלה תקורות מנהליות שלא היה בהן צורך, ועשקו את ההורים בסכומים דומים למה שיש פה.

מרדכי יוגב: יחד עם זאת, בחינוך הממלכתי-דתי, כמו גם בחינוך החרדי, ואתה מכיר את שניהם, אדוני היושב-ראש, היטב וטוב ממני, להערכתי, - -

יעקב מרגי: בעוונותי.

מרדכי יוגב: - - יש רצון בקהילות ובמקומות מסוימים ויש אמונות ודעות, כפי שיש אמונות ודעות אחרות.

מרדכי יוגב: היום, היינו פה בדיון על הפנימיות הצבאיות; יש אמונות ודעות לגבי הפנימייה הצבאית בחיפה – והיא מעולה וגידלה חלק ממפקדי, ויש אמונות ודעות לגבי פנימייה צבאית אור-עציון, ששם לא תהיינה בנות יחד בחינוך על-יסודי – וגם היא גידלה מפקדים מעולים בצה"ל, תתי-אלופים, אלופי-משנה ומפקדי מטכ"ל ושייטות.

מרדכי יוגב: על האמונות והדעות האלה לא התווכחנו.

מרדכי יוגב: בחינוך יש חינוך ממלכתי, חינוך חרדי, חינוך ממלכתי-דתי וזרמים שונים, וחינוך ערבי, וגם בחינוך הערבי יש הפרדה ברוב המקומות ולא בכולם.

מרדכי יוגב: דרך-אגב, בחינוך הדרוזי יש ויש, כלומר יש מפרידים ויש מעורבים בכפרים שונים, ומקבלים את הדבר.

מרדכי יוגב: בחינוך הממלכתי-דתי – וגם בזה יש אמונות ודעות שונות, ואישית גדלתי בחינוך מעורב בחיפה, בנוה-שאנן – ו"נאמני תורה ועבודה" כך סוברים, ואני מעריך את מה שהם סוברים.

מרדכי יוגב: יחד עם זאת, צריך להעריך גם את אלה שחושבים אחרת.

מרדכי יוגב: לדוגמה, בעיר מודיעין, שדנת בה, יש שונות אוניברסאלית מכאן לכאן רק בחינוך הדתי: ת"לי שרוצים קצת יותר, וחרד"לי שרוצים אחרת.

מרדכי יוגב: כך למדתי בחמש שנותיי כסגן ראש מועצה: לא מנסים לכוף על הורים אלא מנסים לתת את השירות.

מרדכי יוגב: ברור שיש כאן היבטים כלכליים, ואני אומר זאת לאנשי משרד החינוך ולא בהתקפה אלא בהבנה של העניין – הבנה שיש פה צורך לעסוק בו, לשים אותו על השולחן.

מרדכי יוגב: זה נכון שהחינוך הממלכתי-דתי מגוון, ואיך הוא אמר: חשבתי שזה רק בחרדי.

מרדכי יוגב: לא, זה מגוון, כמו כל ציבור.

מרדכי יוגב: אני אומר לכם שאצל הדרוזים זה דומה.

מרדכי יוגב: באחד הכפרים הדרוזיים שבו הייתי יש מופרדים ויש שאינם מופרדים, כי זה עניין של אמונות ודעות.

מרדכי יוגב: לכן, החינוך הממלכתי-דתי – בהחלט צדקה פה חברתי מתנועת "נאמני תורה ועבודה", אורית, שאמרה שהדבר יוצר, לפעמים, בתי-ספר קטנים או תביעה למגדריות.

מרדכי יוגב: אמר פה ידידי, יושב-ראש ועד ההורים בנהריה, גד כהן, שהדבר יוצר מצבים בלתי-אפשריים בחלוקה של הכיתה השלישית בין הבנים לבנות ויוצר מציאות שבה החינוך הממלכתי-דתי איננו מסוגל את המענה בכספים שנשארו לו: אפילו לא בשביל לשפץ את השירות, ולא רק בשביל להוסיף את השעה הנוספת בתל"ן.

מרדכי יוגב: אין ספק שהדבר הזה צריך להיות שקוף.

מרדכי יוגב: אני מסכים פה עם תביעות ההורים ברבבה.

מרדכי יוגב: זה חייב להיות שקוף.

מרדכי יוגב: לפעמים, יש משפחות שאינן מסוגלות.

מרדכי יוגב: הדבר הוא קשה, והבעיה כן מחייבת שיקול דעת.

מרדכי יוגב: אני יודע שערב השנה שעברה נעשה בלגאן גדול יותר כשנלקחה מהמחמ"דים היכולת לאמוד ולדעת למי לתת בצורה.

מרדכי יוגב: .. וזה רוכז למעלה.

מרדכי יוגב: כשזה רוכז למעלה, משרד החינוך, הקושי לסייע – ובמקרה התערבתי באיזה בית-ספר במודיעין שמכיתה ה' לא עוסק בלנסות לחלק את האנשים אלא עוסק בלנסות לתת את המענה ולא עוסק בלהגיד "אלה טובים יותר, ואלה פחות טובים".

מרדכי יוגב: אומר לכם: אין אתה יודע מאיפה ייצאו המוכשרים או האחרים.

מרדכי יוגב: הווי זהיר בעניים.

מרדכי יוגב: למדנו את זה כבר.

מרדכי יוגב: לא עוסק באמונה ובדעה, אלא עוסק בדרך.

מרדכי יוגב: יש פה זרם שיש לו את הצרכים, והם קשים והם עולים בשעות, והם כן דורשים כן את הבחינה, לא בכדי לתת לו את הפריבילגיה אלא כדי לתת את המענה כפי שניתן אם בציבור הערבי, אם בציבור החרדי או בציבור אחר.

מרדכי יוגב: זה דבר אחד, והדבר הזה מחייב את משרד החינוך ומחייב את שעות הלימוד, על אף שהן נראות כאילו הן בלתי-שוויוניות.

מרדכי יוגב: דרך-אגב, אני הצעתי ששעות תורניות יינתנו בסל לכל מי שרוצה לקחת אותן – לא רק הדתיים ולא רק תל"י.

מרדכי יוגב: רוצה החינוך החילוני הממלכתי לקחת שעות תורניות נוספות – תנו לו בסל.

מרדכי יוגב: כך רציתי שיקרה בחוק שרציתי להציע, ולא צלח בידי, וזה כדי להקל על שכר הלימוד.

מרדכי יוגב: אני רוצה לקצר.

מרדכי יוגב: דבר ראשון – במקרה המובא פה לפנינו, אני שמח שיש מענה כבר לשנה הבאה.

מרדכי יוגב: אני אומר בסוגריים – בלי לעבור על החוק ועל הדברים, ואם נעשו פה דברים שהם אינם.

מרדכי יוגב: .. אז צריך להעיר אליהם – שישוב קהילתי, ואני אומר את זה לך אדון שי וגברת מיכל, בלי לפגוע, חס וחלילה, מטבעו גם מתקבלות בו החלטות קיבוציות כמעט כמו בקיבוץ על סמך רוב, על סמך ועד יישוב ועל סמך אורח החיים ,כפי שגם עיר מקבלת, ולעתים גם מצליחים לעשות את זה בין שלושה וארבעה ישובים, ולעתים לא מצליחים ולצערנו יש פיצוצים.

מרדכי יוגב: ככל שמצליחים להביא לשלום כזה או להסכמה כוללנית, היא החלטה שמחייבת את הישוב.

מרדכי יוגב: זה יכול להיות לגבי הקמת אנטנה סלולארית או לגבי רצון הישוב לחנך בנפרד, בנים ובנות, או לחנך במעורב בנים ובנות, או לפצל את בתי-הספר בין שני ישובים או להקים גם וגם או כל דבר אחר למשל האם תהיה נסיעה בשבת או לא תהיה.

מרדכי יוגב: יש ישובים כאלה, ויש ישובים כאלה, ויש ישובים עד מקום מסוים ויש ישובים – שלא.

מרדכי יוגב: זו החלטה שמתקבלת על-ידי ועד הישוב.

מרדכי יוגב: ועד הישוב לא יכול לעשות דברים שהם כנגד החוק, אבל, לעתים, המצבים בלתי-אפשריים כי לא ניתן המענה.

מרדכי יוגב: ואז, צריך להגיע להסכמות כאלה ואחרות.

מרדכי יוגב: יש גם ערך להסכמה הזאת.

מרדכי יוגב: מתוך כך, קודם כל, רבבה, אני שמח שהיא באה לידי פתרונה, ושלשנה הבאה יש - - -

יעקב מרגי: אתה שמח מוקדם מדי.

מרדכי יוגב: יש פה כרגע - -

יעקב מרגי: הוא אמר.

יעקב מרגי: אז מה?

יעקב מרגי: בסדר.

מרדכי יוגב: - - תשובה של משרד החינוך להכרה בצורך בהפרדה ובשני בתי-ספר.

מרדכי יוגב: צריך לשמוח על מה שיש.

מרדכי יוגב: אנחנו כבר בסיום שנת הלימודים העל-יסודית, ובעוד שבועות בודדים יהיה סיום שנת הלימודים היסודית.

מרדכי יוגב: אכן נכון אולי גם שתהיה הפרדה בין מה שמשרד החינוך מאפשר בתל"ן לבין מה ששואלים את ההורים על תשלומים הורים שבהם רוצים להעשיר את מערכת החינוך והאם יש הסכמה או אין הסכמה ועד איזה סכום גובה ניתן גם בזה לגבות.

מרדכי יוגב: ברי לי שזה לא בשביל לנהל את הרשתות, חד-משמעית.

מרדכי יוגב: עד כאן בדבר הזה.

מרדכי יוגב: לדעתי, חובתנו לבקש ממשרד החינוך שייתן תשובה יותר מקיפה לגבי הצורך הזה בחינוך הממלכת-דתי.

מרדכי יוגב: במקרים מסוימים, הוא הולך ומתרחב, והוא דורש את המענה שלו, כפי שהוא נמצא במגזרים אחרים כמו המגזר החרדי או במגזרים נוספים אחרים.

יעקב מרגי: תודה.

מרדכי יוגב: אני אומר לך שלא הייתי - - - מעבר לחוק.

מרדכי יוגב: פעם אחת – החוק וכמה מותר לגבות, ופעם שנייה – גם ההסכמה והשלום היישובי, יש להם ערך לא פחוּת מכך כדי לפתור חלק מהדברים גם בפנים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שאני יוצא מהדיון הזה באכזבה, ואני מאוכזב.

יעקב מרגי: האזרח פונה אליו, לריבון, שזו הממשלה, ובמקרה זה משרד החינוך, והוא שומע תשובות מגומגמות ומהוססות ולא חד-משמעיות, וגם אפילו גרירת רגליים עם רעש – יש גרירות רגליים שהן אלגנטיות ולא מרגישים, ופה גרירת הרגליים אפילו מרעישה וצורמת באוזן.

יעקב מרגי: הוועדה מודה למשתתפים ולמי שהציפו את הסוגיה, שוב, בעניין תשלומי היתר הנגבים מהורים.

יעקב מרגי: הוועדה מוצאת שתשלומי הורים ממשיכים להיות מסלול עוקף לחוק חינוך חובה חינם, והוא מעצים פערים בין תלמידים להורים שיכולים לשלם תשלומי הורים לבין תלמידים שהוריהם אינם יכולים לשלם תשלומי הורים, ומעבר לזה – נעשה בהם שימוש שלא למטרת שעות הוראה.

יעקב מרגי: הוועדה רואה בחומרה את העובדה שמשרד החינוך נמנע מלבדוק ולטפל בתלונות עד לחודש מאי 2017, בזמן שהתלונות החלו להגיע למשרד כבר ממאי 2015.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לקיים בדיקה מעמיקה במה שקורה במוסד "צביה" ויסודיים ממלכתי-דתי רבבה בסוגיית תשלומי הורים, ולהגיש לוועדה את הממצאים תוך 30 יום קלנדריים, ולא 30 ימי עבודה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להפסיק את גביית תשלומי ההורים באמצעות הוועד המקומי.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להורות למוסדות החינוך, ברבבה כמובן, לפתוח חשבון בנק שינוהל כמשק סגור לטובת תשלומי הורים בלבד.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לחדד את הנהלים למוסדות החינוך ולרשתות – נהלי תשלומי הורים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לחדד את הנהלים סביב האיסור שלא להשתמש בגביית תקורה בתשלומי הורים.

יעקב מרגי: הוועדה מחכה לדו"ח הזה ולממצאים האלה, ואם צריך – יהיה גם דיון מעקב בסוגיה הזאת של רבבה.

יעקב מרגי: מה שנקטתם עד עכשיו הוא מעט מדי מאוחר מדי ולא מספיק.

יעקב מרגי: לא שמעתי כאן, לצערי הרב, הפנמה גם של הוועד המקומי שההתנהלות שלו – גם אם כוונתו הייתה רצויה – היא לא במסגרת החוק.

יעקב מרגי: לכן, אם הוועד המקומי חפץ לנהל מוסד חינוכי או להקים מוסד חינוכי, שיתכבד ויבקש סמל מוסד לעצמו בשמו הוא והוא יוכל לגבות את תשלומי ההורים.

יעקב מרגי: אתם לא צד בדבר, ואני מצר על כך שלא שמעתי תשובות נחרצות.

יעקב מרגי: הוועדה תמשיך לעקוב אחרי ההתפתחויות.

יעקב מרגי: כמובן שכשאני אומר "אמצעים", זה כולל זה שאם תגלו שנעשה שימוש שלא כחוק או נגבה תשלום שלא השתמשו בו לטובת שעות תל"ן – יש מקום חד-משמעי להשיב זאת להורים, ולא להעמיד את זה לשאלה האם ההורים רוצים או לא רוצים, כי אני לא חושב שחוטא ייצא נשכר.

יעקב מרגי: כפי שהרגשתם, יש לחץ חברתי.

יעקב מרגי: למי שהרים גבה על לחץ חברתי ורצה לומר "איך אתה קובע?", אני שמח, תודה רבה, מיכל.

יעקב מרגי: זה, מה שאתם עוברים, מתסכל.

יעקב מרגי: אני יודע איזה חוות דעת קיבלתי על מי שהציף את הסוגיה הזאת.

יעקב מרגי: איזה כוונות זדוניות יוחסו למי שהציף את הבעיה הזאת.

יעקב מרגי: במקום לבוא ולומר: תודה, נכון שיש בעיה.

יעקב מרגי: קורה, טועים – אפשר לטפל בה.

יעקב מרגי: אבל, ברגע שמנסים לדחות דיון ולא לקיים אותו וברגע שמנסים לשייך לפונים כוונות כאלה ואחרות, אותי זה מכניס למקומות אחרים.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי, אני ממתין 30 יום קלנדריים.

יעקב מרגי: תודה רבה.