ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 620, 2017-11-01 10:00

מירב בן ארי: בוקר טוב לכולם, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מירב בן ארי: אני אחליף את חבר הכנסת אלי אלאלוף.

מירב בן ארי: היום ה-1 בנובמבר, י"ב בחשון תשע"ח.

מירב בן ארי: הנושא הוא הקיצוץ המתוכנן בקצבת ההתניידות לעיוורים ולליקויי ראייה.

מירב בן ארי: אנחנו שמענו גם בתקשורת ובתקופה האחרונה על התכנון של המשרד לקצץ ב-50% את קצבת ההתניידות.

מירב בן ארי: אני רוצה קודם כל להתחיל עם חברי הכנסת.

מירב בן ארי: יש כאן נוכחות מרשימה של חברי הכנסת.

מירב בן ארי: לתת להם להציג מה המקום שלהם, ולאחר מכן נשמע את משרדי הממשלה הרלוונטיים.

מירב בן ארי: נתחיל עם חברת הכנסת קארין אלהרר.

<קריאה: תציגי את חברי הכנסת בבקשה.

מירב בן ארי: אני אציג לכם את חברי הכנסת שהגיעו, כי יש כאן נוכחות מרשימה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת דב חנין, קארין אלהרר, סעיד אלחרומי, אילן גילאון, מאיר כהן, מסעוד גנאים וחבר הכנסת יוסי יונה.

מירב בן ארי: נתחיל עם חברת הכנסת קארין אלהרר.

קארין אלהרר: תודה רבה, גברתי יושבת-הראש.

קארין אלהרר: אני רוצה לברך על קיומו של הדיון הזה.

קארין אלהרר: אני חייבת להודות שהנושא הגיע גם לפתחי כיושבת-ראש הוועדה לביקורת המדינה בזמנו.

קארין אלהרר: נושא של קצבת ליווי לאנשים עם מוגבלות בראייה, עיוורים וליקויי ראייה, הוא נושא קרדינלי לשילוב של אנשים בחברה.

קארין אלהרר: כשאנחנו, האנשים הרואים, מסתובבים ממקום למקום, הולכים למקומות הכי טריוויאליים, כמו ללימודים, לרופא, לסופר, אנחנו משתמשים בחוש הראייה שלנו, וזה דבר שהוא טריוויאלי.

קארין אלהרר: כשמדובר בלקות ראייה, אי-אפשר לעשות את הדבר הזה בלי ליווי.

קארין אלהרר: ולכן יש מקום לא רק לקצבת ליווי, אלא לקצבת ליווי גבוהה יותר מזו שמדובר בה.

קארין אלהרר: אני חייבת להודות שבדיון שהתקיים בשנה שעברה, שבו נכח המנכ"ל הקודם של משרד הרווחה, מר יבלון, עליו השלום, הוא אמר שהם יבדקו את האפשרות להעלות את דמי הליווי.

קארין אלהרר: מאוד הופתענו, בלשון המעטה, שבדיון מעקב, הגברת אילנה גלייטמן – שאני בהחלט מעריכה מאוד את עבודתה, היא יושבת כאן אתנו – הודיעה שהמשרד שוקל להוריד את דמי הליווי.

קארין אלהרר: הנימוק שהם נותנים הוא נימוק בלתי מתקבל על הדעת.

קארין אלהרר: הם אומרים שמקבלים קצבת שירותים מיוחדים.

קארין אלהרר: חייבים לציין, מי שהיה אחראי על מתן השירותים המיוחדים לאנשים עיוורים וליקויי ראייה הוא השר לשעבר, חבר הכנסת מאיר כהן.

קארין אלהרר: זו הייתה הפעם הראשונה שנתנו קצבת שירותים מיוחדים.

קארין אלהרר: אבל חייבים להבין, שירותים מיוחדים זה מה שקורה בתוך הבית.

קארין אלהרר: זה למטפל שעוזר בניקיונות, שעוזר בדברים שהם בבית פנימה.

קארין אלהרר: כשמדובר בליווי, זה החוצה.

קארין אלהרר: צריך לפעמים אדם שהוא יותר מתקשר, שיודע לעשות דברים שלפעמים המטפל פנימה לא יודע לעשות אותם.

קארין אלהרר: ועם כל הכבוד, גם קצבת השירותים המיוחדים, בגובה שלה, היא לא מספקת להעסיק אדם שזקוקים לסיוע שלו כל הזמן.

קארין אלהרר: אני חושבת שלומר ש-988 שקלים, שהם 100% קצבה, זה גבוה מדי זה פשוט לעג.

קארין אלהרר: לעג לאנשים שזקוקים לשירות הזה.

קארין אלהרר: להוריד את זה ל-494 שקלים למי שאינו עובד או לומד, כלומר, לאלה שזכאים ל-75% – אני לא רוצה להשתמש במילים קשות, אבל זה גובל ברשעות.

קארין אלהרר: כי אנשים צריכים להשתלב בחברה.

קארין אלהרר: אנחנו לא יכולים לדבר על חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ועל רצון שכולם יהיו משולבים בחברה, ובעוד חודש אנחנו נציין כאן בכנסת את יום השוויון.

קארין אלהרר: אז השוויון צריך להתקיים ביומיום גם בכסף, כי שוויון עולה כסף, ואמר את זה בית המשפט העליון מספר רב של פעמים.

קארין אלהרר: אני מבקשת ממשרד הרווחה לשקול מחדש את הדבר הזה.

קארין אלהרר: זה פשוט לא מתקבל על הדעת.

מירב בן ארי: תודה רבה קארין.

מירב בן ארי: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה לך גברתי יושבת-הראש.

דב חנין: אני חייב לומר לך, ואני חייב לומר לכם, עמיתיי חברי הכנסת, שאני מתבייש להיות בדיון הזה.

דב חנין: אני מתבייש להיות בדיון שבו אנחנו דנים בשאלה איך מסייעים באופן מינימלי לאנשים עיוורים.

דב חנין: זה צריך לבייש אותנו.

דב חנין: אני רוצה לספר לך סיפור, גברתי יושבת-הראש.

דב חנין: לפני תשע שנים הייתי חבר כנסת צעיר וחדש בכנסת.

דב חנין: קיבלתי מכתב, פניית ציבור, שאני זוכר אותה עד היום.

דב חנין: זה היה מכתב ארוך שקראתי אותו בתשומת לב.

דב חנין: בשורה התחתונה שלו שאל אותי אותו פונה – שאני עד היום אתו בקשר – שאלה שאני לא חשבתי עליה בעצמי, ואני מתבייש שאני לא חשבתי עליה בעצמי.

דב חנין: השאלה הייתה: איך אני, בן אדם עיוור, יכול ללכת ולקנות בסופר?

דב חנין: איך בן אדם עיוור יכול לקנות בסופר?

דב חנין: אני מודה בפניכם, לא חשבתי על השאלה הזאת אף פעם.

דב חנין: אבל כששאלו אותי את השאלה הזאת, היא נתקעה לי בראש, ואני לא יכול להשתחרר ממנה.

דב חנין: הרי ברור לנו שכלב נחייה לא יכול לסייע לאדם עיוור בסופר.

דב חנין: ואין דרך לאדם עיוור להסתדר באמת בסופר אלא אם כן הוא ימצא אדם רואה שיסייע לו.

דב חנין: יכול כמובן העיוור לרדת לשכנה מלמטה, לדפוק בדלת ולבקש מהבן או הבת של השכנה לקחת אותו לסופר.

דב חנין: יכול להיות שהבן או הבת של השכנה הם מאותם חבר'ה טובים שמירב עשתה להם יום מיוחד בכנסת, כל מיני שנות שירות וצעירים מתנדבים לכל מיני מטרות טובות, והוא ייקח את אותו עיוור לסופר.

דב חנין: אבל בכל שבוע?

דב חנין: זה לא יקרה.

קארין אלהרר: ולמה צריך טובות?

דב חנין: ולמה צריך טובות?

דב חנין: נכון.

דב חנין: ולכן קידמתי אז, יחד עם עוד כמה חברי כנסת, מערכת שמגנה על דמי הליווי לעיוור.

דב חנין: העברנו חוק בכנסת שמגן עליהם מפני עיקולים ומפני כל מיני צורות של התנכלויות כדי שהסכום הזה יהיה משוריין.

דב חנין: אני לא העליתי על דעתי אז שמי שיפגע בדמי הליווי לעיוור הם לא כל מיני גורמים חמדניים שרוצים להתנכל לעיוורים, אלא זו הממשלה עצמה שתיקח את דמי הליווי לעיוור ותציע לחתוך אותם בחצי.

דב חנין: אני רוצה, ברשותכם, ללכת צעד אחד אחורה.

דב חנין: יש לנו במדינת ישראל, למרבית הצער, לא מעט אנשים עם מוגבלות ונכים שסובלים ממוגבלות ניידות.

דב חנין: ולכן יש לנו הסכם ניידות שנחתם לפני שנים, והוא כולל עזרה בסכום מינימלי, כ-2,000 דמי ניידות.

<קריאה: 2,400.

דב חנין: 2,400 שקל שנועדו לסייע לאנשים שמוגבלים בניידות.

דב חנין: ואני בעד להשאיר את זה, אני בעד להגדיל את זה.

דב חנין: אבל אני שואל את עצמי למה בן אדם שהמוגבלות שלו בניידות נובעת בגלל שיש לו בעיה ברגליים, וצריך לעזור לו – חייבים לעזור לו – למה הוא עדיף על בן אדם שמגבלת הניידות שלו היא בגלל שהוא לא רואה?

דב חנין: למה הוא עדיף?

דב חנין: למה אנחנו לא יכולים לקבוע את העיקרון שאומר שמגבלת הניידות, לא משנה לנו למה היא נגרמת, אנחנו ניתן לבן אדם שסובל מאותה מגבלת ניידות את מלוא העזרה?

דב חנין: ולכן הדרישה שלנו בדיון הזה, גברתי יושבת-הראש, צריכה להיות לא רק לא לקצץ את דמי הליווי – ברור שאסור לקצץ את דמי הליווי – אלא להעלות את דמי הליווי לרמת המינימום שלה זכאים מוגבלי ניידות אחרים.

דב חנין: לא לעשות את זה, גברתי יושבת-הראש, זה לא גובל ברשעות, אלא זה פשוט רשעות.

דב חנין: אני לא רואה שום הגדרה אחרת לרשעות.

דב חנין: איך מישהו יכול בעזות מצח לומר לאדם עיוור אני שולל ממך את זכות הניידות שניתנת לכל אזרח בחברה?

דב חנין: איזו עזות מצח זו?

דב חנין: איזו אטימות לב?

דב חנין: איזו רשעות צריכה להיות בכדי שמישהו יגיד את הדברים האלה?

דב חנין: אני מבקש שתעבירי ליושב-ראש הוועדה את תודתי על זה שהוא נענה לפנייתנו לקיים את הדיון הזה.

דב חנין: אני פונה אליך ומבקש שאנחנו מהדיון הזה נצא בהחלטה חד-משמעית של ועדת העבודה והרווחה של הכנסת – העיוורים חייבים לקבל שוויון.

דב חנין: יש להם מגבלה לא קלה.

דב חנין: יש להם מגבלה קשה.

דב חנין: החיים שלהם יותר מורכבים מאשר של אנשים רואים.

דב חנין: אבל לפחות את המינימום שאנחנו יכולים לתת, את המעט הזה שאנחנו יכולים לתת בעזרה בקצבת הניידות, זה אנחנו חייבים לתת מיד.

דב חנין: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני רק רוצה לבקש, קודם כל, כל חברי הכנסת שנמצאים כאן באו לתמוך בעניין הזה.

מירב בן ארי: לכולם מגיעות מחיאות כפיים, אבל אנחנו נוותר על זה כי אין לנו זמן.

מירב בן ארי: בגלל שיש כאן הרבה חברי כנסת, אנחנו נעשה שלושה חברי כנסת ונציג של העמותות, ובסוף המשרדים.

מירב בן ארי: לאור העובדה שיש לנו 40 דקות, אני אבקש מחברי הכנסת לדבר בשתי דקות, כולנו פה באותו עניין.

מירב בן ארי: כך נשמע גם את העמותות וגם את האורחים המכובדים שהגיעו.

מירב בן ארי: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה, ולאחר מכן נעבור לעמותות.

סעיד אלחרומי: בוקר טוב לכולם, גברתי יושבת-הראש.

סעיד אלחרומי: תודות לחבר הכנסת אלאלוף שנענה וזימן את הדיון החשוב הזה.

סעיד אלחרומי: חברי, חברה נורמטיבית נמדדת באופן היחס שלה לאנשים עם מוגבלויות בתוך החברה הזאת.

סעיד אלחרומי: חברה שמחשיבה עצמה לבריאה, חברה שמחשיבה את עצמה לחברה נורמלית, היא חברה שדואגת לאנשים עם מוגבלויות, דואגת לשכבות החלשות ודואגת לכל מי שזקוק בתוך החברה הזאת לדאגה ולעזרה.

סעיד אלחרומי: אני מצטרף לחברי קארין ודב, אני בוש ונכלם לשמוע שמקצבה של 900 ומשהו שקל עומדים לקצץ 50%.

סעיד אלחרומי: אני חושב שיש המון מקורות בתקציב המדינה ובתקציב משרד העבודה הרווחה לכסות תקציב זעום כזה.

סעיד אלחרומי: זו בושה וחרפה שאנחנו מדברים על 400 או 500 שקל.

סעיד אלחרומי: אני מקווה שזה לא תרגיל של אנשי האוצר או אנשי חשב כזה או אחר בכדי לאיים שלא תבקשו תוספת.

סעיד אלחרומי: אני חשבתי שאנחנו אמורים לשבת כאן ולדבר על תוספת של תקציב זעום זה.

סעיד אלחרומי: לכן אני מצטרף לחברי, חשוב מאוד שתצא קריאה ברורה שדבר כזה לא יכול לעבור.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את נתי ביאליסטוק כהן, מנהל המרכז לעיוור בישראל.

<נתי ביאליסטוק כהן: תודה רבה גברתי.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני אומר דברים קצרים, ואני אבקש מעורך דין זוהר ג'ינאו נאור, שהוא חבר בוועד המנהל שלו, וממר אוון קירקיריוס, שגם חבר בוועד המנהל שלנו, שניהם יושבי-ראש של עמותות חשובות מאוד, להוסיף דברים אחר-כך, ברשותך.

<נתי ביאליסטוק כהן: נזעקנו לכאן על מנת לבקש מכם סעד בנושא של המגמה או הגחמה של משרדי הממשלה לפגוע בכבשת הרש, בקצבת דמי הליווי הזעומה שאנחנו מקבלים היום.

<נתי ביאליסטוק כהן: אנחנו לא מאיינים לרגע את הדרישה החד משמעית שלנו להעלות את דמי הליווי לגובה הריאלי והמתבקש שצריך להיות.

<נתי ביאליסטוק כהן: אנחנו עתרנו על כך לבג"ץ ואנחנו מקווים שתהיה שם התקדמות.

<נתי ביאליסטוק כהן: נשמח לקבל מכם רוח גבית כמובן.

<נתי ביאליסטוק כהן: כדי שתבינו עד כמה הנושא הזה חשוב, אם תסתכלו סביב – אני לא כל כך רואה, אבל אני מבין שרבים מחברי הגיעו לכאן אפילו בכוחות עצמם.

<נתי ביאליסטוק כהן: לא מומנו הסעות ולא אורגנו מחאות, כי אם אנשים שבאו מדם לבם בעזרת דמי הליווי הזעומים שלהם על מנת למחות על עצם הרעיון שלא זו אף זו שלא מדברים אתנו על העלאה, עוד מדברים אתנו על הורדה.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני סיימתי את דברי, אני אבקש מעורך דין - - -

מירב בן ארי: כמה שנים מקבלים את הקצבה הזו?

<נתי ביאליסטוק כהן: דמי הליווי זו קצבה שקיימת כבר עשרות שנים.

<נתי ביאליסטוק כהן: אף אחד לא יודע להגיד לי למה היא נקבעה בשיעור שבו היא נקבעה.

<נתי ביאליסטוק כהן: ניסיתי לפשפש בארכיוני המשרד, אין לאף אחד תשובה.

מירב בן ארי: מה אחוז העלייה שלה?

<נתי ביאליסטוק כהן: להבנתי היא נגזרת בת 11.3% מהשכר הממוצע במשק.

אילן גילאון: דבר בלירות – כמה יש, כמה רוצים להוריד?

קארין אלהרר: היום זה 988.

מירב בן ארי: הבנתי, 11.3% מהסכום הבסיסי.

<נתי ביאליסטוק כהן: הסכום המרבי היום הוא 988 שקלים.

<נתי ביאליסטוק כהן: זה ניתן אך ורק לאנשים שלומדים לימודים אקדמיים.

<נתי ביאליסטוק כהן: אלו לא המספרים הגדולים.

<נתי ביאליסטוק כהן: המסה הקריטית של אנשים שמקבלים נמצאת בתחום של 750 שקלים, אלו אנשים שאינם עובדים.

<נתי ביאליסטוק כהן: ויש גם קבוצה קטנה של כ-600 אנשים שמשום מה לגביהם יש עוול מתמשך והם מקבלים רק 50% מהקצבה, כלומר, כ-470 שקלים בחודש.

<זוהר ג'ינאו: קוראים לי זוהר ג'ינאו, לא חשוב מי אני, אבל גם כן בעל תעודת עיוור.

מאיר כהן: זוהר, ספר מי אתה.

<זוהר ג'ינאו: אני יושב-ראש עמותת "עלה" שעוזרת לסטודנטים עיוורים, לא ניכנס לפרטים, ויושב-ראש ועדת משנה לקידום זכויות של העיוורים במרכז לעיוור, שהוא ארגון הגג של כל ארגוני העיוורים בישראל.

<זוהר ג'ינאו: אני פעיל כבר למעלה מ-25 שנה בהתנדבות מוחלטת.

<זוהר ג'ינאו: מה שחשוב לי מאוד להגיד בדיון הזה, יש איזושהי טעות שגורה שחייבים לתקן אותה כבסיס לכל דיון רציונלי, וזה הנושא של הניידות של העיוורים.

<זוהר ג'ינאו: אני אתחיל ואגיד שהניידות שלנו קשה הרבה יותר מנכויות אחרות.

<זוהר ג'ינאו: לא באתי לפה להתחרות, אבל הציבור לא מבין את הנקודה הזאת.

<זוהר ג'ינאו: דב חנין ריגש אותי בדבריו, אבל גם שם יש טעות.

<זוהר ג'ינאו: לעיוורים יש מבחינה מוטורית יכולת להפעיל את הידיים ואת הרגליים, אבל הם לא יודעים מה לעשות.

<זוהר ג'ינאו: מבחינה זאת הם משותקים לגמרי.

<זוהר ג'ינאו: יש לנו יכולת מוטורית להזיז רגליים, אבל הרגליים לא יודעות לאן ללכת.

<זוהר ג'ינאו: אנחנו משולים ל"רולס-רויס", או לאוטו מצוין ששכחו להתקין בו את ההגה.

<זוהר ג'ינאו: וצריך להבין שזאת בעיית ניידות קשה ביותר.

<זוהר ג'ינאו: בעיית הניידות שלנו לא נגמרת כשמביאים אותנו לנקודה א'.

<זוהר ג'ינאו: שם מתחילה בעיית הליווי שלנו.

<זוהר ג'ינאו: צריך להפריד בין צורך בניידות לצורך בליווי, כי כשמביאים אותנו לנקודה פלונית עם מונית, אז אנחנו מתחילים את הבעיות שלנו – איפה הדלת לבנק, ואם הבנק הוא עם ידית כזאת שצריך ככה, או שצריך לסובב.

<זוהר ג'ינאו: ואם יש אינטרקום, איפה האינטרקום ואיפה לוחצים באינטרקום.

<זוהר ג'ינאו: וכשאנחנו נכנסים לבנק, אנחנו לא יודעים ללכת לאשנב הנכון.

<זוהר ג'ינאו: צריך להבין, עיוור יכול למות מצמא כשיש שני מטר ממנו ברז.

<זוהר ג'ינאו: צריך להבין שזאת בעיית ניידות קשה ביותר ורגלינו משותקות.

<זוהר ג'ינאו: כל נכי הגפיים, כשיש להם בעיה מוטורית, גם להם המקור הוא בדרך כלל לא ברגליים.

<זוהר ג'ינאו: המקור הוא או במוח או בעצבים.

<זוהר ג'ינאו: צריך להבין שאצלנו המקור הוא בעיניים.

<זוהר ג'ינאו: יש לנו בעיית ניידות קשה ביותר.

<זוהר ג'ינאו: הדבר הזה לא חדר למודעות של האוכלוסייה, וגם שלכם, חברי הכנסת.

<זוהר ג'ינאו: אז יש תחושה שלזה קוראים ליווי ולזה קוראים ניידות.

<זוהר ג'ינאו: אז אני מודיע כאן שאנחנו צריכים גם ניידות כמו כל הנכים האחרים, שזה 2,400, ואחרי זה מגיע לנו גם ליווי משום שהקושי שלנו הוא עצום.

<זוהר ג'ינאו: אני אגיד לכם עוד משהו, רופא השיניים שלי הכניס אינטרקום, במרכז העיר.

<זוהר ג'ינאו: אני לא יכול לעלות אליו.

<זוהר ג'ינאו: הלכתי אליו, לא ידעתי איפה ללחוץ.

<זוהר ג'ינאו: צלצלתי, ירדה המזכירה ואמרה לי שזה בכפתור השלישי מלמעלה, ומאז אני יודע.

<זוהר ג'ינאו: אבל שערו בנפשכם שאני רוצה ללכת למקום שאני לא יודע איפה האינטרקום או כיוצא בזה.

<זוהר ג'ינאו: לכן אתם צריכים להבין שאנחנו זכאים גם לניידות וגם לדמי ליווי מבחינת הצרכים שלנו.

<זוהר ג'ינאו: איפה שאני חש את זה בצורה קשה מאוד, כשיש כנסים של נכים בכלל.

<זוהר ג'ינאו: אתה רואה סטטיסטית שנכי הגפיים מגיעים.

<זוהר ג'ינאו: אני לא מתחרה בהם.

<זוהר ג'ינאו: אני לא מתחרה בהם.

<זוהר ג'ינאו: אני מסכם.

<זוהר ג'ינאו: הם מגיעים, וברגע שהם הגיעו לנקודה, הם נמצאים בפנים.

<זוהר ג'ינאו: כשאנחנו מגיעים לכנס, מתחילות הבעיות שלנו – אנחנו לא יכולים לפגוש את האנשים שרצינו לפגוש.

<זוהר ג'ינאו: אנחנו לא יודעים אם יש כיבוד או אם אין כיבוד.

<זוהר ג'ינאו: אנחנו לא יודעים איפה השירותים שם.

<זוהר ג'ינאו: אנחנו לא יודעים באיזה חדר נעשית איזו סדנה.

<זוהר ג'ינאו: אנחנו לא יודעים לקרוא את התכנית.

<זוהר ג'ינאו: אז אנחנו צריכים גם שם ליווי.

<זוהר ג'ינאו: לפיכך, תפסיקו עם הלעג לרש הזה, להוריד לנו מ-750 ל-500.

<זוהר ג'ינאו: 750 זו בושה, 900 זו בושה, ואין סיבה שלא נקבל 2,400.

<זוהר ג'ינאו: אני מסיים בזה שחשוב מאוד לדעת שאנחנו חוזרים עכשיו ממנכ"ל משרד הרווחה והוא הודיע לנו חגיגית שמשרד הרווחה לוקח על עצמו את הפער הזה.

מירב בן ארי: תיכף נשמע את משרד הרווחה, והם יגיבו לפרוטוקול כי זה מחייב.

מירב בן ארי: עוד נציג, אבל ממש בשתי דקות.

<אוונגליוס קירקיריוס: קודם כל, אני אוון קירקיריוס, יושב-ראש אגודת העיוורים "ששת", חבר הנהלת המרכז לעיוור.

<אוונגליוס קירקיריוס: התרגשתי מאוד לשמוע את חברי הכנסת באופן שהציגו את המצוקה שלנו.

<אוונגליוס קירקיריוס: אני הייתי מאחל להם שיהיו הם שרי האוצר, ולא מה שיש לנו – במקום להעלות, להוריד לנו את דמי הליווי.

<אוונגליוס קירקיריוס: רבותי, כמו שאמרו חברי, מיום ליום הקשיים הולכים ומתרבים.

<אוונגליוס קירקיריוס: היום הניידות לאדם העיוור קשה מאוד מאוד.

<אוונגליוס קירקיריוס: המדרכות מלאות במכשולים, מכוניות חונות במדרכות.

<אוונגליוס קירקיריוס: העיוורים מיום ליום נזקקים יותר ויותר למוניות, נזקקים לדמי ליווי, לליווי ולעזרת הזולת.

<אוונגליוס קירקיריוס: חברי הביאו דוגמה, אבל אני אביא עוד דוגמה אחת מיני רבים.

<אוונגליוס קירקיריוס: האדם העיוור לוקח מונית, מגיע לקופת חולים, נכנס לרופא.

<אוונגליוס קירקיריוס: כשהוא נכנס, הוא תלוי, שואל אנשים איפה מקבלים את המספר, הוא לא יודע איפה המספר.

<אוונגליוס קירקיריוס: מישהו מתנדב ונותן לו את המספר.

<אוונגליוס קירקיריוס: הבעיה לא נפתרה.

<אוונגליוס קירקיריוס: הוא יושב, אחר-כך מכריזים את המספר שלו.

<אוונגליוס קירקיריוס: לדוגמה, אומרים לחדר מספר 10.

<אוונגליוס קירקיריוס: שוב הוא צריך לשאול אנשים איפה חדר מספר 10.

<אוונגליוס קירקיריוס: זו דוגמה אחת מהרבה הרבה בעיות שהעיוורים נתקלים בהן, ומיום ליום הבעיות הולכות ומסתבכות.

מירב בן ארי: תודה אדוני.

מירב בן ארי: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

אילן גילאון: אני אהיה קצר מאוד, גברתי.

אילן גילאון: בימים כאלה אומרים חבל שאני לא עיוור כדי לא לראות את כל האיוולת ואת הרשעות הזאת, הרי זה חלק מאותו עניין.

אילן גילאון: הצעירים אומרים לפעמים את המשפט מה אתה חש?

אילן גילאון: מה כאן קורה?

אילן גילאון: הרי אם זאת עז, אז אסור לתת לה לקרות.

אילן גילאון: אבל זאת לא עז, זו אותה מדיניות של הפרד ומשול שראיתי אותה במו עיני – איך מפרידים בין פוליו ל-CP.

אילן גילאון: אני אעשה לכם ספוילר – פוליו ניצח בסוף כי הם נאבקו חזק יותר.

אילן גילאון: אבל אסור שזה יהיה.

אילן גילאון: ותבינו, חברים יקרים אנחנו יכולים לקיים את הדיון הזה פעם אחרי פעם אחרי פעם אותו דיון.

אילן גילאון: אתמול אתם הרמתם את יום המכינות הקדם צבאיות.

אילן גילאון: בזה דובר, בחברה שאנחנו נמצאים בה היום, שהיא חברה של פרות בשן.

אילן גילאון: שומו שמיים, תסתכלו על מה חוסכים.

אילן גילאון: לכן צריך ללכת עם זה עד הסוף.

אילן גילאון: ולכם אני אומר, אתם צריכים להבין את המשמעויות הפוליטיות של הדבר הזה.

אילן גילאון: מי שמייסר אותנו בשוטים, אנחנו נייסר אותו בעקרבים בחזרה.

אילן גילאון: ואם הלקח הזה לא יילמד, אנחנו נקיים את הדיון הזה פעם אחרי פעם אחרי פעם, וחבל לכם.

אילן גילאון: אז בואו נלך ביחד בלי להיפרד כרגע – עיוורים, פיסחים, אילמים וחירשים – כי כולנו אנשים מוגבלים.

אילן גילאון: בואו נעזור אחד לשני כדי להצליח להתגבר על זה.

אילן גילאון: זו שיטת עז, בואו נוריד להם כדי לא להעלות להם.

אילן גילאון: אני מבין את זה.

אילן גילאון: אנחנו לא טמבלים.

אילן גילאון: ולכן אין הרבה מה להגיד על זה, כי אנחנו שוב יכולים לחזור על אותם עקרונות איך חברה צריכה להיות בנויה.

אילן גילאון: אנחנו יודעים את זה.

אילן גילאון: אני מבקש מכם, בסופו של דבר, הדברים האלה מוכרעים באולם לא רחוק מכאן ובו יש כפתורים.

אילן גילאון: אלה צריכים להיות הכפתורים שמצביעים לטובת מה שאנחנו רוצים כאן, אם לא חבל על הזמן.

מירב בן ארי: תודה רבה חבר הכנסת גילאון.

מירב בן ארי: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, בשנת 2014 בינואר, עם כניסתי לתפקיד, נפגשתי עם החבר'ה הטובים האלה – זוהר ושאר האנשים.

<זוהר ג'ינאו: מאיר עזר לנו הרבה מאוד.

<זוהר ג'ינאו: אני אגיד את זה כאן בקול רם.

מאיר כהן: זה בסדר.

מאיר כהן: קיבלנו מיד החלטה לתת קצבת שירותים מיוחדים בין 1,000 שקלים ל-3,800 כמדומני אז.

<נתי ביאליסטוק כהן: 1,401 שקלים.

מאיר כהן: אני צריך להיות פרגמטי, גברתי היושבת-ראש.

מאיר כהן: זה נראה קצת לא נורמלי כי הסיפור הוא סיפור של מיליון וחצי שקלים.

מאיר כהן: אני חייב – חייב – תרשו לי - - -

קארין אלהרר: תקציב השתייה של המשרד.

מאיר כהן: בוודאי ובוודאי יש הרבה כעס.

מאיר כהן: אבל האנשים שיושבים ברווחה או באוצר לא כולם ערלי לב.

מאיר כהן: יש גם אנשים שמקשיבים.

מאיר כהן: לכן הייתי מציע, גברתי.

מאיר כהן: אני אעצור את דברי, נקשיב לאנשי משרד הרווחה.

מאיר כהן: אני רוצה שתדעי גברתי, זה מילון וחצי שקלים.

מירב בן ארי: הם מיד ידברו, משרד הרווחה.

מירב בן ארי: אני יודעת.

מירב בן ארי: אני יודעת.

מאיר כהן: זה דבר שהמשרד צריך להבין, שעל הדבר הזה, לבוא לקראת האנשים הנפלאים האלה, להעלות אותם לירושלים, שהם צריכים להיאבק על כל שקל – זה כל כך מיותר.

מאיר כהן: זה ממש מיותר.

מאיר כהן: לכן אני מבקש ממך שאת, היושבת-ראש, תוציאי עכשיו מכתב מידי לשר – לא למנכ"ל, לשר, זה במשרדו – ולהגיד לו אדוני, תעצור את החרפה הזאת היום, עכשיו.

מסעוד גנאים: אני לא אאריך בדברי, גברתי היושבת-ראש.

מסעוד גנאים: אני מצטרף לחברי בכל מה שאמרו.

מסעוד גנאים: לצערי הרב, במקום לעזור ובמקום לתמוך, להיפך, כנראה שמי שנזקק במדינה הזו "דופקים" אותו יותר.

מסעוד גנאים: אני מצטרף לאלה שאמרו שצריך להגיד שגדולתנו בסוף ככנסת, כחברה – ואפילו גדולתה של הממשלה, אם יש שם מישהו ששומע – באופן שהוא עוזר לאנשים שנזקקים לעזרה, ולא ההיפך.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: משרד הרווחה, בבקשה, מי מתחיל?

<מארק שמיס: בוקר טוב, שמי מארק שמיס אני מנהל אגף הערכה והכרה ותכניות במינהל המוגבלויות.

מאיר כהן: מה צריך הערכה?

מאיר כהן: תן לאילנה לדבר.

מירב בן ארי: אילנה ביקשה שהוא ידבר.

מירב בן ארי: בוא ניתן לו, ואם צריך, אילנה יושבת לידו.

מירב בן ארי: בבקשה אדוני.

<מארק שמיס: כפי שנאמר כבר, אני שמח להודיע שהחליט המנכ"ל יחד עם אגף התקציבים של המשרד לפנים משורת הדין לבטל החל מ-1 בינואר 2018 את הדרגה 50% של דמי ליווי.

<מארק שמיס: כלומר, הדרגה המינימלית של דמי ליווי שיקבל אדם כבד ראייה מה-1.1.2018 היא 75%.

<זוהר ג'ינאו: 740 שקל.

<מארק שמיס: כלומר, בכך המשרד עומד בהתחייבותו מלפני מספר שנים.

מירב בן ארי: אני רוצה לדעת, ב-1 בינואר אתה אומר שזה 75%, כלומר 741.

<מארק שמיס: נכון.

מירב בן ארי: אבל יש משהו שלא ברור לי.

מירב בן ארי: הרי אתם עושים 11.3% מהסכום הבסיסי של המוסד לביטוח לאומי.

מירב בן ארי: הסכום הבסיסי מעודכן אצלכם על 2016, שזה 8,757.

מירב בן ארי: אם אתה עוקב אחרי, בשנת 2017 הסכום הבסיסי צריך להיות גבוה יותר, מה שאמור להעלות להם את הקצבה.

מירב בן ארי: איך יכול להיות שזה נשאר על הסכום של 2016?

מירב בן ארי: שאלתי אם זה צמוד, ואמרו לי שזה כן צמוד.

מירב בן ארי: ב-2017 – אני אומרת לכם כי אני עוסקת בזה בחד-הוריות – הסכום הבסיסי עולה.

<מארק שמיס: נכון להיום, 988 זה הסכום הקבוע.

מירב בן ארי: אפשר שגם הנציג של האוצר יסביר לי איך זה?

<אייל מדן: אייל מדן, רפרנט רווחה.

<אייל מדן: ככל הידוע לי, זה כן מעודכן.

מירב בן ארי: זה חשוב מאוד, כי יש כאן פרוטוקול ועדה, ולא יכול להיות שזה אותו סכום של 2016.

<אייל מדן: אני אשמח לבדוק את זה.

מאיר כהן: לבדוק את מה?

<אייל מדן: זה אמור להתעדכן - - -

מירב בן ארי: זה מתעדכן אוטומטית.

<אייל מדן: הסכום הבסיסי של ביטוח לאומי מתעדכן לפי חוק.

מירב בן ארי: נכון.

קארין אלהרר: אז אם זה היה אמור לעלות, איפה העלייה?

מירב בן ארי: לא, אבל ב-1 בינואר זה כבר 2018.

<אייל מדן: הסכום הבסיסי מוצמד למדד.

מירב בן ארי: ב-1 בינואר – זה מטריד אותי מספרית – זה כבר 2018, זאת אומרת שהיו שתי העלאות.

מירב בן ארי: זאת אומרת שגם ה-75% וגם ה-100% אמורים להיות הרבה יותר.

<אילנה גלייטמן: ב-1 בינואר 2017 עדכנו את הגמלאות לפי 11.3% מהשכר הממוצע.

מאיר כהן: זה יהיה בינואר 2018.

<אילנה גלייטמן: ולכן הגבוה הוא 988 שקלים.

<אילנה גלייטמן: 100% הוא 988 שקלים.

מירב בן ארי: לא, אבל ה-988 שלך – קיבלתי מהממ"מ – זה על 2016.

מירב בן ארי: יש כאן עלייה של שנתיים.

<אילנה גלייטמן: את צודקת, לא היה הבדל בין 2016 ל-2017.

מירב בן ארי: יופי.

מירב בן ארי: ו-2018?

<אילנה גלייטמן: אנחנו עוד לא יודעים.

מירב בן ארי: יהיה הבדל.

מירב בן ארי: לא יכול להיות שהוא אומר אותו סכום.

<אילנה גלייטמן: כשיהיה הבדל, זה יעודכן בהתאם.

מירב בן ארי: אני רוצה בבקשה שתחזרו לוועדה עם הסכום המעודכן.

יוסי יונה: 35% – מורידים או לא מורידים?

<אילנה גלייטמן: לא מורידים.

מירב בן ארי: את בודקת את זה?

מירב בן ארי: יופי.

אילן גילאון: מה הסיבה שמורידים את דמי הליווי?

אילן גילאון: אני לא הבנתי למה.

<מארק שמיס: לא מורדים.

<מארק שמיס: לא מורדים שום דבר, להיפך.

מירב בן ארי: לא מורידים.

מירב בן ארי: אילן, הבעיה שלי הייתה שהסכום שהוא דיבר עליו הוא סכום מלפני שנתיים.

קארין אלהרר: אפשר שאלת הבהרה?

קארין אלהרר: אני רוצה להבין, אין יותר דרגה של 50%?

מירב בן ארי: אין.

קארין אלהרר: ישר דרגה של 75% או 100%, נכון?

<קריאה: החל מינואר 2018.

<קריאה: רק אלה שלא עובדים.

קארין אלהרר: רגע.

קארין אלהרר: אלה של 75%, תהיה להם הורדה מהסכום?

<מארק שמיס: 75%, כמו שאמרנו, זה הסכום.

<מארק שמיס: לא, אין שום הורדה.

<מארק שמיס: לא הייתה כוונה להוריד.

קארין אלהרר: לא, זה לא מה שהיה כתוב.

אילן גילאון: אז נתי, מה הבעיה?

<נתי ביאליסטוק כהן: זה מהיום בבוקר.

<נתי ביאליסטוק כהן: זה מהבוקר.

מירב בן ארי: סליחה רגע, אני לא שומעת כלום ככה.

<מארק שמיס: לא הייתה כוונה לקצץ.

דב חנין: בקיצוץ, העז יצאה.

דב חנין: עכשיו בואו נדבר על השאלה האמתית, מתי ומעלים ואיך?

דב חנין: העז יצאה.

דב חנין: איך מעלים?

<מארק שמיס: אמרנו, ב-1 בינואר.

מירב בן ארי: רגע, חבר הכנסת חנין.

מירב בן ארי: מארק, אתה סיימת את דבריך?

מירב בן ארי: יש לנו עוד שאלה.

מירב בן ארי: למה הקצבה הזו נמצאת במשרד הרווחה ולא בביטוח הלאומי?

<קריאות: הו, זאת השאלה הנכונה.

<ניסים דבח: כי העיוורים לפי חוק לא שווים נכים.

<ניסים דבח: אני נציג של עמותת "ששת".

<ניסים דבח: שמי נסים אורי דבח.

מירב בן ארי: רציתי לדעת אם יש תשובה למה זה לא בביטוח הלאומי.

מירב בן ארי: תיכף ביטוח לאומי ידבר, אוקיי.

יוסי יונה: אם הוכנסה עז והעז הוצאה - - -

מירב בן ארי: יצאה כבר העז.

מירב בן ארי: 50% - אין לכם למה להתייחס, זה יצא.

יוסי יונה: אם העז יצאה, יופי, אנחנו נברך על כך.

יוסי יונה: אבל אני חייב לומר, גברתי היושבת-ראש, שהעניין הוא הרבה יותר מהותי.

יוסי יונה: בנימה אישית, אני מכיר את הנושא טוב מאוד כי אחות של אמי הייתה עיוורת כל חייה.

יוסי יונה: היא הלכה לעולמה.

יוסי יונה: אנחנו יודעים היטב מה המשמעות של בעיות בהתניידות משום שאנחנו, האחיינים והאחייניות שלה, היינו צריכים לעשות כל הזמן רוטציה – להביא אותה לכאן, אלינו הביתה, חזרה אליה, לסייע לה בקניות וכולי.

יוסי יונה: זו מטלה שאנחנו קרסנו.

יוסי יונה: בשלב מסוים אמרנו אימא, אנחנו לא רוצים.

יוסי יונה: זה פשוט מטורף.

יוסי יונה: אני מבין מהי המשמעות של הדבר זה.

יוסי יונה: לכן כאשר התבקשתי לפני כחודשיים על-ידי אריה ונוי, שיושבים שם, לבוא אליהם הביתה בחיפה כדי לדון בנושא הזה, שימו לב, לא דובר על קיצוץ, אלא על מצוקה גדולה מאוד.

יוסי יונה: הם אמרו למה אנחנו מקופחים ביחס לאחרים?

יוסי יונה: זו הייתה הטענה.

יוסי יונה: ואז אנחנו ביקשנו לטכס עצה איך לקיים דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לא שחס וחלילה נדבר על אנחנו נסקל קיצוץ, אלא איך אנחנו יכולים לפעול כדי להעלות להם את הקצבה של הניידות.

יוסי יונה: כאן יש משהו שהוא מאוד מוזר.

יוסי יונה: מדוע?

יוסי יונה: תארו לכם שכולנו יצאנו מרוצים מהישיבה הזו כי הייתה איזשהו עז – היא הוכנסה ועכשיו יצאה, ואנחנו יוצאים מחויכים, סיכלנו את הדבר.

יוסי יונה: אבל לא, הדיון המרכזי צריך להיות איך אנחנו מעלים את הקצבה שלהם, כי הדברים הללו הוצגו בצורה כל-כך מוחשית וכל-כך ציורית, על הקושי הגדול מאוד של העיוורים להתנייד במרחב הציבורי.

יוסי יונה: האפליה הזו היא בלתי סבירה, היא בלתי צודקת, היא בלתי מוסרית.

יוסי יונה: גם אם בסופו של דבר העז הוצאה, אנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו מתכסים עצה כדי להביא לפתחו של משרד האוצר, לפתחו של משרד הרווחה, את המצוקה הקשה של העיוורים כדי לפעול על מנת להעלות להם את קצבת הניידות.

יוסי יונה: תודה.

נורית קורן: אני אקצר.

נורית קורן: אני רואה שיש כאן את כל חברי שתומכים בנושא הזה, וגם אני.

נורית קורן: אני חושבת שכדי להיות חברה ערכית ושוויונית אנחנו צריכים לדאוג לנושא הזה.

נורית קורן: אם היו בודקים לפי תפקוד, יכול להיות שהקצבאות היו מחושבות לגמרי אחרת.

נורית קורן: אני חושבת שיש את המצאת המאה, המשקפיים של "אורקם".

<ניסים דבח: ממש לא נכון.

<ניסים דבח: לא מדויק מה שאת אומרת.

מירב בן ארי: אדוני, לא להפריע.

נורית קורן: רגע, אני אומרת מה שאני חושבת.

<ניסים דבח: מה שאת חושבת?

<ניסים דבח: מתוך ידיעה, זה לא נכון.

<ניסים דבח: "אורקם" זה לא פתרון לעיוורון.

נורית קורן: אני לא אמרתי שיש פתרון.

נורית קורן: אני מוסיפה על הבעיה הזאת.

נורית קורן: צריך לעשות ליווי, ברור שצריך.

<ניסים דבח: זו פרסומת ל"אורקם".

נורית קורן: אדוני, אל תפריע לי.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: צריך לתת את הליווי וצריך לדאוג שהוא יוגדל.

נורית קורן: אבל אני אומרת שיש גם את המשקפיים שעוזרים לחלק מהאנשים, לא לכולם.

<קריאה: לקרוא עיתון וזה יביא את השם שלך, זה מה שזה עושה.

<קריאה: בשביל זה אני צריך את המשקפיים, שיגידו לי את השם שלך?

<קריאה: אבל אני לא יכול להתנייד עם המשקפיים האלה.

<קריאה: אני לא יכול לראות בורות עם המשקפיים האלה.

<קריאה: אני לא יכול ללכת לשום מקום.

<ניסים דבח: זו פרסומת ל"אורקם", אני מבקש ממך להפסיק עם זה.

<ניסים דבח: זו פרסומת ל"אורקם", זה לא נכון מה שאת אומרת.

<ניסים דבח: זה לא נכון מה שאת אומרת.

מירב בן ארי: אדוני.

נורית קורן: לגבי סטודנטים, המשקפים עוזרים מאוד.

נורית קורן: יש דברים שזה עוזר ויש דברים שזה לא עוזר.

נורית קורן: אני רוצה להציע שמשרד הרווחה – אני יודעת שהם נותנים 5,000 שקל הנחה.

נורית קורן: נכון, זה 5,000 שקל?

<קריאה: זה עולה 15,000.

<ניסים דבח: עוד פעם, זו פרסומת ל"אורקם", סליחה.

<ניסים דבח: מדינת ישראל לא יכולה לעשות פרסומת ל"אורקם".

<ניסים דבח: זה לא מדויק מה שאת אומרת.

מירב בן ארי: אדוני, אני מבקשת ממך.

מירב בן ארי: חבר'ה, זה גם לא רלוונטי לדיון.

מירב בן ארי: בבקשה, זה לא רלוונטי.

מירב בן ארי: אנחנו ממשיכים עם חברת הכנסת גרמן, בבקשה.

נורית קורן: אני רק רוצה לדעת כמה כסף משרד הרווחה משתתף במשקפיים האלה.

נורית קורן: לחלק מהאנשים זה כן עוזר, ואני חושבת שצריך להעלות את הקצבה של הליווי.

יעל גרמן: אני רוצה להתחיל בברכות לכם, נתי, הארגונים.

יעל גרמן: אתם עשיתם את זה.

יעל גרמן: נכון שמשרד הרווחה בסופו של דבר מוציא את הכסף, אבל אתם הייתם ערים, תפסתם את זה בזמן, עוררתם קודם את הקהל שלכם ולאחר מכן אותנו.

יעל גרמן: אני לא לוקחת בכלל קרדיט לנו, לחברי הכנסת, זה רק אתם.

יעל גרמן: ככה זה – כשמישהו דואג לעצמו, זאת התוצאה.

יעל גרמן: אבל אנחנו כאן כדי לסייע.

יעל גרמן: יש איזשהו עוול בסיסי ביחס ללקויי הראייה והעיוורים מפני שהם נראים בסדר והם הולכים על שתי רגליים.

יעל גרמן: לא מתייחסים אליהם כראוי ולא אומדים כראוי את הנכות הבסיסית, את חוסר ההתמצאות האלמנטרי.

יעל גרמן: לכן כל-כך מאוחר גם הגיעו כל האמצעים של הנגישות.

יעל גרמן: הנגישו את המדרכות, אבל לא חשבו להנגיש את הרמזורים.

יעל גרמן: ועוד ועוד.

יעל גרמן: וגם היום, אנחנו עומדים עדיין בפני עוול.

יעל גרמן: נכון, ההוראה שיצאה ביוני 2017, שהייתה אבסורדית וחסרת היגיון לחלוטין, שבאה לפגוע באלה שנמצאים בבית, שלא עובדים ולא לומדים, היא בוטלה, יפה מאוד.

יעל גרמן: אני חושבת שמן הראוי, ממש כמו שאמר חברי יוסי יונה, לקיים כאן דיון על מה שמגיע לאוכלוסייה הזו.

יעל גרמן: ואני מתכוונת גם על נושא שאנחנו ניסינו לקדם, נתי, אבל בינתיים הוא אמר שזה מתקדם, ואני מדברת על המפעל המוגן.

יעל גרמן: גם שם יש אפליה לא הוגנת כלפי העיוורים ולקויי הראייה.

יעל גרמן: ולכן אני קוראת לך ולאלי אלאלוף לקיים דיון על העוול, על חוסר השוויון הקיים של אותה אוכלוסייה מול אוכלוסיית הנכים הכללית, שלא לדבר מול האוכלוסייה הרגילה.

מירב בן ארי: תודה רבה, חברת הכנסת גרמן.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר משהו אחד, הדיון עכשיו הוא ספציפי מאוד, לגבי הקצבה עצמה.

מירב בן ארי: לגבי איך קבעו את זה, אני אבקש מהיושב-ראש לקיים דיון, גם על המשקפיים, כמו שאמרה חברת הכנסת נורית קורן.

מירב בן ארי: לכן אני מבקשת, גם בגלל חוסר הזמן, לעסוק בנושא שאנחנו עוסקים בו כרגע.

מירב בן ארי: הורדנו את ה-50%, שזה בסדר, אבל יש כאן שתי סוגיות שאנחנו נעסוק בהן – אחת, על העניין של הסכום הבסיסי, שזה עדיין מטריד אותי, והשנייה, הנושא של הביטוח הלאומי.

מירב בן ארי: אבל לפני כן, חברת הכנסת קארין רוצה לשאול שאלה את משרד הרווחה.

קארין אלהרר: כן, משרד הרווחה.

קארין אלהרר: אדם עיוור שזכאי לשר"מ, האם אתם מורידים לו מקצבת הליווי?

<מארק שמיס: לא.

<מארק שמיס: זאת ההחלטה, שלא.

<זוהר ג'ינאו: זו העז.

קארין אלהרר: זאת ההחלטה מהבוקר?

מירב בן ארי: אז גם היא יצאה מהחדר.

<זוהר ג'ינאו: זו העז.

מירב בן ארי: זה ירד.

מירב בן ארי: קארין, קיבלת תשובה.

מירב בן ארי: יש כאן את קבוצת שומרי הסף לעיוור.

מירב בן ארי: יצחק ברנדווין, בבקשה.

מירב בן ארי: ולאחר מכן ביטוח לאומי.

<יצחק ברנדויין: שמי ברנדויין יצחק, ואני יושב-ראש "ששת" ראשון לציון.

<יצחק ברנדויין: אני חבר הנהלת "צמד", עיוורים עם כלבי נחייה, ומשומרי הסף לעיוור מהמרכז לעיוור.

<יצחק ברנדויין: מה שאני רוצה להגיד לכולם, לפני ארבע שנים התעוורתי.

<יצחק ברנדויין: עד לפני ארבע שנים ראיתי 6-6, יותר טוב מהרבה אנשים פה.

<יצחק ברנדויין: הייתי שופט בין-לאומי בכדור-יד, הסתובבתי בכל העולם ושפטתי משחקים.

<יצחק ברנדויין: הציבור בישראל לא מבין את הנושא הזה של העיוור.

<יצחק ברנדויין: אנחנו מסתכנים יום-יום, לכן אתם לא רואים עיוורים ברחובות.

<יצחק ברנדויין: ולמה אתם לא רואים עיוורים ברחובות?

<יצחק ברנדויין: כי קשה להם להתנייד לבד בקצבה של 749 שקל, שלא נדבר על 500 שקלים.

<יצחק ברנדויין: כדי להגיע לכל מקום הם צריכים לקחת מונית.

<יצחק ברנדויין: אומנם יש תחבורה בחינם, אתם תגידו לנו, נכון.

<יצחק ברנדויין: אבל בשביל להגיע לרכבות ובשביל להגיע לאוטובוסים, אנחנו צריכים להגיע לשם.

<יצחק ברנדויין: ובשביל זה אנחנו צריכים מלווים, בשביל זה אנחנו צריכים מוניות.

<יצחק ברנדויין: היום מונית הלוך-חזור מתחיל מ-80 ש"ח ומעלה.

<יצחק ברנדויין: מקצבה של 740 ש"ח – תעשו חשבון כמה פעמים אני יכול להתנייד עם מונית, וכמה פעמים אני נמצא בסכנה.

<יצחק ברנדויין: אין יום שאני לא נמצא בסכנת חיים כשאני יורד מהכביש.

<יצחק ברנדויין: אפילו שיש לי כלב נחייה, אני יורד מהכביש, אני לא רואה, הסף של המדרכה והכביש חד-הם.

<יצחק ברנדויין: אני יורד ופתאום אני מוצא את עצמי באמצע הכביש, ואנשים רצים לתפוס אותי.

<יצחק ברנדויין: אין יום שאני לא בסכנת חיים.

<יצחק ברנדויין: אנחנו צריכים מלווים.

<יצחק ברנדויין: מלווים עולים כסף.

<יצחק ברנדויין: 740 שקל זה סכום מצחיק.

<יצחק ברנדויין: אז אני מבקש מכם ופונה אליכם – ציבור העיוורים בישראל לא יוצא מהבתים.

<יצחק ברנדויין: אנחנו נמצאים כולנו במעצר בית.

<יצחק ברנדויין: נכפה עלינו מעצר בית בגלל סכום מגוחך של 740 שקלים.

<יצחק ברנדויין: ואני פונה לכל חברי הכנסת, אני לא מבקש נדבות ואני לא מבקש חמלה ואני לא מבקש כלום.

<יצחק ברנדויין: מגיע לנו כי יש לנו 100% נכות, 100% אי-כושר עבודה.

<יצחק ברנדויין: ברגע שלבן אדם יש 100% אי-כושר עבודה, הוא לא יכול לעבוד.

מירב בן ארי: תודה רבה אדוני.

מירב בן ארי: ביטוח לאומי, מי מדבר?

<אילת כהן קלוזנר: אילת כהן קלוזנר, ביטוח לאומי.

מאיר כהן: מה התפקיד שלך, אילת?

מירב בן ארי: מנהלת תחום ילד נכה ושירותים מיוחדים.

<אילת כהן קלוזנר: באגף נכות.

<אילת כהן קלוזנר: אני אתחיל מהדבר הקטן, שזה השר"מ.

<אילת כהן קלוזנר: כמו שנאמר פה, ב-2014 נעשה מהלך גדול ורוחבי של שינוי תחילת הזכאות לקצבה, שהכניס אוכלוסייה של 8,000 אנשים חדשים, מתוכה 4,000 הם העיוורים, שמקבלים היום שר"מ באופן פשוט מאוד.

<אילת כהן קלוזנר: בקטע הזה אנחנו עשינו מהלך, ועושים עדיין מהלך של הכרה הדדית מול משרד הרווחה.

<אילת כהן קלוזנר: לגבי הניידות, שזה עיקר מה שמדובר פה – קצבת ניידות, הטבות בניידות, משולמות על-ידי הביטוח הלאומי.

<אילת כהן קלוזנר: זה הסכם בין משרד האוצר לביטוח הלאומי במימון של משרד האוצר.

<אילת כהן קלוזנר: זה הסכם משנת 1977, כמו שנאמר פה.

<אילת כהן קלוזנר: ההסכם הזה מתייחס רק לליקויים בגפיים התחתונות.

<אילת כהן קלוזנר: הביטוח הלאומי, כמו שנאמר פה, ומצטרף לאחרים, סבור שצריך לדון מחדש ולהקים ועדה שתבחן מחדש את הסכם הניידות – לא רק לעיוורים, יש עוד כל מיני אנשים עם מוגבלויות בניידות שהן לא בגפיים התחתונות ולא זכאים היום לכלום במסגרת הניידות.

<אילת כהן קלוזנר: זה דורש הסכמה של משרד האוצר מכיוון שמדובר במימון של משרד האוצר.

<אילת כהן קלוזנר: להעביר את התשלום של מה שנשאל כאן, ממשרד הרווחה אלינו, זה דורש תיקון של הסכם הניידות.

<יצחק ברנדויין: אנחנו לא צריכים ניידות, תשאירו את זה בדמי הליווי, ותעלו לנו את דמי הליווי לסכום של 2,400 שקל כמו כל נכי הגפיים.

<יצחק ברנדויין: לא מבקשים ניידות, אנחנו מבקשים דמי ליווי.

מירב בן ארי: אדוני, אני ממש מבקשת ממך, תן לי לנהל את הדיון.

מירב בן ארי: בינתיים אנחנו מסתדרים.

<אילת כהן קלוזנר: זה לעניין השאלה למה זה לא בביטוח הלאומי.

<אילת כהן קלוזנר: לעניין השוואת דמי הליווי לקצבת חסר רכב בניידות, שהיא באמת 2,400 שקלים, זה צריך להיות במשרד הרווחה.

מירב בן ארי: אני רוצה להבין, גם במסמך של הממ"מ שיש לי פה - - -

מאיר כהן: למה זה צריך להיות במשרד הרווחה?

מירב בן ארי: אני רוצה להבין את הרציונל.

מירב בן ארי: אני אסביר לך למה זה מטריד אותי.

<זוהר ג'ינאו: אין רציונל.

מירב בן ארי: תפסיקו להפריע לי, אני עוזרת לכם.

אילן גילאון: יש רציונל – לשלם כמה שפחות כסף לכמה שיותר אנשים.

מירב בן ארי: חלילה, אני לא מאשימה, אני רק שואלת.

מירב בן ארי: למה הקצבה, כמו שאר הקצבאות במדינת ישראל, לא נמצאת בביטוח הלאומי?

<אילת כהן קלוזנר: איזו קצבה, דמי ליווי?

מירב בן ארי: הזו, כן.

מירב בן ארי: לא הקצבאות באופן כללי, על זה.

מירב בן ארי: אל תתפזרו לי, זה דיון ממוקד מאוד.

<אילת כהן קלוזנר: עוד פעם, ביטוח לאומי משלם לפי חוק והסכמים.

<אילת כהן קלוזנר: כדי שהסכם הניידות יכלול לא רק את מוגבלויות הגפיים התחתונות – הביטוח הלאומי תומך בזה – זה דורש פתיחה של הסכם הניידות.

<אילת כהן קלוזנר: זו ועדה - - - אנחנו בעד.

<אילת כהן קלוזנר: אבל כרגע אין - - -

קארין אלהרר: אבל למה זה צריך להיות בהסכם הניידות?

אילן גילאון: אבל זו שאלה של מדיניות, היא לא אמורה לענות על זה בכלל.

דב חנין: שאלה, גברתי, ברשותך.

דב חנין: את אמרת שאתם בעד המהלך לתיקון הסכם הניידות הקיים.

דב חנין: האם מנכ"ל הביטוח הלאומי פנה באופן רשמי לשר האוצר וביקש להקים ועדה שתעסוק בזה?

דב חנין: אם כן, מתי?

דב חנין: האם התקבלה תשובה לשאלה הזו?

<אילת כהן קלוזנר: יש כרגע ועדה פנימית בביטוח הלאומי בתחום הרפואה שדנה באיזה - - -

דב חנין: לא, לא זו השאלה.

דב חנין: אני לא שואל על ועדה פנימית.

דב חנין: ההסכם הוא הסכם עם האוצר.

דב חנין: הגעתם למסקנה שצריך.

דב חנין: האם פניתם לאוצר?

דב חנין: אם כן, מתי ומה הייתה התשובה?

<אילת כהן קלוזנר: אין לי כרגע את הנתונים.

דב חנין: את תוכלי להעביר את הנתונים לוועדה?

<אילת כהן קלוזנר: נוכל להעביר שוב.

יעל גרמן: יש ועדה, דב.

יעל גרמן: יש ועדה.

דב חנין: הוועדה פנימית.

דב חנין: זה עדיין - - -

יעל גרמן: אנחנו נדרוש לקבל את - - -

מירב בן ארי: תנו לי לסיים.

מירב בן ארי: יש כאן בעיה הרבה יותר מהותית בעיני.

מירב בן ארי: אני מבקשת שתפסיקו להפריע לי.

מירב בן ארי: כולם כאן לטובת העניין.

מירב בן ארי: הדיון הוא לא על מצוקת העיוורים, זה דיון בפני עצמו שהוועדה תנהל.

מירב בן ארי: אנחנו רוצים להתמקד במהות.

מירב בן ארי: דיברנו על 50% ודיברנו על השר"מ, שזה רלוונטי.

מירב בן ארי: מטריד אותי – בגלל שאחד מנושאי הליבה שלי הוא נושא החד-הוריות, אני יודעת בוודאות שהשכר הממוצע במשק – כמו חברי הכנסת, כמו כל מי שייכנס לגוגל – הוא 9,543 שקלים.

מירב בן ארי: אם אתם לוקחים 11.3%, משרד הרווחה, מתוך זה - - -

<אילנה גלייטמן: נכון לאיזה תאריך?

מירב בן ארי: נכון ל-2017, אני בכלל לא דיברתי על 2018 שזה עוד יעלה.

מירב בן ארי: אני אסביר לך מה הבעיה.

<אילנה גלייטמן: איזה 2017, ה-1.1?

מירב בן ארי: כן, ב-1.1.207, 9,543.

מירב בן ארי: אילנה, אתם נתתם קצבאות נמוכות – תחשב לי 11.3% מ-9,543.

יעל גרמן: זה למעלה מ-1,000 שקל.

יוסי יונה: 1,000 שקל.

מירב בן ארי: אני מוטרדת כאן כבר 20 דקות.

מירב בן ארי: מראש נתתם להם סכום נמוך יותר.

מירב בן ארי: ואני אגיד לכם איפה הבעיה.

מירב בן ארי: אם הקצבה הזו הייתה בביטוח לאומי, זה היה מתעדכן אוטומטית.

מירב בן ארי: בגלל שזה נמצא במשרד הרווחה, זה לא מעודכן להם אוטומטית.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך חד-משמעית - - -

<אילת כהן קלוזנר: אני רק רוצה להסביר.

<אילת כהן קלוזנר: אני לא מבינה בזה, הם אמרו שהם מצמידים את זה לסכום הבסיסי, לא לשכר הממוצע.

מירב בן ארי: זה אותו דבר, גברתי.

<אילת כהן קלוזנר: הסכום הבסיסי הוא 8,700.

מירב בן ארי: לא, זה לא נכון, כי זה הסכום הבסיסי שלהם.

מירב בן ארי: הסכום הבסיסי שלך הוא 9,500.

מירב בן ארי: תאמיני לי, אני מתעסקת בקצבאות מהיום שהגעתי לכנסת.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך משהו, זו מדיניות.

מירב בן ארי: כי אם תהיה החלטה של השר להעביר אליכם את הקצבה, לביטוח לאומי, הם גם היו מקבלים יותר, וזה גם היה מתעדכן אוטומטית.

מירב בן ארי: ואני אסביר לך עוד משהו, ב-1.1.2018 השכר הממוצע במשק יעלה יותר, ואז הקצבה תהיה יותר גבוהה.

מירב בן ארי: והעוול הגדול בחדר הזה, הפיל הגדול, הוא שהקצבה נמצאת אצלם ולא אצלכם.

מירב בן ארי: זו הבעיה.

<קריאות: נכון.

<קריאות: כל הכבוד.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: תודה, לא.

מירב בן ארי: אמרנו מחיאות כפיים לא, זה כולל גם אותי.

מירב בן ארי: אנחנו צריכים לפנות לשר.

מירב בן ארי: אתם בסך הכול מבצעים מדיניות, אין כאן האשמה.

מירב בן ארי: צריכה להיות פנייה לשר להעביר את הקצבה לביטוח הלאומי.

אילן גילאון: צריכה להיות פנייה גם לשר השני להעביר כסף.

מירב בן ארי: חכה, אבל גם בכסף הקיים וגם בחוק הקיים הם מקבלים פחות.

מירב בן ארי: חכה.

מירב בן ארי: אנחנו ננהל כאן דיון על הגדלה.

מירב בן ארי: אבל כרגע צריך להעביר את הקצבה הזו, כמו כל הקצבאות, לביטוח לאומי ולהצמיד לשכר האמתי הממוצע במשק.

מירב בן ארי: וזה מה שייצא מהוועדה הזאת ומכל חברי הכנסת שנמצאים כאן.

מירב בן ארי: יש כאן עוול גדול מאוד שמבוצע.

מירב בן ארי: ובלי קשר, למה זה 11.3%?

מירב בן ארי: זה דיון אחר.

מירב בן ארי: אפשר לקבל הארכה מהיו"ר?

מירב בן ארי: תשמעו, הם לא מאשרים הארכה.

מירב בן ארי: משרד הרווחה, הכי חשוב לפרוטוקול, בבקשה, להגיד את ההחלטה של המשרד.

<מארק שמיס: מארק שמיס, מנהל אגף הערכה והכרה בתכניות, מינהל מוגבלויות.

<מארק שמיס: החל מה-1 בינואר 2018, לפנים משורת הדין, תתבטל דרגת 50% של דמי הליווי.

<מארק שמיס: הדרגה המינימלית של דמי ליווי תהיה 75%.

<אריה ברנדר: אריה ברנדר משומרי הסף.

<אריה ברנדר: אני רוצה להעביר עוד נקודה חשובה מאוד.

<אריה ברנדר: אם אנחנו מחליטים ואנחנו בעד להעביר את דמי הליווי העלובים האלה לביטוח לאומי לפי ההסכם של ניידות, צריך לשים לב שיש תקנה בחוק של הביטוח הלאומי שאומרת שאם אדם מקבל 50% שר"מ ומגיע לו ניידות, אזי הוא צריך לבחור בין ניידות לבין השר"מ.

<אריה ברנדר: והרי העיוורים מקבלים 50% שר"מ, שזו בעיה נפרדת.

מירב בן ארי: אריה, אנחנו נגיע לזה גם.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חברים, אני חייבת לסיים את הדיון כי ביקשו לסיים ב-11:00.

מירב בן ארי: ביקשתי הארכה – שמעתם.

מירב בן ארי: אבל המהות הכי חשובה כאן.

מירב בן ארי: סיכמנו את הדיון, יש כאן בעיה, אנחנו נבקש לטפל בה.

מירב בן ארי: אני מבטיחה לכם דיון נוסף מול יושב-ראש הוועדה.

מירב בן ארי: תודה רבה לכולם.