ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 490, 2017-11-08 09:42

יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: 8 בנובמבר 2017, י"ט בחשוון תשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: חינוך לשילוב בחברה של אנשים עם צרכים מיוחדים, במסגרתו יוקרן סרט בשם "מיוחדים במקדוניה".

יעקב מרגי: מספר מלים.

יעקב מרגי: השיח בשנים האחרונות הולך ומתרחב בדבר הצורך בשילוב של אנשים עם צרכים מיוחדים בחברה, על כל הסקאלה של החברה.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים הרבה, יש מודעות, נסתכל על חצי הכוס המלא, יש מודעות, יש שינויים, יש מי שלקח את זה, גופים, ואם מדברים על גוף, אנחנו כאן בכנסת, זה מעורר השראה.

יעקב מרגי: הכנסת הייתה חלוצה, אני חושב שהיא לא הסתפקה באחוזון הקטן שמישהו אמר שצריך, אלא באמת עשתה את זה בצורה מכבדת ועוד היד נטויה, אבל אנחנו לפעמים מדברים הרבה וגם הגופים שמדברים מקבלים לפעמים החלטות שמקשות ליישם את אותה מדיניות.

יעקב מרגי: לעתים קרובות אנחנו נתקלים בכך כאן בדיוני הוועדה.

יעקב מרגי: אין ספק שכל פעם שהנושא הזה עולה זה מבורך, צריך להעלות אותו לסדר היום.

יעקב מרגי: כדרכי בקודש, בוועדת החינוך אין דיון לשם דיון ואנחנו גם נסיים אותו עם מסקנות ועם פנייה למשרדים הנוגעים בדבר.

יעקב מרגי: ברשותכם, אני אעביר את רשות הדיבור למספר מילות פתיחה לחבר הכנסת חיליק בר, שרוצה לכבד את המעמד, בשמחה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

יחיאל חיליק בר: היה לי באמת חשוב לצאת מוועדה ואני גם מתנצל שאני חוזר אליה, בשביל להגיד שאפו ענק ולכבד גם את עמותת שק"ל, שאני מכיר את העבודה שלה, היא עושה עבודת קודש וגם את חברי היקר והמוכשר פייר לביא.

יחיאל חיליק בר: החיבור הזה מראה משהו על החברה הישראלית, שקם יוצר, משורר, סופר, ומחליט שהוא לא עושה רק לביתו מה שנקרא, אלא לוקח את הכישורים שלו ומחבר אותם לאותם צרכים, לאותם ילדים וילדות מדהימים עם צרכים מיוחדים ומביא את הסיפור שלהם, אתם גם תראו בסרט, לכל העולם, כולל לפסטיבל הסרטים בקרוב.

יחיאל חיליק בר: ואני רוצה, פייר, גם להצדיע לך על הדבר הזה, זה מראה שאכפת לך מהחברה.

יחיאל חיליק בר: התחברת לעמותת שק"ל שהיא עמותה שצריכה לקבל פרס.

יחיאל חיליק בר: מערימים עליה קשיים לאחרונה, אני יודע, גם בזה אני מנסה לסייע מול העירייה, אבל זה במקום לקבל פרס.

יעקב מרגי: מעניין, כי השק"ל לא בקשיים, אני לא מבין למה מערימים עליה קשיים.

יחיאל חיליק בר: השק"ל לא בקשיים, אבל אני אספר לך כמה קשיים מערימים עליהם.

יחיאל חיליק בר: אני מקווה שזה ייפתר בקרוב.

יחיאל חיליק בר: אני פועל מול ניר ברקת ומול המשרדים הממשלתיים בנושא הזה, אבל זה לא לכאן.

יחיאל חיליק בר: באמת שני גורמים מרגשים שמראים כמה יפה החברה הישראלית הזאת, כמה נכנסים אנשים פרטיים, גם עמותות וגם יוצרים, אגב, במקום שאולי הממשלה צריכה להיכנס אליו יותר, אבל כשהיא לא מצליחה להיכנס לכל הדברים אז נכנסים אֲתֶם.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להצדיע לכם, לקוות שהפרויקט הזה יצליח, שיביא חשיפה גם לאותם חיים של הילדים עם הצרכים המיוחדים, למציאות היומיומית שאנחנו אולי רואים בסרט, אבל הם מתמודדים אתה כל יום ואתם מסייעים להם.

יחיאל חיליק בר: ולך, אדוני יושב ראש הוועדה, יישר כוח שבחרת לקדם את זה.

יחיאל חיליק בר: שיהיה בהצלחה לכולם ותודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה לך, חיליק.

יעקב מרגי: אני רוצה לקדם בברכה, נמצאים איתנו שגריר ישראל במקדוניה, דן אוריין, שגריר מקדוניה בישראל, שגרירת בוסניה, היא בכניסה, היא תגיע, שגרירת מונטנגרו, סגן השגריר בסרביה ונספח התרבות באנגולה.

יעקב מרגי: וכמובן, לא הזכרתי בפתיחה את כל חברי המשלחות, האורחים שלנו.

יעקב מרגי: עמותת שק"ל, מישהו רוצה לומר כמה מלים לפני ההקרנה?

יעקב מרגי: בבקשה, הציגי את עצמך.

<קלרה פלדמן: שמי קלרה פלדמן, אני מנכ"לית עמותת שק"ל הרבה שנים.

<קלרה פלדמן: קודם כל כבוד היושב ראש, הדיפלומטים, בעיקר מר לביא ומר דן אוריין, שהתחבר אלינו כבר לפני הרבה שנים וקידם את הנושא של שילוב אנשים עם צרכים מיוחדים בקהילה.

<קלרה פלדמן: יש פה גם אורחים, החברים שלנו משק"ל, הדיירים, העובדים והאורחים, אז אני מקבלת את כולם בברכה, כי לא כל יום אנחנו זוכים להיות בוועדת החינוך וגם, בעצם, לדבר על הנושא שאצלנו זה בתוך הלב שלנו – שילוב אנשים עם מוגבלויות בקהילה.

<קלרה פלדמן: אנחנו עוסקים בזה כבר כמעט 40 שנה.

<קלרה פלדמן: אנחנו מאמינים באמונה שלמה שזכותם של אנשים עם צרכים מיוחדים היא להיות בתוך הקהילה כשווים בין שווים.

<קלרה פלדמן: ולא רק שזו זכות, זו גם היכולת שלהם לעשות את זה.

<קלרה פלדמן: אתם תראו, גם בסרט, ואתם, אם תבקרו בשק"ל, גם תראו את חיי היומיום של האנשים, אנחנו משלבים כ-8,000 אנשים בתוך הקהילה ברצף של שירותים, שזה דיור, תעסוקה, פנאי.

<קלרה פלדמן: אגב, חלק מהעובדים שלנו משולבים פה בעבודה בכנסת.

<קלרה פלדמן: יש לנו מרכז ישראלי לנגישות, אנחנו גם מנגישים את הכנסת, כל מה שנעשה פה בתחום הנגישות זה שק"ל.

<קלרה פלדמן: אני רוצה כמה מלים להגיד על רצף השירותים, בעיקר על הדיור.

<קלרה פלדמן: אנחנו מאפשרים לאנשים לגור בקבוצות קטנות או באופן עצמאי ברצף של מענים, כל אחד לפי הצרכים, החל מאנשים סיעודיים ועד לאנשים שהם יכולים אחר כך להיות בדיור עצמאי או חצי עצמאי, בהתאם להתקדמות שלהם ולרצונות שלהם.

<קלרה פלדמן: התכנית הזאת, הפרויקט הזה של הביקור במקדוניה, אנחנו כבר מספר שנים נמצאים ביחסים ובקשרים עם משרד החוץ, עם מדינות שונות בברית המועצות לשעבר, עם אירופה, ספרד, גרמניה, הרבה מאוד מדינות.

<קלרה פלדמן: אנחנו מנסים גם ללמוד וגם להעביר ממה שאנחנו עושים ואת התפיסה שלנו שצריך לחיות בקהילה.

<קלרה פלדמן: חיים בקהילה, מבחינתנו, זה דבר שצריך להיות מובן מאליו.

<קלרה פלדמן: הנה, אנחנו פה בוועדת חינוך, זה אירוע חגיגי, זה צריך היה להיות אירוע יומיומי, אירוע שהוא מובן מאליו שאנשים שלנו נמצאים בכל מקום, כשהם מראים את היכולות שלהם.

יעקב מרגי: בוועדת החינוך, כל דיון רביעי כמעט, מאז שהתחילה הקדנציה הזו, בממוצע, זה דיון שנוגע לתלמידים עם צרכים מיוחדים.

<קלרה פלדמן: שאפו.

<קלרה פלדמן: באמת שאפו לוועדת החינוך, ואני מאוד מאוד שמחה כי אני חושבת שכל הנושא של שילוב והבנה ומודעות לאוכלוסייה שלנו, מתחיל מהגיל הרך, מתחיל מבית הספר, מתחיל מתהליך של חינוך.

<קלרה פלדמן: זה לא משנה מה אנחנו מנסים לעשות, כשאנשים כבר בוגרים זה הרבה יותר קשה מאשר אם נתחיל עם הילדים כדבר מובן מאליו.

<קלרה פלדמן: אנחנו עוסקים הרבה מאוד בשינוי מודעות כלפי האוכלוסיות עם צרכים מיוחדים ולצורך זה אנחנו גם בעצמנו עושים.

<קלרה פלדמן: יש לנו חוג לטלוויזיה קהילתית וצילומים ופסטיבל סרטים בינלאומי ועוד הרבה מאוד תכניות שכל המטרה שלהן היא לשנות את המודעות של הציבור כלפי אנשים.

<קלרה פלדמן: וזה קורה.

<קלרה פלדמן: כיוון שאני נמצאת הרבה מאוד שנים בתחום הזה, אני יודעת מה היה בעבר ומה קורה היום – שינוי עצום.

<קלרה פלדמן: אני מברכת על כך ותודה רבה לכל מי שעסק, לפייר במיוחד, על הסרט המיוחד הזה ולדן אוריין, תודה רבה.

<קלרה פלדמן: אנחנו רוצים לראות עוד הרבה דברים כאלה.

יעקב מרגי: אנחנו עכשיו רוצים לשמוע דברים טובים.

יעקב מרגי: לכן אני מבין שבסדר היום יש לנו שיר.

<קלרה פלדמן: נכון.

יעקב מרגי: אז בבקשה.

יעקב מרגי: אני אתן רשות דיבור לאחר מכן.

יעקב מרגי: אנחנו נפתח דיון, ניתן לאורחים.

יעקב מרגי: הצעה לסדר, מי שרוצה לדבר פתק קטן למנהלת הוועדה.

יעקב מרגי: בוא, בוא, שב לידי.

<דורון לאור: אני דורון, בוקר טוב לכם.

<דורון לאור: היום אנחנו נשיר לכם את הלחן של קובי אושרת לשיר "16 מלאו לנער".

<עפרה כהן: מי מלווה אותך?

<דורון לאור: מלווה אותי הגיטריסט אלון מאיר.

<דורון לאור: (השמעת השיר)

<עפרה כהן: דורון לאור לומד בבית ספר קןרצ'אק בפתח תקווה.

יעקב מרגי: מי הדוברת?

<עפרה כהן: אני עפרה כהן, אני מוזיקאית ומפיקה חברתית ומכניסה את האוכלוסייה המיוחדת באשר היא לחברה הישראלית, עם מוזיקה, ולא כתרפיה אלא כהזדמנות שווה ללימודי מוזיקה.

<עפרה כהן: אנחנו היום מכניסים את זה לתוך הקונסרבטוריונים, לתוך המתנ"סים, הילדים לומדים מוזיקה, מגיעים ולומדים מוזיקה.

<עפרה כהן: על איזה כלי אתה מנגן?

<דורון לאור: חלילית.

<עפרה כהן: ואיזה כלי עוד אחד אתה מנגן?

<דורון לאור: מלודיקה.

<עפרה כהן: מלודיקה.

<עפרה כהן: ובשנה הזאת דורון נכנס לתוך חבורת זמר שמשלבת את כל הקהילה.

<עפרה כהן: אנחנו הבאנו אותו לכאן כי הדרך של דורון לתקשורת זה מוזיקה, נכון?

<עפרה כהן: כמה אתה אוהב את המוזיקה?

<דורון לאור: הרבה.

<עפרה כהן: הרבה.

<עפרה כהן: מה אתה עושה יום יום אצלך בחדר, על מה אתה מנגן ומאלתר?

<דורון לאור: באורגנית.

<עפרה כהן: באורגנית שלך.

<עפרה כהן: אתה בן 16, נכון?

<דורון לאור: בן 16 וחצי.

<עפרה כהן: בדיוק.

<עפרה כהן: ולכן בחרנו את שירו של קובי אושרת.

<דורון לאון: המלחין.

<עפרה כהן: המלחין, נכון, המלחין שלך.

<עפרה כהן: זה בדיוק המיזם החברתי של הזדמנות שווה ללימודי מוזיקה, ודורון הוא חלק מתוך הנושא הזה.

<קריאה: איפה דורון לומד?

<עפרה כהן: איפה אתה לומד?

<דורון לאור: קורצ'אק.

<עפרה כהן: איפה זה?

<דורון לאור: בפתח תקווה.

<עפרה כהן: נכון.

<עפרה כהן: ואחר הצהריים אנחנו מגיעים לקונסרבטוריון כמו כולם.

<עפרה כהן: המיזם הזה הוא ברמה ארצית ויש פה כמה אנשים שיעידו על הדברים בהמשך, שאנחנו מבצעים את הפרויקטים שלהם.

<עפרה כהן: תודה רבה, דורון, תודה רבה לך.

יעקב מרגי: דורון, תודה.

<דורון לאון: בבקשה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: טוב, ניקח קצת נשימה עמוקה מההתרגשות.

יעקב מרגי: אין ספק, דורון ריגש אותנו, אבל אני חושב שהוא עשה גם לי מחווה, החזיר אותי אחורה כשהייתי בגיל 16, זה בדיוק היה שלאגר, השיר הזה היה שלאגר.

יעקב מרגי: אני רציתי לקצר בתחילה בדברי הפתיחה, כי זה שונה.

יעקב מרגי: פוליטיקאים אוהבים לדבר.

יעקב מרגי: אין אדם בלי מוגבלות, זו התפיסה שלי, יש מי פחות ומי יותר.

יעקב מרגי: אני מקווה ומייחל ליום הזה שנבין זאת ונתנהג כך, שנבין שכל אדם באשר הוא אדם, צריך לקבל הזדמנות שווה.

יעקב מרגי: אני לא ארחיב, הבטחתי שאני לא אאריך ואנחנו עכשיו נותנים לדן אוריין.

<דן אוריין: (אומר דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) תחילה ברצוני לקדם בברכה את עמיתינו מחו"ל, תודה שאתם כאן איתנו.

<דן אוריין: חברי המשלחת המיוחדת שהגיעה ממונטנגרו, שהגיעה להתייעצויות עם משרד החוץ, ביחד עם עוד חברים רבים שהגיעו מהיכן שאנו קוראים מדינות מערב הבלקן וגם מעוד הרבה מקומות, ביניהם חברי הטוב שיושב לצידי, פאיו אוירוביץ, שהוא שגריר מקדוניה בישראל.

<דן אוריין: הוא גם מדבר עברית, אז תיזהרו.

יעקב מרגי: אנחנו מודים לך על הגילוי הנאות, שלא נעלה על איזו תקרית דיפלומטית כזו או אחרת.

<דן אוריין: בדיוק, חשוב.

<דן אוריין: אני אהיה ממש קצר, אני אדבר באנגלית.

יעקב מרגי: רק ברשותך, דן, אני מקדם בברכה את חבר הכנסת אברהם נגוסה מהליכוד.

יעקב מרגי: הוא יושב ראש ועדת העלייה והקליטה של הכנסת.

<דן אוריין: ברוך הבא.

<דן אוריין: בתור מנהל מחלקת הבלקן ושגריר ישראל במקדוניה.

<דן אוריין: אני מאמין שלישראל יש הרבה מאוד דברים שאפשר לשתף ולהראות ולבנות יחד איתם גשרים.

<דן אוריין: לכן חשבתי שצריך להביא את האנשים המאוד מיוחדים האלה משק"ל וכמובן תערוכה מקסימה שפתחנו שָם, "מגש של אהבה".

<דן אוריין: הרעיון הוא שמדינה חזקה זה מדינה שעושה את הדבר הנכון ונבחנת בזה שהיא תומכת בחלקים החלשים בחברה.

<דן אוריין: זה מה שאנחנו מנסים לעשות וזה הרבה מאוד דברים מאוד מאוד מיוחדים שאנחנו מנסים להביא לבלקן ולהראות את הפנים המיוחדות של ישראל.

<דן אוריין: רק השבוע נמצא שם אחד המומחים הגדולים של ישראל בתחום ההייטק, טל כתרן, במקדוניה, ומנחה שם קבוצות, בשבוע שעבר הייתה דנה גביש, מהמובילות של הסטארט אפ בדרום היום, סטארט אפ באר שבע, בן גוריון והרעיון הוא לעשות שיתופי פעולה ולעשות מה שאפשר בשותפות.

<דן אוריין: אני לא אאריך, אני רק רוצה לומר עוד דבר אחד, הבלקן חשוב לנו.

<דן אוריין: ובשבילי, הבלקן חשוב והשותפות שלנו חשובה, אבל כשאני מצליח להביא קבוצה כמו הקבוצה של האנשים המיוחדים האלה, שהיו שם, אני מרגיש שאני עושה את התפקיד שלי בתור שגריר ישראל.

<דן אוריין: אז אני מודה לכם שבאתם.

<דן אוריין: הרבה מאוד חברים ואנשים יקרים שאני רואה כאן.

<דן אוריין: תודה לכולכם שבאתם, במיוחד לחברים היקרים מכל העולם.

<דן אוריין: תודה שבאתם.

<דן אוריין: תודה רבה ותודה לפייר.

<דן אוריין: תודה, פייר, על כל המאמצים, אני יודע שזה לא היה, עם כל השינויים הלוך ושוב עד עד שהתוצאה באמת הייתה מאוד מאוד מיוחדת.

<דן אוריין: אני ראיתי כבר את הסרט ומאוד מאוד התרגשתי.

<דן אוריין: אני מאוד מקווה שזה יהיה לנו רגע מכונן.

<דן אוריין: סליחה, בכל זאת, עוד משפט אחרון.

<דן אוריין: בסרט אתם תראו את האנשים המיוחדים האלה גם במקום אחד נורא מיוחד, נוטעים ורדים.

<דן אוריין: יש רגע אחד מיוחד בסרט, שבו האנשים עם הצרכים המיוחדים יחד עם אנשים עם צרכים מיוחדים מהעיר ביטולה, מוֹנַסְטִיר, עיר שכל יהודיה חוסלו בתקופת השואה, מגיעים לשם ונוטעים ביחד לזכרם ורדים, רגע שאני אוהב באופן מיוחד.

<דן אוריין: אני מקווה שאתם תמצאו את זה מיוחד גם.

<דן אוריין: סליחה שהארכתי.

<דן אוריין: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: זה אירוע חגיגי.

יעקב מרגי: בכנסת לא מוחאים כפיים, אבל באירוע חגיגי מותר.

יעקב מרגי: נמצאים איתנו חלק מגיבורי הסרט או אחד מגיבורי הסרט?

<קריאה: כולם פה.

יעקב מרגי: אחד מהם רוצה לומר משהו?

יעקב מרגי: לדבר?

יעקב מרגי: נתנאל, סביב השולחן מול מיקרופון, בבקשה.

יעקב מרגי: אני מבקש לאפשר לו לשבת.

יעקב מרגי: אתם יודעים שמשה מהכנסת הוא אחד מהגיבורים שלי.

יעקב מרגי: כל בוקר אנחנו אומרים שלום, לוחצים יד.

יעקב מרגי: אין על משה, מסביר פנים לכל אדם בכנסת.

יעקב מרגי: בבקשה.

<נתנאל אלמדהוואי: אני חייב להגיד שאני מאוד מאוד מתרגש.

<נתנאל אלמדהוואי: קוראים לי נתנאל ואני בדיור של שק"ל.

<נתנאל אלמדהוואי: אני למעשה נמצא בכל המערכת של שק"ל.

<נתנאל אלמדהוואי: יש לנו דיור, יש לנו תעסוקה, ואני חייב להגיד שאני מאוד מאוד מתרגש.

<נתנאל אלמדהוואי: לא הכנתי מלים.

יעקב מרגי: מה שייצא לך.

יעקב מרגי: אגלה לך סוד, הנה, אף אחד לא שומע.

יעקב מרגי: מרוב המרוץ שלנו לפעמים גם אנחנו לא מכינים מלים.

יעקב מרגי: יום אחרי יום, דיון אחרי דיון אבל זה יוצא, כי אנחנו מחוברים לנושא ואין לי ספק שיש לך מה לומר, מהבטן.

<נתנאל אלמדהוואי: יש לי הרבה מאוד מה לומר.

<נתנאל אלמדהוואי: אני נמצא בדיור של שק"ל מזה שלוש, כמעט ארבע שנים, הייתי בכמה דירות.

<נתנאל אלמדהוואי: הייתי בהתחלה בדירה עם מדריכים, אחר כך עברתי, אני נמצא היום בדירה ללא מדריכים ובעזרת השם אני אעבור לדירה ממש ממש עצמאי, עם הרבה מאוד תכניות.

<נתנאל אלמדהוואי: לשק"ל לא הצטרפתי כשהייתי בדיור, הצטרפתי לתעסוקה קודם ואז לדיור.

<נתנאל אלמדהוואי: עבדתי בהתחלה במלון קינג דיוויד, זה היה נהדר.

<נתנאל אלמדהוואי: יש לשק"ל מגוון פעילויות, באמת.

<נתנאל אלמדהוואי: יש הרבה מאוד ענפים, יש את מכללת שק"ל, שזה כל התחומים של שק"ל.

<נתנאל אלמדהוואי: אני נמצא בחדר כושר, יש חוג גיטרה ויש חוגים של פיתוח קול, יש שחמט, יש אירובי, יש ערבית.

<נתנאל אלמדהוואי: יש גם המון המון תחומים ששק"ל מתעסק בהם.

<נתנאל אלמדהוואי: אני ומשה מתחום תקשורת, שזה אומר אנשים שנמצאים על הספקטרום, על הרצף האוטיסטי, בדרגות שונות, אנחנו בדרגה עצמאית מאוד.

<נתנאל אלמדהוואי: יש בתוך הרצף דרגות שונות של עצמאות.

<נתנאל אלמדהוואי: יש את הנופשונים של שק"ל.

<נתנאל אלמדהוואי: אני באופן אישי הייתי במלטה ובבייג'ין, היינו בחומה הסינית, לאחרונה ממש היינו - - -

יעקב מרגי: הם גם מגשימים חלומות, שק"ל.

<נתנאל אלמדהוואי: בהחלט.

<נתנאל אלמדהוואי: אני יכול להגיד שיש את החיים שלי לפני שק"ל ויש את - - -

יעקב מרגי: זו אמירה.

<נתנאל אלמדהוואי: זה עולם ומלואו, שמים וארץ.

<נתנאל אלמדהוואי: אני מאוד שמח שהצטרפתי לשק"ל.

<נתנאל אלמדהוואי: אני חושב שבעבור הרבה מאוד אנשים זה ממש קרש הצלה, חבל הצלה.

<נתנאל אלמדהוואי: ועוד דבר, אתה אמרת שיש אנשים עם מוגבלות.

יעקב מרגי: כולם עם מוגבלות.

<נתנאל אלמדהוואי: בדיוק, מי יותר מי פחות.

<נתנאל אלמדהוואי: אני רוצה להגיד לך שאני חושב שאין אדם בלי מוגבלות, יש פשוט אנשים שמקוטלגים ומאובחנים ויש אנשים שלא מאובחנים, שלא מקוטלגים.

יעקב מרגי: נכון, מסכים איתך.

יעקב מרגי: יש הרבה אנשים עם מוגבלויות.

יעקב מרגי: שמע, אני אומר לך, תקשיב, אתה לא הכנת דברים ואני אומר לך, אם היית יושב להכין, היית מחמיץ.

יעקב מרגי: אמרת את כל הדברים שצריכים להיאמר בצורה הכי אותנטית, אמתית, בגובה העיניים, שנוגעים באמת במציאות.

יעקב מרגי: אין לי אלא להודות לך על התרומה.

<נתנאל אלמדהוואי: תודה רבה.

יעקב מרגי: שאלה לשק"ל, איך משכפלים אתכם?

<קלרה פלדמן: רוצים להעלים אותנו.

יעקב מרגי: רק אל תבקשי שקלים.

<קלרה פלדמן: אני רק רוצה להגיד מילה.

<קלרה פלדמן: כולם חושבים ששק"ל קשור לכסף.

יעקב מרגי: הבנתי שלא.

<קלרה פלדמן: שק"ל הוקמה בתקופת הלירה, אז לא היה לנו כסף, לא אז ולא היום.

יעקב מרגי: אבל צפיתם פני עתיד, כנראה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עכשיו דברי הבמאי.

<פייר לביא: כבוד היושב ראש, אנחנו ננהל את זה בעברית?

<פייר לביא: אני יכול באנגלית, מפאת כבודם של - - -

יעקב מרגי: שמעת את השגריר?

<פייר לביא: אוקיי.

יעקב מרגי: ממנו ראה.

יעקב מרגי: אם אתה יודע לעשות כפי שעשה את זה דן, לסירוגין.

<פייר לביא: בוקר טוב לכולם.

<פייר לביא: קודם כל תודה רבה שכולכם הגעתם.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

יעקב מרגי: יש פרוטוקול שלא רואה אותך.

<פייר לביא: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) ברצוני להציג את עצמי בפני אלה שלא מכירים אותי.

<פייר לביא: שמי פייר לביא, אני יליד טהרן ותושב ירושלים מגיל ארבעה חודשים.

<פייר לביא: בין יתר עיסוקיי אני גם קולנוען בתחילת הדרך וברצוני להודות לוועדה ולכל האורחים שהגיעו לכאן על מנת לתת כבוד לגיבורי שק"ל ולסרט שלי.

<פייר לביא: אבא שלי ז"ל, נפטר לפני חמש שנים ואמא שלי ז"ל, נפטרה לפני כשמונה חודשים.

<פייר לביא: העובדה שאני מציין את זה היא כי עד יומם האחרון הם גידלו ולא נטשו את אחי, אבי, שהיום הוא בן 48.

<פייר לביא: אבי אחי היה גם האחרון שהחזיק בכף ידה של אמי כשהיא נפטרה ואחר כך הלך והזעיק עזרה.

<פייר לביא: לאבי יש תסמונת דאון.

<פייר לביא: אני רוצה לסיים רק במשפט אחד קצר, עם איזשהו סיפור שאני תמיד מספר לילדים שלי וזה מתקשר לנושא של צרכים מיוחדים, כי כשאנחנו מסתכלים על אנשים עם צרכים מיוחדים וכמו שאמר חבר הכנסת מרגי, כולנו אולי עם מוגבלויות וזה אומר שבעצם כולנו דומים, גם האנשים עם הצרכים המיוחדים, כי לכולנו יש את אותן שאיפות, אותם חלומות.

<פייר לביא: ישנו ביטוי "אל תסתכל בחצי הכוס הריק או החצי המלא".

<פייר לביא: אני תמיד אומר לילדים שלי שזה ממש לא חשוב, מה שחשוב זה שיש לנו כוס, יש אנשים בעולם שאין להם אפילו כוס.

<פייר לביא: אני מקווה שתיהנו מהסרט.

<פייר לביא: תודה רבה לחבר הכנסת מרגי, יושב ראש הוועדה, שאירח אותנו כאן.

יעקב מרגי: הכבוד כולו שלי.

<פייר לביא: תודה רבה לרבקה.

יעקב מרגי: למנהלת הוועדה.

<פייר לביא: לרכזת הוועדה, למנהלת הוועדה.

<פייר לביא: תודה רבה, סליחה, ליהודית גידלי, רכזת הוועדה, תודה רבה לרבקה ותודה רבה גם למיטל, לתומר ולכל מי שעשה את העבודה הזאת.

<פייר לביא: מקווה שתאהבו.

יעקב מרגי: ועכשיו למה שהתכנסנו, לסרט.

יעקב מרגי: בואו נראה מה פייר הכין לנו.

יעקב מרגי: (הקרנת סרט)

יעקב מרגי: תודה רבה לכולם.

יעקב מרגי: אני חייב לציין שאנחנו ב-11:00 בדיוק חייבים לנעול את הישיבה כי מתחילה מליאת הכנסת ואין אישור לחרוג מהזמן הזה, אז אנו ניתן רשות דיבור אבל מצומצמת.

יעקב מרגי: כל מי שרוצה ונרשם, במשפטים קצרים, בקצרה.

יעקב מרגי: אני אתן את רשות הדיבור לחבר הכנסת אברהם נגוסה, יו"ר ועדת הקליטה.

אברהם נגוסה: אני אקצר.

אברהם נגוסה: אני רוצה להגיד לארגון שק"ל יישר כוח על עבודה טובה שאתם עושים.

אברהם נגוסה: אני חושב שאנחנו, כחברה, זה חשוב לנו.

אברהם נגוסה: הגישה המשלבת של האזרחים עם צרכים מיוחדים, זה יהיה החוזק של החברה, של המדינה.

אברהם נגוסה: זה מה שיקדם אותנו.

אברהם נגוסה: כמו שנאמר פה, כל בן אדם יש לו את המוגבלות שלו, אבל כשיש הזדמנות שווה לכולם, אז יש התקדמות.

אברהם נגוסה: זה לא סתם שהבחור אמר שם שהוא רוצה להיות שר האוצר.

יעקב מרגי: קוראים לו משה.

אברהם נגוסה: משה, כן, אז כדי להשיג את המטרות האלו, לשלב את האנשים עם צרכים מיוחדים צריך משאבים ולכן המדינה צריכה להתגייס, לשים תקציבים, כדי לתמוך באנשי מקצוע, בארגונים כמו שק"ל וארגונים אחרים כדי לקדם את זה.

אברהם נגוסה: (אומר דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) ברצוני לקדם בברכה את עמיתינו שהגיעו מחו"ל ולהודות לכבוד השגריר על העבודה המצויינת שהוא עושה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: יישר כוח לראש הוועדה, שקיים את הדיון הזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ממש משפט בקצרה, אני רוצה לומר לחברי המשלחת, במיוחד לאנשי המשלחת המכובדים, שאנחנו כחברי כנסת, כשיוצאים למשלחות, באגודות ידידות בין פרלמנטים שונים, אנחנו עושים את אותם מסלולים.

יעקב מרגי: הרגשתי כאילו אני בשליחות עכשיו.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, באותה רמה, באותו מינון.

יעקב מרגי: נכון, נפגשים עם הפרלמנט ומחליפים קצת, אבל בסך הכול המארחים תמיד רוצים להראות לנו את המדינות, את המסלולים וזה אותו מסלול, זה כמעט באותה תבנית וכל הכבוד למי שתכנן ויזם את זה.

יעקב מרגי: זה רק מראה שאם מתמודדים עם מגבלה – אין מגבלות.

יעקב מרגי: כשיודעים להתמודד עם מגבלה אין מגבלה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: נרשמו מספר אנשים, אני אתן אבל ממש בקצרה, אם ייוותר זמן, בשמחה רבה.

יעקב מרגי: גב' סוזן גיא, בבקשה.

יעקב מרגי: בקצרה.

<סוזן גאי: (אומרת דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) שלום.

<סוזן גאי: אני סוזן גיא, אני מנהלת את מרכז ההדרכה של משרד החוץ, מש"ב, מרכז לשיתוף וקידום.

<סוזן גאי: אנחנו בשיתוף עם שק"ל, מפעילים את התכנית של שילוב אנשים עם צרכים מיוחדים כבר משנת 1999, התחלנו בפדרציה הרוסית וכיום פועלים ב-11 מדינות של ברית המועצות לשעבר.

<סוזן גאי: יש לנו את הטכנולוגיה והידע כיצד להפעיל את התכנית ויש לנו את האנשים שהוכשרו לצורך הפעלת התכנית הזו.

<סוזן גאי: אנו שמחים לראות שהשגריר דן אוריין הבין את מהות התכנית ואת חשיבותה.

<סוזן גאי: כאשר המשלחת הזו של שק"ל החלה להפעיל את התכנית במקדוניה, דבר שהיה משמעותי כי מדובר בעבודה קשה וניתן היה לראות את התוצאות.

<סוזן גאי: עמותת שק"ל היא ייחודית מאחר והאנשים שם נמצאים בסביבה הכי קרובה לחיים נורמאליים והם מנהלים חיים נורמאליים.

<סוזן גאי: אנחנו מודים לוועדה שאישרה את הדיון הזה ואנחנו מקווים להתחיל את התכנית גם במקדוניה ולהעביר את כל הטכנולוגיות הישראליות ביחד עם שק"ל, שהוא שותף שלנו כבר 22 שנה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: עכשיו ניתן לשגריר מקדוניה בישראל לומר כמה מלים.

<פאיו אוירוביץ': שלום לכולם.

<פאיו אוירוביץ': שמי פאיו אוירוביץ' אני שגריר של מקדוניה בישראל.

<פאיו אוירוביץ': אנחנו, השגרירים, כאשר אנחנו מוזמנים לכנסת זה בדרך כלל כדי לשמוע, להסתכל ונהנים כמובן מהדמוקרטיה הישראלית הגבוהה.

<פאיו אוירוביץ': הפעם זה יום מיוחד.

<פאיו אוירוביץ': יש לנו הזדמנות, יש לי הזדמנות וכבוד להשתתף גם בשיתוף הפעולה בתחום המיוחד.

<פאיו אוירוביץ': כמו שחברים קודם אמרו, אין אנשים בלי מוגבלויות ומה שאנחנו, כשגרירים או דיפלומטים, עושים זה שבדרך כלל אנחנו בונים את הקשרים ואת היחסים בין אנשים, בין המדינות, עוסקים בפוליטיקה אבל מה שאנחנו ראינו היום זה באמת הפוליטיקה הכי גבוהה שיש והכי Noble שיש.

<פאיו אוירוביץ': לסייע ולתמוך בחלקים החלשים בחברה.

<פאיו אוירוביץ': אין פוליטיקה שיכולה להיות מוצלחת בלי זה, בלי שאנחנו מבינים שיש אנשים בינינו, כמו שאמרנו, כולנו יש לנו צורך בסיוע, במילה, לתמיכה, אבל מדרגים את המדינות ואת החברות לפי היחס שלהן כלפי אנשים בעלי צרכים מיוחדים.

<פאיו אוירוביץ': לסיום, ברצוני להודות לדן אוריין ולמשרד החוץ לך אדוני היו"ר ולחברי הוועדה, לפייר לביא על שארגן זאת ולעמותת שק"ל.

<פאיו אוירוביץ': תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני מקדם בברכה את חברת הכנסת נורית קורן שבאה מדיונים אחרים וכיבדה אותנו.

יעקב מרגי: ירדנה אמסלם.

<ירדנה אמסלם: בוקר טוב לכולם.

יעקב מרגי: ממש בקצרה.

יעקב מרגי: את הנימוסין אני עכשיו שם בצד.

יעקב מרגי: השעון מולי.

<ירדנה אמסלם: שני משפטים.

<ירדנה אמסלם: אני פה לכבוד בני, ערן, יש לי בן בן 34, עם צרכים מיוחדים.

<ירדנה אמסלם: המכללה הראשונה בארץ, מכללת "כישורי חיים" הוקמה לכבוד בני, בוגר החינוך המיוחד.

<ירדנה אמסלם: אני לא אספר פה בשתי מלים כי זה לא מתאים לפה.

<ירדנה אמסלם: אני מזמינה את כולכם לבקר במסגרת שלנו, היא מסגרת נפלאה, שמאפשרת לכל אחד ואחד לעסוק במה שהוא אוהב.

<ירדנה אמסלם: זו מסגרת יום.

<ירדנה אמסלם: במשפט קצר, אצלנו לומדים במכללה האקדמית, מתגייסים לצבא, מתנדבים בבתי חולים והכי הכי שמצא חן בעיניי פה זה שיש לנו כיתת אמן, אנחנו נציג תערוכה במוזיאון ישראל בתל אביב ובשנה הבאה בלוזאן שבשוויצריה.

<ירדנה אמסלם: אני מזמינה את כולכם לאשדות יעקב, למכללת "כישורי חיים".

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: פרופ' חפציבה ליפשיץ, בבקשה.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

<פרופ' חפציבה ליפשיץ: שמי פרופ' חפציבה ליפשיץ ואני כאן יחד עם רחל לוי דרומר מאוניברסיטת בר אילן.

יעקב מרגי: שתדבר אחרייך מיד, אז נחסוך את זה.

<פרופ' חפציבה ליפשיץ: ראשית אני מלאת התפעלות משק"ל, מכיוון שראינו פה הבדלים בין המודל הרפואי בטיפול באנשים עם צרכים מיוחדים לבין המודל החברתי השילובי.

<פרופ' חפציבה ליפשיץ: ומה שמצא חן במיוחד זה שבאמת לא הלכו אנשי מקצוע ליוון אלא אתם, האנשים, אתם השגרירים הכי טובים של כולנו.

<פרופ' חפציבה ליפשיץ: כל כך יפה שדרככם אפשר היה ללמוד איך להתייחס לאנשים עם צרכים מיוחדים.

<פרופ' חפציבה ליפשיץ: כל הכבוד למארגנים ולשק"ל על המקוריות.

<פרופ' חפציבה ליפשיץ: באוניברסיטת בר אילן אנחנו מתחילים את השילוב כבר מגיל צעיר.

<פרופ' חפציבה ליפשיץ: אני עומדת בראש מכון שנקרא מרכז בייקר לקידום ילדים עם מוגבלות שכלית.

<פרופ' חפציבה ליפשיץ: זה מרכז שילובי שכדאי לבוא לבקר בו ולראות מה אנחנו עושים.

<פרופ' חפציבה ליפשיץ: אני גם ראש פרויקט "עוצמות" – שילוב אקדמי בן ארבע דרגות לבוגרים עם מוגבלות שכלית.

<פרופ' חפציבה ליפשיץ: יש לנו ששה סטודנטים שלומדים לתואר ראשון באוניברסיטה.

<פרופ' חפציבה ליפשיץ: זה מהפכני וזה בהחלט נושא לוועדת החינוך של הכנסת, איך לקדם את זה - - -

יעקב מרגי: תאתגרו אותנו.

<פרופ' חפציבה ליפשיץ: ואני זוכה לשיתוף מלא באוניברסיטה.

יעקב מרגי: ד"ר רחל לוי דרומר.

<רחלי לוי דרומר: אני רציתי למעשה להציג את פרופ' חפציבה ליפשיץ - - -

יעקב מרגי: עשיתם את זה הדדי, תודה.

<רחלי לוי דרומר: אני אשמח לקבל סיוע שלך גם.

<רחלי לוי דרומר: אני בדרך כלל פה בהקשר מל"ג, אני אשמח לקבל סיוע שלך - - -

יעקב מרגי: בתנאי, בואי נעשה שותפות.

יעקב מרגי: תעזרי לי במל"ג, אני אעזור לך בוועדה.

<רחלי לוי דרומר: בשמחה רבה.

<רחלי לוי דרומר: כדי לקדם את הנושא של תואר ראשון אקדמי מלא ומסודר עבור אנשים עם צרכים מיוחדים.

<רחלי לוי דרומר: אוניברסיטת בר אילן תומכת בזה ומקדמת את זה - - -

יעקב מרגי: אני אשמח לקבל נייר עמדה מקצועי.

יעקב מרגי: תני לנו מסמך מקצועי, נתמודד.

יעקב מרגי: נאתגר אותה.

יעקב מרגי: היא מן המל"ג, לא?

<רחלי לוי דרומר: לא, אני לא מהמל"ג, אני המזכירה האקדמית של אוניברסיטת בר אילן.

יעקב מרגי: אז למה אמרת שאת באה לכאן - - -

<רחלי לוי דרומר: בדרך כלל, כשאני מגיעה לפה, אני מגיעה בהקשר מל"ג, אוניברסיטה, צעקות, ריבים, פה זה לא זה.

יעקב מרגי: תמיד אין פה צעקות וריבים.

<רחלי לוי דרומר: פה הפגישה היא נהדרת.

יעקב מרגי: אנחנו נוזפים בגורמים ממסדיים שלא עושים את עבודתם, כן, אבל לא צועקים ולא רבים.

יעקב מרגי: רבותיי, יש לי שלוש דקות, סליחה, סליחה.

יעקב מרגי: התוספת הזאת שנתתי בפתיחת הדיון היא יוזמה שלי.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להצטער עליה אחר כך, כי אני חייב לרוץ ולנעול את הישיבה.

יעקב מרגי: יש לי פה את גברת רחלי אברמזון שהיא מנהלת אגף חינוך מיוחד במשרד החינוך, שחשוב לי שתיתן לכם על רגל אחת, כך בקצרה, רחלי, על מדיניות השילוב של משרד החינוך של מדינת ישראל, בבקשה.

<רחל אברמזון: בוקר טוב.

<רחל אברמזון: אתם תסלחו לי, לא נעשה את זה סימולטני - - -

יעקב מרגי: לא, רק עברית.

<רחל אברמזון: אני רק רוצה לברך על הדיון ועל הבוקר המרגש הזה.

<רחל אברמזון: זאת זכות גדולה.

<רחל אברמזון: אני מרגישה שזאת זכות גדולה.

<רחל אברמזון: יחד איתי נמצא כאן יואל לוין, שהוא מדריך ארצי בנושא תכנית ההשתלבות שאנחנו מקדמים.

<רחל אברמזון: חשוב לי להגיד שמשרד החינוך רואה באוכלוסייה המיוחדת, באוכלוסיית התלמידים והבוגרים המיוחדים, בעצם את החוליה הכי חזקה.

<רחל אברמזון: אני מזהה שהם אלה שמחזיקים, או במעגל הגדול החברתי יותר, הם אלה שהופכים אותנו לחברה טובה יותר, לחברה רגישה יותר, ערכית ומוסרית, אז זה הבסיס.

<רחל אברמזון: מבחינתי הם הילדים או הבוגרים הכי חזקים בתוך החברה שלנו, שמאפשרים לנו לעשות את עבודתנו באופן מקצועי יותר.

<רחל אברמזון: פנֵינו לשילוב בתוך הקהילה, לקרב אותם ככל שיותר לקהילה הטבעית ולסביבה הטבעית שבה הם חיים וגרים.

<רחל אברמזון: ואנחנו מקדמים בתוך המשרד את העקרונות שמאפשרים קודם כל להורים לבחור את סוג המסגרת עבור הילדים שלהם, לאפשר להם השתלבות מיטבית בתוך אותו בית ספר שכל חבריהם בשכונה נמצאים בו ולאפשר להם את המענים ואת הבחירה המיטבית עבור הילדים.

<רחל אברמזון: בגילאים הבוגרים יותר אנחנו מקדמים הרבה מאוד ואני חושבת שהליבה המרכזית שלנו בתכניות לשלבים הבוגרים יותר, היא לאפשר להם התנסות תעסוקתית בתוך הקהילה, במסגרות בקהילה.

<רחל אברמזון: אנחנו מאפשרים להם גם תכניות במסגרת הכנה לחיים בוגרים, כדי שהמעבר אחר כך יהיה רציף יותר, יהיה רגוע יותר, יהיה נוח יותר ויהיה עם תשתית נכונה לְמעבר לדיור בתוך הקהילה.

<רחל אברמזון: לברך קודם כל את עמותת שק"ל על העשייה ולומר לכם שאנחנו נשמח לחזק או לבוא ליוזמות חדשות ונוספות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת נורית קורן.

יעקב מרגי: משפט ברכה.

נורית קורן: אני רוצה לברך את היושב ראש.

נורית קורן: אני מתנצלת שהפסדתי את הסרט, זה בטח היה מאוד מרגש.

נורית קורן: אני רוצה לומר שרחלי עושה עבודה מצוינת במשרד החינוך, אבל אני רוצה להדגיש את הדבר החשוב יותר.

נורית קורן: אני פגשתי השבוע מישהי בת 40 שהיא מאוד רוצה לעבוד בשוק הרגיל ולהיות רגילה ואנחנו כחברה לא משלבים אותה ולא מאפשרים לה לעבוד במקום רגיל.

נורית קורן: זאת המטרה הנעלה ביותר, שאנחנו כחברה נשלב את כולם כעובדים רגילים, כאחד מאיתנו.

נורית קורן: זה מה שאנחנו צריכים לשאוף אליו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משפט.

יעקב מרגי: בבקשה.

<קריאה: משפט אחד.

<קריאה: גילוי נאות שאני דוד של פייר והיום - - -

יעקב מרגי: רואים שאתם מאותה תפוצה אבל לא משנה.

<קריאה: פגשתי רק פעמיים בעלי מוגבלויות.

<קריאה: אני מבקש את אדוני, חבר הכנסת, לקרוא בכנסת בקול רם לכולם, לעיתונאים וחברי כנסת, עם מוגבלויות - - -

נורית קורן: עם מוגבלויות, אנחנו מתקנים כל הזמן.

יעקב מרגי: בוועדה הטרמינולוגיה חשובה.

<קריאה: אם אפשר להעלות את זה, תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה על ההערה והיא הערה במקום.

יעקב מרגי: רבותיי, אני מסיים.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לעמותת שק"ל על החשיפה הנפלאה שנחשפנו לה כאן בוועדה, על העשייה החשובה בשילוב אנשים עם צרכים מיוחדים בחברה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לשגריר ישראל במקדוניה על הליווי, היוזמה ועל הרגישות.

יעקב מרגי: הוועדה מודה למר פייר לביא על עבודתו הנפלאה, עבודה מקצועית שידעה לבטא את חשיבות הנושא של שילוב אנשים עם צרכים מיוחדים בחברה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי המשלחת.

יעקב מרגי: על השליחות החשובה, על עמידתכם במשימה ועל הייצוג המכובד, שכחת לומר את זה, של מדינת ישראל במקדוניה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לזמר, למוסיקאי, שעוד עתיד מזהיר צופים לו, דורון לאור, שביצע את שירו של קובי אושרת "16 מלאו לנער".

יעקב מרגי: הוועדה שמעה על יוזמות ברוכות נוספות שנעשות בתחום זה על ידי גופים נוספים, וולונטריים וממסדיים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך ולמשרד הבריאות וכן למשרד לשירותים חברתיים וכן למועצה להשכלה גבוהה, לפעול ככל שניתן להקל ולפשט את התהליכים, הן לתקצוב, הן לתמיכה, הן להכרה והן לרישוי של הגופים האלה על ידי המדינה.

יעקב מרגי: הוועדה מברכת את אוניברסיטת בר אילן על היוזמה שלה לשלב אוכלוסיות עם צרכים מיוחדים במוסדות להשכלה גבוהה וכן – אם אני אבחר את המילה הנכונה – לייצר תואר אקדמי מתאים.

יעקב מרגי: הוועדה תושיט יד ותיתן כתף חמה לפתור את הבעיה שישנה מול המועצה להשכלה גבוהה.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.