ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 217, 2017-06-26 10:00

אברהם נגוסה: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

אברהם נגוסה: תודה לכל מי שהגיע.

אברהם נגוסה: על סדר-היום: קליטת עולי קהילות יהדות הודו.

אברהם נגוסה: קיימתי עם ראשי קהילת יוצאי הודו בישראל פגישה, שבה הועלו סוגיות וקשיים שחווים העולים יוצאי בני העדה מול הממסד בקליטתם בארץ.

אברהם נגוסה: הם מרגישים שכעולים החדשים, לא ניתן מענה הולם על-ידי משרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: לדבריהם, קשיי קליטה אף מביאים אותם לעזוב את מדינת ישראל, ולחזור לארץ מולדתם.

אברהם נגוסה: עיקר הקשיים הם שפה, חינוך, דיור, במיוחד לאור מחירי הדירות הנמוכים בהודו.

אברהם נגוסה: אי-הכרה בתארים אקדמאיים מהודו לצורכי תעסוקה, קושי כלכלי וצורך בסיוע כלכלי במהלך חודשי הקליטה הראשונים.

אברהם נגוסה: על-פי נתוני משרד העלייה והקליטה, החל משנת 2006 ועד שנת 2016 עלו מהודו כ-2,154 עולים חדשים.

אברהם נגוסה: אשמח לשמוע מנציגי העולים מהודו – כמובן שהם נמצאים, גם שפגשתי אותם בפגישה לפני כמה חודשים, וגם כמובן משרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: אני גם רוצה להוסיף ולומר, שיש לנו ביקור היסטורי על-ידי ראש הממשלה ההודי, שהוא מגיע לביקור פה בישראל במדינת ישראל, וכמו עולים אחרים, כמובן יוצאי הודו הם גשר אנושי בחיזוק היחסים בין ישראל להודו.

אברהם נגוסה: זה מאוד חשוב לנו, שהגשר הזה יתחזק בכל התחומים – בתחום הכלכלי, תיירות, בכל התחומים.

אברהם נגוסה: לכן חשובה לנו הצלחתם של העולים במדינת ישראל – זו ההצלחה של מדינת ישראל והחברה הישראלית.

אברהם נגוסה: לכן אנחנו היום מקיימים את הדיון, וזה חשוב מאוד – משרדי הממשלה יתייחסו לבעיות שהעולים ישתפו אותנו ויעלו את הנושאים, ונדון.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע קודם כל ממר נסים מוזס, בבקשה.

אברהם נגוסה: .

<נסים מוזס: קודם כל, בשם כל החברה אני רוצה להודות לכבוד יושב-ראש הוועדה אברהם נגוסה על קבלת פנים – לקבל אותנו ולשמוע את הבעיות של החבר'ה שלנו.

<נסים מוזס: אומר כמה דברים פשוטים.

<נסים מוזס: לנו יש בעיה בקליטת העולים החדשים בישראל, מבחינת תארים, שיכון – כל דבר שהזכרת.

<נסים מוזס: אני רוצה להודות לאנשים פה שבאו לשמוע.

<נסים מוזס: עיקר הבעיה היא הכרה בתארים של המקצועות.

<נסים מוזס: אני רוצה לומר לכם שכבוד ד"ר אברהם נגוסה הוא אחד מבוגרי האוניברסיטה בהודו, דוקטורט.

<נסים מוזס: הוא הצליח, כך שהרבה מהחבר'ה שלנו ישמחו.

<נסים מוזס: אני רוצה להעביר את זכות הדיבור לאבנר, שיסביר את כל הפרטים.

<אבנר אייזיק: שמי אבנר, ואני יושב-ראש העמותה לשימור מורשת יהדות הודו.

<אבנר אייזיק: אנחנו פועלים להקמת מרכז תרבות של יהדות הודו.

<אבנר אייזיק: אני מודה לכם על הזכות לדבר בשם הקהילה.

<אבנר אייזיק: יהדות הודו – ואני מוציא את קהילת בני מנשה מההתייחסות שלי, כי דנו בהם, ולכן אני מדבר על הקהילות האחרות, שהן לא בני מנשה – שזה בני ישראל ועוד קהילות קטנות.

<אבנר אייזיק: קהילת הודו היום מונה כמה אלפי אנשים, רובם גרים במומביי.

<אבנר אייזיק: כמעט כולם דוברים אנגלית, ורובם דוברי שתי השפות העיקריות, לפחות אחת מהן.

<אבנר אייזיק: רוב חברי הקהילה היום בהודו שייכים למעמד הביניים של הודו ומעלה, והכוונה היא שהשכר שלהם במונחים הודיים זה 50,000, 60,000 רופי.

<אבנר אייזיק: במונחים ישראליים זה 2,500, 3,000 שקל.

<אבנר אייזיק: מעמד הביניים ומעלה זה אומר שיש להם מנקה, מבשלת, נהג, רכב, אופנוע, ויש להם רמת חיים גבוהה לכל הדעות, אבל כשאנחנו מתרגמים את זה, ורואים כמה זה שווה פה אצלנו – זה לא שווה כלום.

<אבנר אייזיק: ה-3,000 שקל האלה, הם מוציאים חלק, וגם אם הם חוסכים חלק, כשהם באים לפה המזומנים שיש להם לא שווים הרבה בישראל.

<אבנר אייזיק: רובם בעלי תואר אקדמי אחד לפחות, ותכף תראו פה דוגמאות של כמה מהעולים – כולם אנשים משכילים, כולם אנשים שיש להם תארים, וכשהם מגיעים לפה, הם מגיעים בדרך כלל ממניעים ציוניים.

<אבנר אייזיק: הם מגיעים מאהבת הארץ ולא משום מצוקה או לחץ.

<אבנר אייזיק: הודו היא המדינה היחידה בעולם שמעולם לא היתה בה אנטישמיות.

<אבנר אייזיק: הקהילות היהודיות בהודו השתלבו ועסקו בכל תחומי החיים והעשייה שיש בהודו, כולל שרים בממשלת הודו, כולל מפכ"ל משטרה, גנרלים, אדמירלים, סוחרים.

<אבנר אייזיק: הרבה מאוד מהמבנים ומהאטרקציות המסחריות בהודו, במומביי נבנו על-ידי יהודים, וככאלה, כשהם באים לפה הם חווים משבר.

<אבנר אייזיק: כשהם באים לפה, יש להם הרבה קשיים.

<אבנר אייזיק: הנושאים והבעיות שאציג זה ריכוז וסיכום של דברים משיחות וממפגשים שעשינו עם הרבה מאוד עולים באינטראקציה שיש לנו כדי לסייע להם בקליטה פה.

<אבנר אייזיק: הם בדרך כלל מספרים שכשמגיעים לפה, אין להם הכנה מוקדמת, שהיא הכנה מסודרת.

<אבנר אייזיק: ההסברים אינם מפורטים, בדרך כלל, לגבי הזכויות שלהם.

<אבנר אייזיק: אם הם יוצאים ממומביי, הם יודעים להגיד שהמידע שהם מקבלים היא חוברת באנגלית, מאוד-מאוד מינימלית, לא מפרטת את כל הזכויות שלהם.

<אבנר אייזיק: החוברת הזאת נמצאת רק באנגלית, אין להם את זה בשפה המקומית, הם לא מקבלים פירוט של כל הזכויות.

<אבנר אייזיק: הם מקבלים הסבר מאוד מינימלי, תהליך מאוד ארוך של לך תבין, הרבה מאוד טפסים שהם צריכים למלא, הרבה מאוד – לכו תביאו את הטופס הזה ולכו תביאו את הטופס ההוא, וכך הלוך ושוב הרבה מאוד פעמים, וגם לא מאפשרים להם לבחור את המקום שהם באים אליו.

<אבנר אייזיק: הם לא קובעים – מישהו קובע עבורם.

<אבנר אייזיק: אם ניקח, למשל, את שנת 2016, וננתח את הערים בישראל שקלטו עלייה, יהדות הודו הגיעה לאותן ערים שבהם מספר העולים הוא בערך 0.1% מסך העולים שהגיעו לישראל, ואם משרד הקליטה מחלק תקציבים לערים לפי מספר העולים, העולים שמגיעים מהודו, מגיעים לאותן ערים שהתקציבים שלהן מראש הם נמוכים.

<אבנר אייזיק: ערים כמו תל-אביב, ירושלים, חיפה, שהן הערים הקולטות הגדולות, אין יהדות הודו שמגיעים לערים האלה.

<אבנר אייזיק: שולחים אותם בעיקר – חלק נכבד מגיע לאשדוד, שם זה 5.6% ממספר העולים שמגיעים לישראל.

<אבנר אייזיק: אין אינטראקציה של העולים כפי שאנו במדינת ישראל היינו רוצים לייצר.

<אבנר אייזיק: אנחנו לא מפזרים אותם באופן שוויוני; אנחנו מרכזים אותם בכמה מקומות, ובדרך כלל המקומות האלה לא יכולים להשקיע בהם שם.

<אבנר אייזיק: כשברי המזל מצליחים להגיע לאולפן, בדרך כלל אין להם עובדים סוציאליים שיודעים לדבר אנגלית או לתמוך בהם, ותכף תשמעו דוגמאות כאלה.

<אבנר אייזיק: היו לנו זוג עולים שהגיע עם שני ילדים ואמא, מרכז קליטה בבאר-שבע.

<אבנר אייזיק: לא היה שם אף אחד שדיבר אתם אנגלית – לא במרכז הקליטה, לא בעזרה סוציאלית בעירייה, לא בבית הספר.

<אבנר אייזיק: קשיי קליטה בסיסיים של תקשורת.

<אבנר אייזיק: הם עלו עם הסבתא – זוג הורים, שני ילדים וסבתא.

<אבנר אייזיק: במרכז הקליטה קיבלו שני חדרים וחצי, שהחצי זה סלון, פינת אוכל ומטבח.

<אבנר אייזיק: צפוף.

<אבנר אייזיק: אי-אפשר לגור ככה.

<אבנר אייזיק: ואני לא רוצה לדבר, מי קיבל את הדירות הגדולות יותר במרכז הקליטה.

<אבנר אייזיק: יאשימו אותנו בטענות לקיפוח ואפליה, אבל כפי שאמרתי גם בוועדה של בני מנשה – יהדות הודו היא קהילה שחורקת שיניים, היא מתאמצת, בדרך כלל יש לה אופי של נחישות, מוטיבציה ונאמנות, והם בדרך כלל עובדים.

<אבנר אייזיק: הם חורקים שיניים וממשיכים, והדוגמה הכי טובה היא אחוז עבריינות – אין עבריינות ביהדות הודו.

<אבנר אייזיק: מספר העבריינים או מספר האסירים של יהדות הודו הוא מזערי אם קיים בכלל.

<אבנר אייזיק: הילדים, כשהולכים לגני הילדים, אין להם איך להשתלב.

<אבנר אייזיק: אין להם סייעת, אין מי שדובר את שפתם, לא עוזרים להם בקליטה.

<אבנר אייזיק: מאוד קשה להם לתקשר.

<אבנר אייזיק: פרויקטים כמו פר"ח, לעזור להם להכין שיעורי בית או אחרים של עזרה, לא קיימים.

<אבנר אייזיק: גיל הזהב – בדרך כלל אין חיבור של העולים בגיל הזהב לפעילות הלאומית שנעשית בתחום הזה של גיל הזהב.

<אבנר אייזיק: ליווי ממשרדי ממשלה – אין מי שילווה.

<אבנר אייזיק: הזוג הזה שהגיע, לא היה מי שייקח אותו למשרדי הממשלה לביטוח לאומי, מישהו שיתרגם להם.

<אבנר אייזיק: עד שלא מצאנו חיבור מהקהילה של מישהו שיודע לדבר אנגלית, הם נתקלים בקשיים רבים.

<אבנר אייזיק: משרדי ממשלה הרבה פעמים אומרים – אנגלית היא לא שפה רשמית שלנו.

<אבנר אייזיק: אז אין מי שיענה או ידבר אתכם באנגלית.

<אבנר אייזיק: כשהם מסיימים את תקופת האולפן שלהם, בדרך כלל לשכור דירה – העזרה היא מוגבלת, לזמן מאוד קצר, ויש פה גם זוגות – תשמעו סיפור על זוג שלא קיבלו שום עזרה בשכירת דירה.

<אבנר אייזיק: הגיעו בגיל מבוגר, מעל 80, אבל אין להם שום עזרה בשכר דירה.

<אבנר אייזיק: ואני מזכיר שוב את הנושא של מעמד ביניים שמגיע – הכסף שלהם פה – יוקר המחיה שם מאוד נמוך, וכשהם באים לפה, הכסף שחסכו ושמביאים לפה, הוא כקליפת השום, שלא לדבר על לצאת לעבוד.

<אבנר אייזיק: מציאת עבודה זו משימה בלתי-אפשרית בלשכת התעסוקה.

<אבנר אייזיק: התארים האקדמיים שהם באים אתם לא מוכרים – לא מכירים בהם.

<אבנר אייזיק: הזוג הזה שהגיע, הגיע עם תואר ראשון, תואר שני.

<אבנר אייזיק: שניהם דוברי אנגלית.

<אבנר אייזיק: מדינת ישראל כמדינת היי טק, מלאת סטארט-אפים, שעיקר הפעילות של החברות האלה הוא באנגלית – אנחנו לא מצליחים למצוא עבודה לאנשים שאנגלית היא שפת האם שלהם, עם תארים ויכולות גבוהות, ורוצים לעבוד בניקיון, בגננות.

<אבנר אייזיק: תכף תשמעו סיפור כזה.

<אבנר אייזיק: משרד המדען, למשל, נותן תמיכות למעסיקים בתחומים של מחקר וכאלה, אבל זה בעיקר ליוצאי חבר העמים; יהדות הודו לא זוכים לסיוע הזה של התמיכה לאנשים משכילים, ורוב האוכלוסייה שם זה אנשים משכילים.

<אבנר אייזיק: בעיות דיור – כמובן, אין עזרה במשכנתא, אין שום הטבות.

<אבנר אייזיק: אנשים מבוגרים שמגיעים, אין להם שום זכות לשום דבר.

<אבנר אייזיק: לשים שליש מהכסף, 25% מהסכום ההתחלתי זה משהו שהם לא מסוגלים לייצר.

<אבנר אייזיק: אין מאיפה להביא את הכסף הזה.

<אבנר אייזיק: יש פה עוד כמה נושאים קטנים, אבל אתן להם לספר בעצמם – תשמעו את זה מהם.

<אבנר אייזיק: אני חושב שזה הכי נכון.

<אבנר אייזיק: הייתי רוצה לתת כמה הצעות לדברים המרכזיים שאני חושב שכדאי לעשות.

<אבנר אייזיק: קודם כל, הנושא של להתארגן בהודו, להכין חוברת מפורטת, גם בשפות מקומיות – סופר משמעותי וחשוב.

<אבנר אייזיק: במשרד הקליטה, לדעתי, חייבים להחזיק מישהו שיודע לתת תמיכה בשפה מקומית.

<אבנר אייזיק: אגב, זה נכון לא רק למרטית או הינדית אלא גם להיזו של בני מנשה.

<אבנר אייזיק: אפילו באופן מוגבל – פעם-פעמיים בשבוע בשעות מסוימות, שיהיה מישהו שיודע לדבר את השפה, ולתת להם מענה – טלפוני, פיזי, אבל חייב להיות מישהו כזה.

<אבנר אייזיק: לשכות התעסוקה – למצוא תעסוקה לדוברי אנגלית – סופר בעייתי.

<אבנר אייזיק: פשוט צריך ללכת לחפש בכל חברות ההי-טק.

<אבנר אייזיק: הנושא של דיור – אני חושב שזה אחד הדברים המרכזיים.

<אבנר אייזיק: אם אנחנו לא נותנים לאנשים את התנאים הבסיסיים, את היכולת הבסיסית לשכור דירה – והעזרה בשכר דירה – צריך להאריך את התקופה; צריך להאריך את משך התקופה שבה נותנים סיוע בשכר דירה לתקופה יותר ארוכה.

<אבנר אייזיק: הנושא של ההשתתפות העצמית במשכנתא – צריך לבטל את זה.

<אבנר אייזיק: צריך לאפשר להם תשלום של המשכנתא לשנים הראשונות, עד שהם מצליחים להתבסס.

<אבנר אייזיק: אני חושב שצריך לשקול תקופת הסתגלות לעולים חדשים, ואני חושב שזה נכון לכל העולים – לא רק ליוצאי הודו, בסיוע בנושא של מים, חשמל, ארנונה, תחבורה ציבורית, ביטוח לאומי, דמי ניהול בבנקים, תשלומים כאלה ואחרים.

<אבנר אייזיק: זה דברים שאנחנו יכולים לעזור להם בשנים הראשונות עד שמתבססים ומצליחים לעמוד על הרגליים, ועם הטבות בסיסיות כאלה אני חושב שיהיה להם קל יותר להתאקלם ולהשתלב פה בחברה.

<אבנר אייזיק: אני חושב שצריך גם לייצר מנגנון שבודק שהם מנצלים את ההטבות שלהם.

<אבנר אייזיק: אחד הדברים שעלה פה באחת הישיבות זה הנושא של יש תקציב שנותנים להם לטובת המשכנתאות, למשל, אבל כשבודקים כמה מהזכאים לזה מנצלים את ההטבה, רואים שאף אחד לא מנצל את ההטבה – בעיקר כי הם לא יודעים שהיא קיימת.

<אבנר אייזיק: אז אני חושב שצריך לעשות מנגנון שבודק, האם הם מנצלים את ההטבות שיש, ואם הם לא מנצלים, מדוע.

<אבנר אייזיק: איך אנחנו מביאים את כל המידע הזה לידיעתם באתרים, במשרדי הממשלה.

<אבנר אייזיק: בשפה האנגלית אין הרבה נתונים.

<אבנר אייזיק: יש בדרך כלל באמהרית, ברוסית, בחלק מהאתרים יש גם בערבית, אבל אין באנגלית.

<אבנר אייזיק: אנגלית לא מוגדרת כשפה רשמית, וזה לא מופיע בשום מקום.

<אבנר אייזיק: הנושא של סייעות ומשלבות בגני ילדים, בבתי הספר.

<אבנר אייזיק: כמו שיש לילד עם מוגבלות סייעת או משלבת, גם לילד עם מוגבלות של שפה צריך לאפשר לקבל סייעת או משלבת.

<אבנר אייזיק: אני מודה לכם שהקשבתם לי, וחושב שצריך לתת לנציגים את זכות הדיבור.

אברהם נגוסה: תודה רבה על הנתונים שהצגת לנו, על הבעיות, הקשיים.

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו גם הסוכנות היהודית, מנהל בעניין קליטת העלייה, מחלקת עלייה וקליטה בסוכנות היהודית.

אברהם נגוסה: כמובן, משרדי הממשלה שנמצאים פה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עוד מקרים ודוגמאות, ואז נפנה למשרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: כיוון שהוא הציג את זה בהרחבה, ולא רציתי לעצור אותו – נסו לא לחזור על הנתונים או הבעיות שהוא דיבר, אבל אפשר להשלים בקיצור מה שהוא לא העלה.

אברהם נגוסה: אני גם רוצה להודות לדולי שבצוות שלנו פה בוועדה יוצאת הודו.

אברהם נגוסה: יש להם פה גם נציגה.

אברהם נגוסה: היא כל הזמן מדברת על זה, אז הקרדיט לא רק אליי.

אברהם נגוסה: נסים אמרת – הקרדיט גם הולך אליה, וזה חשוב מאוד.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<בני בנימין: שמי בני בנימין.

<בני בנימין: אני חבר מועצה ברמלה.

<בני בנימין: כמעט הכול אבנר העביר לכם בצורה מסודרת.

<בני בנימין: מה שכן אני רוצה לומר, שזה מתחיל ממשרד הקליטה במומביי עצמו.

<בני בנימין: משרד 4 על 4, מצ'וקמק ולא יפה.

<בני בנימין: היום קונסול יושב במקום הכי טוב, ומשרד התיירות יושב במקום הכי טוב, ומאיפה שבאמת מגיע הכוח האמתי, כמו שאנחנו הגענו בשנות ה-70', והיום אני נמצא פה בזכות הוריי – אני חושב שאותם עולים שמגיעים למשרד הקליטה, צריך לקבל אותם בצורה טובה ונכונה; לא כמו מכולת, שלפעמים נפתח ולפעמים לא.

<בני בנימין: זה ממש כך שם.

<בני בנימין: אנשים עומדים שם בתור, או אנשים מגיעים לשם – המשרד סגור.

<בני בנימין: לא התחשק לו לבוא.

<בני בנימין: זה לא ייתכן.

<בני בנימין: צריכה להיות השגחה.

<בני בנימין: אני חושב שהוא צריך לקבל פינה, אחד הקונסולים שלנו – פינה שם, ולשבת שם בצורה מסודרת, והמשרד צריך להיפתח בצורה מסודרת – אחרת אנחנו נראים משם כבר, וזה משליך על מה שקורה פה.

<בני בנימין: לדעתי, זה חייב להיות וחייבים לקחת זאת לתשומת לב.

<בני בנימין: בחור שנמצא שם, לדעתי, הוא אחד משלנו, אבל הוא עושה טובה לאנשים, וזה בהחלט לא.

<בני בנימין: אותם אנשים שמגיעים לכאן, הם עושים לנו טובה שהם מגיעים לפה, למה – כי אנחנו מגיעים למדינת ישראל, מביאים את מיטב הנוער שלנו, כמו שאני הגעתי לפה.

<בני בנימין: שירתי בצבא כקצין, בגולני, ואני חושב שאין כאלה.

<בני בנימין: כפי שאמר אבנר – אין לנו פשיעה, אין שום דבר.

<בני בנימין: אנחנו האוכלוסייה הכי טובה שיכולה להיות למדינה הזאת.

<בני בנימין: לפי דעתי, משרד הקליטה במומביי צריך להראות כמו שרוצים את האנשים בארץ.

<בני בנימין: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<ריקי שי: בוקר טוב.

<ריקי שי: שמי ד"ר ריקי שי.

<ריקי שי: אני חברת מועצת עיריית אשקלון.

<ריקי שי: בראשית דבריי אומר שאני שמחה שמעלים את הנושא של קהילת עולי הודו על השולחן, ולהודות ליושב-ראש הוועדה ד"ר אברהם נגוסה, שמבין את החשיבות של הנושא, וכמובן גם לדולי – היא מהקהילה.

<ריקי שי: אני חייבת לציין שהקהילה ההודית וזו האתיופית – יש להם סממנים דומים.

<ריקי שי: הקהילה ההודית היא שקטה, נחבאת אל הכלים.

<ריקי שי: גם אין להם בינתיים נציגות בכנסת, אז אין מי שיקדם את הדברים.

אברהם נגוסה: אני מציע שתעבדו על זה.

אברהם נגוסה: ..

<ריקי שי: אין ספק שביקור ראש הממשלה ההודי, שהוא ביקור היסטורי, בהחלט יהווה גשר אנושי בחיזוק בין הודו לישראל והקהילה ההודית בארץ.

<ריקי שי: אני דווקא אדבר על פתרונות שאני רואה לנכון, דווקא מתוך ההיכרות של הצרכים של הקהילה ההודית.

<ריקי שי: ראשית, אני חושבת שההכנה צריכה להיות נכונה, בונה, לפני שהם עולים לארץ, כולל מידע מפורט יותר, כולל נציגים של הארץ שנמצאים שם, ושהם יודעים גם לכוון אותם נכון.

<ריקי שי: שנית, הנושא של הכרת השכלה.

<ריקי שי: אני חושבת שדווקא נציגות ישראל תגיע, תבחן את נושא הלימודים.

<ריקי שי: אני חושבת שהנושא של הלימודים בהודו הוא מאוד רציני וממוקד.

<ריקי שי: חלק מהם צריכים להיות מוכרים.

<ריקי שי: הם אפילו יותר קשים מהארץ, נושא הלימודים האקדמיים.

<ריקי שי: שלישית, ליווי – מישהו שדובר השפה לאחר ההגעה מבחינת דיור, תעסוקה, חינוך.

<ריקי שי: כל הנושאים הללו מאוד חשובים, ומשפחה שמגיעה אין לה מי שילווה אותה.

<ריקי שי: בנוסף, תקופת הסתגלות, דווקא במקום שיש קהילה הודית, שיכולה לתמוך, לסייע, ולא באיזה ישוב של פריפריה.

<ריקי שי: בנוסף, הנגשת המידע.

אברהם נגוסה: סליחה, קוראים לי מהר להגיע להצבעה.

אברהם נגוסה: אני עושה הפסקה בדיון.

אברהם נגוסה: אני רץ, מצביע וחוזר.

אברהם נגוסה: אני מחדש את הישיבה.

אברהם נגוסה: סליחה, את יכולה להמשיך.

<ריקי שי: התחלתי לדבר על הפתרונות.

<ריקי שי: הדבר הראשון במעלה זה נושא השפה.

<ריקי שי: זה הכשל העיקרי, כי גם צריך לעשות שם הכנה, וגם כשהם מגיעים, צריכה להיות קורלציה בין שתי התוכניות – בין שם, איך שהם התחילו, לבין איך שהם ממשיכים פה.

<ריקי שי: לכן ההכנה היא מאוד חשובה.

<ריקי שי: המערך צריך להיות שונה, של האולפן לעברית.

<ריקי שי: הוא צריך להיות מותאם לתרבות שלהם, לקושי שלהם, כי גם כשהם לומדים אחר כך באנגלית, המבחן הוא בעברית, אז היות שהאנגלית אינה שפה רשמית, לצערי, כולם נבחנים בעברית, אז צריך כאן לעשות תיאום שהוא קצת שונה.

<ריקי שי: לכן ההכנה היא מאוד חשובה גם לפני שהם מגיעים, כדי שיהיו להם כמה כלים לפני שהם עולים ארצה, כולל נציגים שיהיו להם שם, גם כשהם חוזרים.

<ריקי שי: הדבר השני הוא נושא הכרת ההשכלה.

<ריקי שי: דיברתי על זה שנציגות ישראל תגיע ותבחן את נושא הלימודים, כי הלימודים שם מקצועיים, אבל גם הנושא של תעודות מקצוע.

<ריקי שי: בדיוק דיברתי עכשיו עם חיה זוהר, שהיא מנהלת היחידה לתוכניות.

אברהם נגוסה: כשאת אומרת, בואו ותבדקו, את מתכוונת שיבואו להודו ויבדקו?

<ריקי שי: את הסילבוסים, כמו שעושים- - -

אברהם נגוסה: האם יש לכם בעיה שאחרי שהעולים מגיעים לפה, מביאים את התעודה, האם יש בעיה בהכרת התעודות?

קריאה: כן.

<ריקי שי: לצערנו, אין הכרה בתעודות.

אברהם נגוסה: למשל, באילו מקצועות?

קריאה: כלכלה.

קריאה: אין שום הכרה, ולדעתי כמעט בכל המקצועות.

<דנה גורדון שושני: אתם לא מדברים על תארים אקדמיים.

דובר: גם תארים אקדמיים.

דובר: בוגרי קולג', והרוב הגדול ממשיך ל-BA ו-MA.

דובר: כשמגיעים לארץ, לא מכירים בתעודות.

<דנה גורדון שושני: השאלה היא אם מסיימי BA או MA לא מוכרים.

<דובר: גם.

<ריקי שי: לכן הוועדה להשכלה גבוהה צריכה לבחון את הנושא.

<דנה גורדון שושני: זה לא המועצה להשכלה גבוהה.

אברהם נגוסה: יש נציגי משרד החינוך?

אברהם נגוסה: בבקשה, נסי לצמצם ולסכם.

קריאה: גם משרד העבודה.

אברהם נגוסה: כן.

אברהם נגוסה: נשמע.

אברהם נגוסה: יש בעיה בעניין, למשל, עם רופא במקצוע, שהוא היה רופא שם בהודו – יש בעיה להכיר בתעודה הרפואית שלו?

<ריקי שי: כן.

<ריקי שי: אבי ז"ל היה לבורנט בהודו, וכאן הוא היה צריך לעבור כמה מכשולים עיקריים כדי לקבל את ההכרה בתעודה שלו.

אברהם נגוסה: זה לכולם.

אברהם נגוסה: אני אומר, האם יש בעיה מיוחדת?

<ריקי שי: כן.

<ריקי שי: לא מכירים במוסדות שם.

<ריקי שי: לכן אני אומרת שאולי ראש הממשלה יגיע לכאן ויסביר כמה המוסדות האלה רציניים.

<ריקי שי: אמרנו – ליווי, מישהו שדובר השפה לאחר ההגעה מבחינת דיור, תעסוקה, חינוך, תקופת הסתגלות דווקא במקום שיש קהילה הודית שיכולה לתמוך ולסייע, ולא ביישובי ספר.

<ריקי שי: להנגיש להם את המידע במהלך השנים הראשונות – גם לגבי הזכאויות שלהם, כי הם לא ילכו וישאלו, אבל מאוד חשוב שיהיה מקום שיש בו אווירה, יש בו יחס, יש בו זמנים, יש בו ידע.

<ריקי שי: גם חיילים בודדים הודים שרוצים לשרת את המדינה, הרבה פעמים מוצאים את עצמם די לבד ודי בודדים כאן במדינה.

<ריקי שי: דיברתי על תעודות מקצוע.

<ריקי שי: אני הכשרתי בעצמי עולי ניצן, הם יושבים – ההודים, ובדרך כלל בני מנשה, גם הנושא של סיעוד וחקלאות, שזה גם דברים שהם נצרכים – גם הם עבדו וגם הוכשרו.

<ריקי שי: צריכים גם לחשוב על זה.

<ריקי שי: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: דניאל סולומון – בבקשה.

אברהם נגוסה: יש לך משהו להוסיף?

<ריקי שי: מהניסיון האישי שלו.

אברהם נגוסה: אז בבקשה, בקיצור.

<דניאל סולומון: שלום לכולם.

<דניאל סולומון: אני דניאל סולומון.

<דניאל סולומון: אני עולה חדש מהודו.

<דניאל סולומון: יש לי תואר ראשון מהודו, יש לי תואר שני מהודו בעבודה סוציאלית, וגם תואר שני מתל-אביב בביטחון ודיפלומטיה.

<דניאל סולומון: עכשיו אדבר באנגלית, כי העברית שלי לא כל כך טובה.

<דניאל סולומון: (אומר דברים בשפה האנגלית.

<דניאל סולומון: להלן התרגום החופשי) עבדתי בניקיון בנתב"ג, כי לא הוצעו לי עבודות, והעבודות היחידות שהוצעו לי היו כאלה שאינן חוקיות בישראל, אז נתקלתי בבעיה.

<דניאל סולומון: רציתי לעשות עליה, והיו לי בעיות במשרד הפנים – הם לא הכירו במסמכים שהיו לי, והייתי צריך לפנות לשגרירות.

<דניאל סולומון: במשרד הקליטה אמרו לי שאני צריך לעשות קורסים מסוימים, אבל לא אמרו לי אילו בדיוק.

<דניאל סולומון: אף אחד לא הדריך אותי, מה עליי לעשות.

<דניאל סולומון: נאבקתי בעניין בששת החודשים האחרונים.

<דניאל סולומון: הגשתי בקשה למיטב, כי רציתי להיות מתנדב בצבא, אבל ששה חודשים המסמכים שלי הועברו מפה לשם, במיטב, ורק עכשיו הלכתי ללשכת הגיוס בחיפה, הם עוזרים לי, כי יש להם ארגון בשם "נפש בנפש" שעוזרים לי, רק אני מקבל את העזרה, כי שאלתי הרבה אנשים – אין עזרה להודים, ולי היתה גישה למר אבנר אייזיק ולמר נסים מוזס שעזרו לי, אבל לאנשים שאין להם גישה לאנשים האלה, זה בלתי-אפשרי להסתדר.

<דניאל סולומון: יש לי תואר שני.

<דניאל סולומון: עבדתי בהודו עם המשטרה- - - אחרי הפיגוע בהודו הגעתי לישראל, רציתי לעבוד בביטחון, אבל לא היתה לי עבודה, אז הגשתי בקשות להרבה ארגונים.

<דניאל סולומון: לא היתה תשובה.

אברהם נגוסה: למה לא פנית ל- - - במקום למצוא ארגונים אחרים, לעבודות, עזרה?

<דניאל סולומון: אני לא יודע לאן לפנות.

אברהם נגוסה: אתה לא יודע שהם נותנים עזרה לעולים?

אברהם נגוסה: בן כמה אתה?

<דניאל סולומון: 25.

<דניאל סולומון: עכשיו- - - אבל אני לא יודע מתי אתגייס.

אברהם נגוסה: יש לך תואר בעבודה סוציאלית?

<דניאל סולומון: כן.

<דניאל סולומון: עבדתי עם המשטרה בהודו.

<דניאל סולומון: עשיתי את התואר השני שלי מתל-אביב בביטחון ודיפלומטיה.

<דניאל סולומון: עבדתי בניקיון בנתב"ג- - - אולי כי אני לא מדבר עברית.

אברהם נגוסה: מתי עשית עלייה?

<דניאל סולומון: - - בהתחלה הגעתי כדי ללמוד, כתייר.

אברהם נגוסה: יש לך זכות עשר שנים.

<דניאל סולומון: כן.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: זה אחד המקרים שמייצגים אחרים.

אברהם נגוסה: זה מה שהוא אומר.

אברהם נגוסה: היכן אתה גר עכשיו?

<דניאל סולומון: בחיפה, שכרתי דירה, כי לא ניתנה לי אפשרות- - -

דובר: אחרי הפגישה בוא אלינו, ואנחנו נעזור לך.

דובר: הוא עשה טעות.

<דניאל סולומון: תודה.

אברהם נגוסה: השאלה היא אם זה רק מקרה אחד, או יש אחרים, שלא מודעים לערוצים האלה.

אברהם נגוסה: אף אחד לא מאשים אותך, דניאל.

דובר: מישהו צריך להסביר לו ולשכמותו - כשאתם עושים את המהלך, תעשו א', ב', ג'.

דובר: תייר שמשנה סטטוס – הוא הולך למשרד הפנים, הוא משנה סטטוס.

דובר: אם יש לו משפחה או מכרים בארץ – האחריות על הקליטה כאן, קודם כל היא על הקולט, שזה החברה הישראלית.

דובר: אם יש לו משפחה או מכרים בארץ, ודאי היו צריכים להגיד לו: לך למשרד הזה והזה - קבל אינפורמציה.

דובר: אבל אין בעיה.

דובר: אני במקרה פה שומע.

דובר: הבעיה שלו תיפתר.

אברהם נגוסה: תודה.

<בני בנימין: משרד הקליטה במומביי, הם לא רוצים לעבור דרכם.

<בני בנימין: באים בתור תיירים, ולא פונים אליהם.

דובר: במאה ב-21 אתה שם בגוגל, ומייד הוא מביא אותך – אתה אפילו לא צריך את המשרד במומביי.

דובר: הוא מביא אותך למשרד בירושלים, ומאותו רגע יש קשר בינינו לבין העולה.

אברהם נגוסה: נמשיך ואז אפנה למשרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: אברהם סמסון, בבקשה, בקיצור.

<סמסון אברהם: (אומר דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) בוקר טוב לכולם.

<סמסון אברהם: אני פניתי למשרד הקליטה ואמרתי להם שאנו מבקשים לקבל סיוע בדיור לעולים חדשים ונאמר לנו שהמספר שלנו הוא 39 ולמרות שהתקשרתי אליהם מספר פעמים לאחר מכן, המספר שלנו נותר 39.

<סמסון אברהם: כחודשיים וחצי לאחר מכן, פנינו שוב ונאמר לנו שהוועדה דחתה את בקשתנו והמספר שלנו הועבר מ- 39 ל- 393.

<סמסון אברהם: אנחנו רוצים לדעת, מה הביא לכך שהבקשה שלנו נדחתה על ידי הוועדה.

<סמסון אברהם: מהיום שהגענו לארץ, לא קיבלנו אפילו שקל אחד כסיוע לשכר דירה ואנו גרים ביחד עם הבת שלנו ומשפחתה, שלמרות שהיא מקבלת אותנו בשמחה אנו לא רוצים להיות להם למעמסה.

אברהם נגוסה: מתי עשית עלייה?

אברהם נגוסה: לפני כמה שנים?

<סמסון אברהם: באוקטובר 2015.

<סמסון אברהם: למזלנו, הנכד שלנו נמצא בצבא ואנו יכולים להשתמש בחדרו.

<סמסון אברהם: מאוד רציתי ללמוד עברית, אבל כשהתחלנו ללכת לאולפן, הבנו לצערנו ששמו אותנו בכתה של רמת מתקדמים והיה לנו מאוד קשה לעמוד בקצב שלהם.

<סמסון אברהם: בשבילנו יהיה יותר טוב עם נלמד בכתה של רמת מתחילים.

<סמסון אברהם: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

<בני בנימין: רק להוסיף – הוא בן 87.

<בני בנימין: בגיל 87 לא משכנתא, לא שום דבר.

<בני בנימין: לא יכול לקבל כלום, לא יכול לעשות כלום.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: משרד הקליטה יסבירו לנו, כי פה מדובר – עולים טריים ממש, 2015.

אברהם נגוסה: אם לא משרד קליטה, קליטה ישירה, איך זה לא קרה?

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את זה.

אברהם נגוסה: אני רוצה להשלים את המקרים.

אברהם נגוסה: אני חושב שבזה סיימנו.

אברהם נגוסה: אני חושב שכל מי שרצה לדבר ורשום – משרד העולים – אחד נשאר.

אברהם נגוסה: בבקשה, להשלים.

<שמשון גירהד: שלום לכולם.

<שמשון גירהד: שמי שמשון ז'יראד.

<שמשון גירהד: אני עולה חדש שמונה שנים.

<שמשון גירהד: אדבר באנגלית.

<שמשון גירהד: (אומר דברים בשפה האנגלית.

<שמשון גירהד: להלן התרגום החופשי) אני כאן שמונה שנים.

<שמשון גירהד: עשיתי עלייה עם אשתי ועם בני היחיד.

<שמשון גירהד: הוא היה באותו זמן בן 24.

<שמשון גירהד: עכשיו אנחנו מנסים לפנות לסיעוד.

<שמשון גירהד: יש הרבה בעיה.

אברהם נגוסה: מתי עשית עלייה?

<שמשון גירהד: ביוני 2009.

<שמשון גירהד: בדיוק שמונה שנים החודש.

<שמשון גירהד: נתנו לנו יחס מעולה במשרד הקליטה.

<שמשון גירהד: גם נתנו לנו הכשרה מצוינת באולפן.

<שמשון גירהד: לימדו אותנו עברית טוב.

<שמשון גירהד: בהתחלה הגענו למשרד הקליטה בכרמיאל.

<שמשון גירהד: קיבלנו טפסים בענייני עבודה ולימודים לבן שלי.

<שמשון גירהד: הם נתנו לנו את אשדוד.

<שמשון גירהד: נתנו לנו מרכז קליטה באשדוד.

<שמשון גירהד: אחרי זה סיימנו את הסדרי מרכז הקליטה, ופנינו ל- - - באשדוד.

<שמשון גירהד: בגלל שיש לנו בן אחד ואנחנו מבוגרים – עכשיו אני בן 67, ואשתי בת 65, הבן שלי רוצה לגור אתנו, כי מישהו צריך לדאוג לנו.

<שמשון גירהד: עכשיו הוא בישראל.

<שמשון גירהד: הוא יכול לדבר עברית.

<שמשון גירהד: גם יש לו עבודה בסיסית.

<שמשון גירהד: יש לו תואר מהודו.

<שמשון גירהד: הוא פקיד בעירייה.

<שמשון גירהד: הוא מצליח מאוד בעבודה, ברוך השם, אבל אנחנו צריכים מישהו אתנו, כדי שידאג לנו בבעיות שלנו.

<שמשון גירהד: אנחנו רוצים שהוא יישאר אתנו, אבל נאמר לנו על-ידי- - - אנחנו רוצים להישאר עם הבן שלנו.

<שמשון גירהד: סירבו לבקשה שלנו.

<שמשון גירהד: אחרי זה, בגלל שאיבדנו את ה- - - שכרנו בית.

<שמשון גירהד: אנחנו קיבלנו סבסוד בשכר הבית.

<שמשון גירהד: לא הרבה- - - שלושה אנשים גרים בדירה בת 2.5 חדרים, באזור ממוצע באשדוד, לא כל כך טוב אבל בסדר בשבילנו.

<שמשון גירהד: אנחנו גרים באזור ב' באשדוד.

<שמשון גירהד: בגלל שאנחנו משלמים 2,500 שקל שכר דירה, אנחנו מקבלים 900-800 שקל סבסוד.

<שמשון גירהד: הטבות אחרות – אני מקבל קצת הטבות בגלל הפנסיה, אבל הבעיה העיקרית היא, מהניסיון שלי כעולה חדש – שלוקח המון זמן.

<שמשון גירהד: אתה לפעמים בר מזל, ולפעמים אתה לא בר מזל.

<שמשון גירהד: יש אנשים שיבינו אותך ויקשיבו לך.

<שמשון גירהד: יש אנשים שיתעלמו ממך, ואז לא תדע לאן לפנות.

אברהם נגוסה: לגבי האפשרות של להגיש בקשה, בעניין הבן שלך – ניסית את זה?

<שמשון גירהד: לא, כי רצינו שהבן שלנו יישאר אתנו.

אברהם נגוסה: זה הצד השני, אבל לפחות בגלל - ראשית, אתה ואשתך, אתם יכולים להגיש בקשה לקבל- - -

<שמשון גירהד: נאמר לנו באשדוד שאנחנו לא זכאים כי- - -

אברהם נגוסה: אמרו לכם את זה כי הגשתם עם הבן שלכם.

<שמשון גירהד: לא.

<שמשון גירהד: אמרנו להם, שייתנו לנו את הבית כדי שהבן שלנו יוכל להיות עצמאי ולדאוג לנו – שלא יגור אתנו.

<שמשון גירהד: שיהיה לו דירה משלו, אבל כרגע זה לא אפשרי, כי הוא צריך לקנות רכוש, וזה יקר מאוד.

<שמשון גירהד: זה עניין חשוב מאוד, כשאתה רוצה לקנות בית- - -

אברהם נגוסה: ההבנה שלי היא שהאנשים שאחראיים על קבלת הטפסים שלכם והתגובות להם, הם פועלים לפי החוק.

אברהם נגוסה: אם אתה בא עם איש שלא חוקי, הם יגידו שאתה חוקי, אבל הוא לא, לכן צריך להגיש בנפרד.

אברהם נגוסה: הוא יכול להגיש בנפרד.

אברהם נגוסה: לא אמרו לכם את זה?

<שמשון גירהד: לא.

<שמשון גירהד: הם רק רואים את הנייר, רוצים לסגור.

<שמשון גירהד: הם אומרים: לא צריך, לא צריך.

<שמשון גירהד: תשאל אותם כל דבר בכתב- - - תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: נשמע את משרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו חבר הכנסת יואל רזבוזוב, חבר הוועדה.

אברהם נגוסה: לפני שאני פונה למשרדי הממשלה, בני רצה להתייחס.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<בני פרץ: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהגיע הזמן שניתן תשומת לב לבעיה כבדה – שים לב, לאורך כל הדרך, רוב העולים שבאים מאתיופיה- - - אני לא רוצה להישמע גזען.

<בני פרץ: אני רואה את זה לאורך כל הדרך.

יואל רזבוזוב: אנחנו רוצים את טובת העולים כולם.

אברהם נגוסה: אבל בני, מה שאנחנו שומעים עד כה זה עניין של הבנות- - -

<בני פרץ: וזכויות.

<בני פרץ: כבודו, שים לב – כל מדינות התעשייה בעולם בהיי טק, הכי גדולים, פותחים בהודו, ומעסיקים שם מהנדסים.

<בני פרץ: כאשר אותם אנשים באים הנה לארץ, אין להם תעסוקה, וצריך לשים לב לזה.

<בני פרץ: - - - אני לא חושב שמישהו חוץ מהאמריקאים באנגליה מדברים כמוהם.

<בני פרץ: שים לב שכשמביאים אותם בעלייה, לא פותחים להם את כל המקומות, אלא פשוט ריכוזיות שפוגעת בסופו של דבר גם בקידום, גם בצמיחה, גם בהתפתחות של הילדים, גם בתעסוקה שלהם.

<בני פרץ: לאורך כל הדרך תראה את זה.

<בני פרץ: זה חוזר על עצמו.

<בני פרץ: למשל, בוא תבקר – תראה שהמנהל הוא ממוצא רוסי- - - לא מביאים להם מישהו באתה שפה שיהיה אתם.

קריאות: - -

<בני פרץ: אני עולה חדש משנות ה-60', ועברנו את החוויה הזאת.

<בני פרץ: אנחנו חווינו את זה, אבל ידענו איפה לעשות מפנה של 180 מעלות ולא להעביר את זה לילדים שלנו.

<בני פרץ: הם מוצלחים מאוד, אבל רואים את זה לאורך כל הדרך.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: בואו נשמע את משרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: אני רוצה להתחיל ממשרד החינוך בעניין התארים.

אברהם נגוסה: לאחר מכן נגיע למשרד הקליטה.

אברהם נגוסה: ההכרה בתארים וגם בעניין מגשרים בעניין של השתלבותם בגן ילדים, במערכת החינוך, מה שהם דיברו.

אברהם נגוסה: גם הכרה בתארים.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<ציפי וינברג: שמי ציפי וינברג, משרד החינוך.

<ציפי וינברג: אנחנו מעריכים תארים אקדמיים מחו"ל לצורכי דירוג ושכר במגזר הציבורי.

<ציפי וינברג: אנחנו קודם כל מתעסקים אך ורק בתארים אקדמיים.

<ציפי וינברג: עם תארים שהם מקצועיים או פחות מאקדמיים אנחנו לא מתעסקים.

<ציפי וינברג: אנחנו מעריכים אותם לצורך מי שרוצה לעבוד במגזר הציבורי, כלומר מי שרוצה לעבוד במשרדי הממשלה, במגזר הציבורי בכללותו – עיריות, בתי ספר, מורים וכו'.

<ציפי וינברג: צריך להגיע אלינו עם התואר האקדמי שלו מחו"ל כדי שנעריך אותו.

<ציפי וינברג: תנאי ראשון כדי שנעריך תואר אקדמי הוא שהמוסד האקדמי יהיה מוכר בארצו.

<ציפי וינברג: כן, יש לנו עוד כללים שיש לעבור גם אותם, ואז מכירים בתואר.

<ציפי וינברג: אני חייבת לומר שהוצאתי מפרט של תארים שהגיעו מהודו בשנת 2016, וראיתי שרובם המכריע כן הוערכו וכן אושרו.

<ציפי וינברג: היה אחד שלא אושר כי המוסד היה לא מוכר, ויש עוד שניים שצריכים להשלים מסמכים, אבל בגדול התארים כן הוכרו, כך שלא ברור לי על מה מדובר.

<ציפי וינברג: יכול להיות שיש בלבול בינינו לבין המגזר הפרטי שלא מכיר בדיפלומות האקדמיות או משהו כזה.

<ציפי וינברג: אשמח לשמוע באחד על אחד – אני גם מוכנה לקבל אתכם אצלי כדי להסביר לכם, אם אתם רוצים, איך המשרד שלנו עובד, מה אנחנו מכירים, במה אנחנו לא מכירים, מה צריך להגיש לנו כדי שנכיר בתארים, אבל בגדול אין בעיה ספציפית עם הודו.

קריאה: - -

<ציפי וינברג: אמרתי – דירוג בשכר.

דובר: הבעיה היא הנגישות.

דובר: אין לאנשים הנגישות.

דובר: אף אחד לא מכיר את זה.

דובר: אני, למשל, שפה גדלתי, לא יודע איך להגיע אליך.

דובר: ודאי שעולה חדש לא יידע איך להגיע אליך.

אברהם נגוסה: זה נשאל את משרד הקליטה.

אברהם נגוסה: אני מבקש – אין לנו מספיק זמן.

אברהם נגוסה: חברים, שמענו את כל הנציגים.

אברהם נגוסה: עכשיו זה זמן המשרדים לענות.

אברהם נגוסה: עד עכשיו הקשיבו בשקט, ועכשיו תורם לענות.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים להגיע לפתרון.

אברהם נגוסה: לכן בואו תקשיבו עד הסוף.

אברהם נגוסה: אם יש לכם הערות – תרשמו.

אברהם נגוסה: בסוף אתן לכם.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<ציפי וינברג: האתר שלנו, אתר אגף להערכת תארים במשרד החינוך, מגיעים אליו בקלות דרך גוגל.

<ציפי וינברג: הוא נגיש בחמש שפות, כולל אנגלית.

<ציפי וינברג: אנחנו גם עובדים בשיתוף עם משרד הקליטה.

<ציפי וינברג: גם משרד הקליטה יודע להפנות אלינו, והוא יודע להנחות את העולים מה צריך כדי להגיש לנו מסמכים.

<ציפי וינברג: אשמח אם מישהו מהעמותה רוצה לבוא אלינו לישיבה כדי שנלבן את העניינים ונראה במה מדובר, כי אני באמת לא יודעת במה מדובר.

<ציפי וינברג: תודה.

קריאה: אפשר לשאול משהו?

אברהם נגוסה: אני מעדיף שתרשום את השאלה שלך ואתן לך בסוף, כי הם לא סיימו.

אברהם נגוסה: זו מערכת.

אברהם נגוסה: אני חושב שמה שלא שמעת ממנה, אולי תשמע ממשרדים אחרים, כי אנחנו עובדים בצורה של מערכת.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<רויטל דותן: בוקר טוב.

<רויטל דותן: רויטל דותן, אגף קליטת תלמידים עולים, משרד החינוך.

<רויטל דותן: אני שמחה על ההזדמנות לפגוש אתכם.

<רויטל דותן: זו הפעם הראשונה שאני שומעת על קשיים בקרב קהילת יוצאי הודו, שלא בני מנשה.

<רויטל דותן: אנחנו היינו קשובים לצרכים שעלו מבני מנשה, ובאמת בני מנשה קיבלו מגשרים דוברי השפה.

<רויטל דותן: אני מבינה עכשיו שיש צורך במגשרים דוברי הינדית.

אברהם נגוסה: אם תנסי ללכת לכל אחד, זה טוב, אבל זה יכול להיות קשה.

אברהם נגוסה: אנגלית, אני חושב, זה השפה הכללית, כי יש שפות רבות כמו הינדית, מרקית.

אברהם נגוסה: אני חושב שאם יש אפשרות לרכז – לבני מנשה, קוקית, אנחנו לא מדברים היום על זה – זה משהו אחר, אבל אנחנו לקהילות יהדות הודו, שדיברו, אני חושב שאנגלית יכולה להיות המרכזת בינתיים.

<רויטל דותן: אני מקבלת.

<רויטל דותן: אם אנגלית – גם יותר קל למצוא מגשרים דוברי אנגלית.

קריאה: במקרה בן זוגי הוא- - - קיבל ילדה הודית שהוריה- - - פה בקונסוליה, והילדה לא ידעה.

קריאה: לקח לה הרבה זמן עד שנקלטה בגן, כי לא היה מגשר בשפה שלה.

קריאה: כלומר לא בטוח שלילדים זה מתאים.

קריאה: הם מגיעים מאזורים שמדברים אנגלית.

<רויטל דותן: האופציה של מגשרים דוברי אנגלית היא ריאלית.

<רויטל דותן: אבל אני רוצה פה לומר – הדרך להגיע לגישור היא – אנחנו עובדים במאצ'ינג עם הרשויות.

<רויטל דותן: רשות שפונה ועונה לקול קורא שמתפרסם בכל שנה בתחילת ינואר, היא רשות שאנו יכולים לעבוד אתה ולתת מגשר.

<רויטל דותן: חשוב מאוד שהרשויות יהיו בתמונה, ושיענו על הקול קורא בזמן, כדי שנוכל לתת את המשאב הזה של המגשרים.

אברהם נגוסה: מי צריך לעשות את זה?

<רויטל דותן: רשויות מקומיות, בדרך כלל אגף החינוך.

<רויטל דותן: לפעמים זה אגף קליטה.

אברהם נגוסה: אבל מי ברמת הרשות הארצית?

אברהם נגוסה: האם לא משרד הקליטה צריך לרכז את הדברים, אלא להפנות את זה לרשות המקומית?

אברהם נגוסה: נשמע ממשרד הקליטה.

<רויטל דותן: אנחנו עובדים מול הרשויות.

<רויטל דותן: אנחנו מתזכרים אותם, ומציעים להם להגיש, אבל ברגע שרשות לא אומרת: רוצה אני, אין דרך לעשות את זה.

אברהם נגוסה: בכל רשות יש מחלקת חינוך.

אברהם נגוסה: משרד החינוך ומחלקת החינוך של הרשות, אין מגשר?

<רויטל דותן: ודאי שיש מגשר.

אברהם נגוסה: אז העולים צריכים לפנות למחלקת החינוך.

<רויטל דותן: מחלקת החינוך ברשות בדרך כלל יודעת מה הצרכים.

קריאה: אבל אם אין דובר אנגלית- - -

<רויטל דותן: לא צריך להיות דובר אנגלית.

קריאה: אבל הם לא ממלאים את הצורך.

אברהם נגוסה: רשות הקליטה ברשות המקומית, זה לא תפקידה?

אברהם נגוסה: כי העולה, אומרים שלא ידענו ולא שמענו ולא יודעים.

אברהם נגוסה: אין לנו דרך לדעת.

אברהם נגוסה: האם זה רשות הקליטה, משרד הקליטה, משרד החינוך – האם לרשויות אין אפשרות להסביר להם את הזכויות והחובות שלהם?

<רויטל דותן: משרד הקליטה ודאי יכול לעשות עבודה.

<רויטל דותן: אנחנו עובדים גם עם נציגי משרד הקליטה ברשויות.

<רויטל דותן: כל מה שחשוב – שנדע על הצורך הזה.

<רויטל דותן: היום אני שומעת שיש צורך, ואשמח להיפגש עם מי מכם כדי באמת לראות היכן יש ריכוזי תלמידים עולים, כי יש מפרט, יש קריטריונים.

קריאה: - - זה פחות חשוב, והרשות גם חלשה ולא עושים מאצ'ינג, ואותם שלושה-ארבעה-חמישה ילדים שם, לא יתקבלו.

<רויטל דותן: לא.

<רויטל דותן: יש קריטריונים.

<רויטל דותן: אני יכולה לומר לך שלבני מנשה הורדנו את זה ממגשרים דוברי שפות אחרות לעשרה תלמידים.

<רויטל דותן: ברגע שיש עשרה תלמידים, יכולים להגיש ולקבל, ואני מאמינה שעשרה תלמידים יש.

קריאה: לא בטוח.

<רויטל דותן: צריך לבדוק.

<רויטל דותן: בואו נבדוק.

<רויטל דותן: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו פונים למשרד הקליטה.

אברהם נגוסה: אני רוצה שתתייחסי לפחות לשלוש נקודות: אחת, זכויות בעניין הדיור – דיור ציבורי וסיוע בשכר דירה, משכנתאות; הדבר השני, האולפנים; והשלישי, המודעות.

אברהם נגוסה: מה ששמענו פה, יש אי-הבנה אצל העולים.

אברהם נגוסה: אין מי שמסביר את הזכויות שלהם, ואיפה לפנות, למי לפנות, מתי לפנות, מה הזכויות שלהם.

אברהם נגוסה: אני רוצה שגם תתייחסי לדברים אחרים, אבל לפחות לשלוש הנקודות האלה.

דוברת: ברשותך, אתחיל עם מודעות.

דוברת: קודם כל, אתר האינטרנט שלנו קיים בכמה שפות, וגם באנגלית כמובן.

דוברת: מעבר לזה, בכל משרדי המשרד לעלייה וקליטה ברחבי הארץ אין מצב שאין- - - שפה.

דוברת: שמעתי פה אשדוד, שמעתי פה רמלה.

דוברת: אם לא ניתן השירות באנגלית, נשמח לדעת ולהבין מה קרה.

דוברת: מעבר לכך, המשרד כמשרד מממן ברשות, אמורים ללוות את העלייה בשפה האנגלית, וגם אם לא יועד ספציפית לשפה האנגלית, יש קריטריונים לאוכלוסייה לפי כמות העולים- - - אגב, נכללת בשפה האנגלית, כדי שזה יגביר את הסיכויים של הרשות לקבל פרויקטים.

דוברת: אז גם דוברי הרוסית ודוברי הספרדית, הם דוברי אנגלית.

דוברת: אנחנו משתדלים להעמיד תנאי לרשות כדי שהשפה האנגלית – זה הרבה שנים ברשויות.

דוברת: זה עוזר מאוד לנו כמשרד שלא תמיד יכולים לצאת לשטח וללוות את העולים בקושי שלהם מול הבירוקרטיה במשרדי הממשלה האחרים.

דוברת: אני חייבת לציין, שהמשרד במומביי הוא לא המשרד שלנו אלא הוא משרד של הסוכנות היהודית.

דוברת: משרד העלייה והקליטה מטפל פה.

דוברת: הוא לא יכול לטפל שם בציבור.

דוברת: החומר קיים באנגלית, אני יודעת - גם שם, גם אצלנו, גם מדריכי כיס, אנחנו קוראים לזה, לעולה.

דוברת: ושוב – האתר שלנו ויועצי הקליטה – אם יש בעיה באחד מהסניפים, נשמח לדעת ולראות היכן הקושי לקבל זכויות ולקבל את כל ההנחיות, מה אתה אמור לעשות, גם עם התארים.

דוברת: אנחנו משרד מטפל.

דוברת: אם אנחנו לא מטפלים בעצמנו, אנחנו אמורים להפנות למשרדי ממשלה אחרים ולנדנד ולטפל.

דוברת: מאוד חשוב לנו לדעת.

דוברת: זו תורת השירות, בכלל – לא רק על הודו.

דוברת: תמיד אנחנו רוצים לקדם את זה, ולראות היכן יש בעיות.

דוברת: בנושא האולפנים, אני מעל 26 שנה במשרד.

דוברת: מעולם לא אמרנו לא לאולפנים.

דוברת: פעם ראשונה ושנייה ושלישית ואפילו תושבים חוזרים, שחוזרים ומתקשים בשפה – אין מצב.

דוברת: תמיד אמרנו כן לאולפן וניסינו לשלב – שוב, במגבלות שיש.

דוברת: אם אתה גר בעיר שאין אולפן לקשישים, אתה תשתלב באולפן שיש.

דוברת: לא יפתחו אולפן לשני קשישים ולא לשלושה.

דוברת: אנחנו מנסים לשלב במה שיש.

דוברת: לעניין תור הממתינים לדיור ציבורי – בעיה כאובה וידועה.

דוברת: אין אפשרות לצרף בן לזוג קשישים.

דוברת: הדיור הציבורי, סביר להניח, ממה שאני מבינה, דירה שהוצעה לו הוא בהתאם לזוג קשישים, ולא יכול להכיל שלוש נפשות.

דוברת: נפש שלישית לא יכולה להיכלל בתעודה – הוא עצמאי – אין תקדים לזה.

אברהם נגוסה: זו הבעיה של שמשון.

דוברת: זו לא בעיה רק שלו אלא מכל ארצות המוצא.

אברהם נגוסה: אתה מבין את התשובה?

דובר: (אומר דברים בשפה האנגלית.

דובר: להלן התרגום החופשי) עם כל הכבוד, כל מה שהוסבר נאמר, וכרגע מישהו כמוני, קשה להבין מאוד, בכלל.

דובר: במקרה הזה אשאל את חבריי, מה האשה אמרה.

אברהם נגוסה: (אומר דברים בשפה האנגלית.

אברהם נגוסה: להלן התרגום החופשי) העניין ההוא – וזה מה שאני מצפה, ואני מדמיין, כפי ששאלתי קודם – למה שאלתי עם הבן שלך.

אברהם נגוסה: היא אומרת, שהדירה שהוצעה לך ולאשתך היתה רק בשבילך ובשביל אשתך.

אברהם נגוסה: היא לא כוללת את בנך.

אברהם נגוסה: אני רוצה שתבין – אולי אחרים יסבירו לך אחר כך.

אברהם נגוסה: תמשיכי.

דוברת: חשוב להבין שאנחנו פועלים לפי נהלים וכללים ושוויוניות, ואנחנו לא יכולים להחריג כזה או אחר אלא אם כן נקבעה איזו החלטת ממשלה לגבי אוכלוסייה כזו או אחרת.

דוברת: אנחנו צריכים לעבוד באופן שוויוני.

אברהם נגוסה: מה עם דניאל סולומון?

אברהם נגוסה: הוא גר עם הבת שלו, ותתייחסי למה שהוא אמר.

דוברת: הוא בתור.

אברהם נגוסה: מה עם הסיוע בשכר דירה?

אברהם נגוסה: הוא מקבל סיוע בשכר דירה?

אברהם נגוסה: למשל, הם מקבלים סיוע בשכר דירה.

דוברת: הוא נכלל בתוך- - -

אברהם נגוסה: אתם מקבלים?

דוברת: עוד לא.

אברהם נגוסה: אבל סל קליטה מקבלים.

דוברת: הוא עלה באוקטובר 16'?

אברהם נגוסה: 15'.

אברהם נגוסה: כבר שנה עברה.

דוברת: אז הוא כן מקבל ממשרד השיכון סיוע בשכר דירה.

דוברת: הוא צריך להגיש בקשה.

אברהם נגוסה: מצטרף אלינו חבר הכנסת אילן גילאון.

אברהם נגוסה: תודה שהצטרפת אלינו.

דוברת: תעבירו לנו את הפרטים.

דוברת: לעניין משכנתאות והסיוע בשכר דירה, נמצאת כאן נציגה של משרד השיכון – כדאי שהיא תרחיב בעניין.

דוברת: גם בעניין הבחור שלא הספיק לעשות אולפן, נשמח לקשר בינו לבין יועץ הקליטה, ולתת לו את האולפן באפשרויות הקיימות.

דוברת: כרגע הוא- - - אני מבינה.

דוברת: ב-1 בספטמבר נפתחות שלל אפשרויות של אולפנים באזור הצפון – אפשר יהיה לשלב אותו באולפן, ככל שיידרש.

דוברת: יכול להיות שיש אולפן ערב, כי הוא עובד בבוקר.

דוברת: זו גם אופציה.

דוברת: ניקח ממנו את הפרטים, ונדאג שיועץ קליטה בשפה האנגלית ייצור אתו קשר.

אברהם נגוסה: בעניין התעסוקה – עם משרד הקליטה.

אברהם נגוסה: בעיות התעסוקה.

דוברת: כיוון שהוא הכריז שהוא מאומן לשירות ביטחון, ההיצע של העבודות שלנו – אנחנו לא יכולים לשלוח אותו לעבודה קבועה ולעבוד על זה שנתן לנו את המשרה, מעסיק שמבקש להעסיק אותו בלי לומר לו שזה לתקופה קצרה, כי הוא עומד להתגייס לצה"ל.

<יהודה שרף: הוא בן 25.

<יהודה שרף: הוא לא יהיה חייב גיוס, אלא אם כן הוא רוצה.

דוברת: הוא רוצה להתנדב.

דוברת: לכן הוא גם מכריז על זה כל הזמן, שהוא רוצה להתגייס.

דוברת: נראה לי שזו אחת הבעיות.

דוברת: אי-אפשר לשלוח אותו לעבודה שהיא ארוכת טווח.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת יואל רזבוזוב, בבקשה.

יואל רזבוזוב: תודה, כבוד היושב-ראש.

יואל רזבוזוב: אני מברך על הדיון.

יואל רזבוזוב: אני חושב שאנחנו כאן באמת נחשפים לעוד ועוד קבוצות עולים שהגיעו ממדינה כזו או אחרת, ופה אני רואה מספר – בעשר השנים האחרונות 2,154 עולים מהודו.

יואל רזבוזוב: אנחנו מדינת עלייה וקליטה.

יואל רזבוזוב: כמובן אנחנו יכולים עוד הרבה-הרבה להשתפר בזה.

דוברת: הכנסת את בני מנשה.

יואל רזבוזוב: זה יחד עם בני מנשה?

אברהם נגוסה: הדיון שלנו היום הוא לא על בני מנשה.

יואל רזבוזוב: אבל סך הכול העולים- - -

אברהם נגוסה: 2,154 זה כולל בני מנשה?

דוברת: כן.

יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים על מספר עוד יותר נמוך, אבל שוב – אנחנו לא מזלזלים בשום מספר.

יואל רזבוזוב: כפי שאמרתי, אנחנו מדינה שצריכה להשתפר בקליטת העולים.

יואל רזבוזוב: לפחות כאן בוועדה אין קואליציה ואופוזיציה.

יואל רזבוזוב: אנחנו באמת רוצים לתת את השירות הטוב ביותר לעולים.

יואל רזבוזוב: לכן גם אם הקבוצה קטנה ויש גוף מייצג, תמיד נשמח לחבר אתכם אל המשרדים.

יואל רזבוזוב: תמיד התמיכה מאתנו, מהוועדה – ההיענות תהיה כנראה יותר מהירה, אבל אנחנו עובדים עם המשרדים שנים.

יואל רזבוזוב: הם משתדלים, מנסים לעשות הכול.

יואל רזבוזוב: תמיד נשמח לעזור לכם, מה שאתם צריכים – שוב, הכול במסגרת החוק והאפשרויות שיש לנו.

יואל רזבוזוב: הלוואי שיכולנו להצמיד מגשר לכל עולה וכו', אבל כפי שאמרתי, חשוב שתדעו שיש לכם כתובת.

יואל רזבוזוב: תפנו אלינו לוועדה, ונעשה את החיבורים כמה שיותר מהר ומועיל כדי שהקליטה שלכם תהיה טובה יותר.

יואל רזבוזוב: אדוני היושב-ראש, אני מברך על הדיון.

יואל רזבוזוב: חשוב מאוד.

יואל רזבוזוב: גם אני לא ידעתי על הקשיים בקבוצה הזאת.

יואל רזבוזוב: גם בקדנציה הקודמת, שהייתי יושב-ראש ועדה, נחשפתי לכמה קבוצות.

יואל רזבוזוב: אנחנו נחשפים יותר ויותר, וכפי שאמרתי, המטרה היא לעזור.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: אני מצטער – צריך לצאת לדיון.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: הנושא פה, עניין המספר לא כל כך חשוב.

אברהם נגוסה: יש חוקים, יש נהלים.

אברהם נגוסה: נקבעו לא על-פי מספרי העולים; נקבע שכל עולה שיש לו זכות, הוא יקבל את הזכויות האלה, גם אם עלה עולה אחד או שניים.

אברהם נגוסה: לכן מה שאנחנו פה בודקים – האם העולים הללו מקבלים את הזכויות שלהם על-פי החוק.

אברהם נגוסה: יכול להיות שיש נהלים לקבל מגשר, למשרד החינוך, יש נהלים שצריך להיות מינימום הכרה – תלמידים כדי להעמיד להם מגשרים, אבל לקבל זכויות בסיסיות כמו סיוע בדיור, כמו אולפנים, כמו תעסוקה והכרה בתואר – אלה חוקים ונהלים שקיימים, ללא התייחסות למספר העולים.

אברהם נגוסה: לכן זה מה שאנו מנסים להבין, ויש פה אי-הבנות, ממה שאני מבין.

אברהם נגוסה: יש חוסר-מודעות מצד העולים.

אברהם נגוסה: אנחנו צריכים לשפר את המצב הזה, אין ספק.

אברהם נגוסה: אני רוצה לפנות למשרד השיכון.

אברהם נגוסה: שמעת את המקרים הללו, ואני רוצה שתתייחסי גם לעניין המשכנתאות.

<אסנת רחמים: צהריים טובים.

<אסנת רחמים: שמי אסנת.

<אסנת רחמים: אני מנהלת תחום תוכניות סיוע במשרד הבינוי והשיכון.

<אסנת רחמים: משרד הבינוי והשיכון נותן שלושה סוגי סיוע בדיור לכל אזרחי מדינת ישראל: דיור ציבורי, סיוע בשכר דירה ועזרה ברכישת דירה, מה שנקרא משכנתאות.

<אסנת רחמים: הדיור הציבורי לעולים חדשים – 15 שנים ראשונות בארץ - באחריות משרד הקליטה.

<אסנת רחמים: נציגת משרד הקליטה דיברה בנושא.

<אסנת רחמים: סיוע בשכר דירה – עולים חדשים, כמו כל עולה חדש, משרד הבינוי והשיכון מעניק סיוע בשכר דירה לעולים חדשים, חמש שנים ראשונות לעלייתם ארצה.

<אסנת רחמים: אם יש בעיה ספציפית – אני לא יודעת למה אתה לא מקבל סיוע בשכר דירה; אני יכולה לקחת את הפרטים, ולבדוק את הנושא הזה.

אברהם נגוסה: אחרי שאת בודקת, אנחנו רוצים לקבל בכתב, מה נעשה.

<אסנת רחמים: דיברתם על סיוע במשכנתא, רכישת דירה.

<אסנת רחמים: אין קבוצה מועדפת במשרד השיכון שאנו נותנים לה סיוע מועדף בהלוואות למעט הקבוצה של העולים מאתיופיה, שהקבוצה הזו יש לה היום תוכנית מיוחדת להלוואות מיוחדת, אבל היא הוקמה מכוח החלטת ממשלה 2253, כחלק מתוכנית גדולה, תוכנית חומש, לשילובם המיטבי של יוצאי אתיופיה באוכלוסייה.

<אסנת רחמים: אנחנו פועלים מתוקף החלטת ממשלה, ואם תהיה החלטת ממשלה לטובת אוכלוסייה אחרת- - -

אברהם נגוסה: לא, ההחלטה הזו שאת מציינת, זה משהו אחר לגמרי; זה לא זכויות עולים.

אברהם נגוסה: זה בכלל לא לעולים.

אברהם נגוסה: ההחלטה הזאת מתייחסת אפילו למי שנולד פה.

אברהם נגוסה: לכן זה לא רלוונטי לדיון שלנו.

אברהם נגוסה: אנחנו מדברים על זכויות העולים במסגרת 15 שנים.

אברהם נגוסה: עולי הודו שווה לעולי אתיופיה בעניין זכויות עולים.

אברהם נגוסה: לכן אני רוצה שתתייחסי לזה.

<אסנת רחמים: כמו כל עולה חדש, יש תוכנית עולים ותוכנית ותיקים.

<אסנת רחמים: אם הוא נרשם בתוכנית עולים לפי מעמד עולה – 15 שנה בארץ – הוא מקבל הטבה כלשהי, תוספת ניקוד במשכנתא.

<אסנת רחמים: מעבר לזה אין שום תוכנית או סיוע או מענק.

קריאה: ההון העצמי.

<אסנת רחמים: אין שום העדפה, כמו כל אזרחי מדינת ישראל, לעולים חדשים מבחינת ההון העצמי.

<אסנת רחמים: אלה כללים של בנק ישראל, מעבר לתוכנית הזו, שדיברתי עליה, של יוצאי אתיופיה, אין שום- - -

אברהם נגוסה: אני רוצה להבהיר פה – נושא החלטת הממשלה שהיא התייחסה אליה – הממשלה קיבלה החלטה במסגרת ועדת השרים לשילובם המיטבי של יוצאי אתיופיה.

אברהם נגוסה: ההחלטה הזו התקבלה, למיטב ידיעתי, בנובמבר או בדצמבר.

<אסנת רחמים: בינואר 2017.

אברהם נגוסה: זה ל-250 זוגות צעירים שהתחתנו פה, ועלו כילדים קטנים או נולדו פה בארץ.

<אסנת רחמים: נולדו בארץ או נולדו באתיופיה.

אברהם נגוסה: אבל זה לא קשור.

אברהם נגוסה: אנחנו מדברים – עולי הודו, יש להם זכויות 15 שנה, וזה בוועדה הזאת קיבלנו החלטה, להשוות את העניין.

אברהם נגוסה: לא 10 שנים כמו העלויות האחרות.

אברהם נגוסה: אמרנו שעולי תימן, עולי הודו, עולי אתיופיה – הם דומים בכמה היבטים, גם מבחינה כלכלית וגם מבחינת המנטליות וכל זה, אז צריך לעזור.

אברהם נגוסה: מ-10 שנים הפך ל-15 שנים.

אברהם נגוסה: אני אומר, האם הם מקבלים אותם דברים לפי ההחלטה?

<אסנת רחמים: כמו כל עולה חדש – 10 שנים, ועולי הודו – 15 שנה – מקבלים את המשכנתא.

<אסנת רחמים: יש להם תוספת ניקוד בגין זה שהם עולים חדשים.

אברהם נגוסה: אז לא הבנתי שאפילו סל קליטה הוא לא קיבל.

<אסנת רחמים: את זה נבדוק.

אברהם נגוסה: גם משרד הקליטה.

קריאה: לא, סל קליטה הוא קיבל.

אברהם נגוסה: הוא אומר שהוא לא קיבל סל קליטה.

אברהם נגוסה: צריך לבדוק.

אברהם נגוסה: סיימת?

אברהם נגוסה: תבררו אחר כך, ותודיעו לנו בכתב אילו דברים נעשו, מה מצאתם.

אברהם נגוסה: נשמח מאוד לדעת.

אברהם נגוסה: אז אני עכשיו שואל את יהודה – תסביר לנו, יש לכם המשרד במומביי, משרד הסוכנות היהודית, ואני מניח שתפקיד המשרד הוא- - -

<יהודה שרף: המשרד במומביי מתפקד לא לשביעות רצוני המלא.

<יהודה שרף: אדוני היושב-ראש, אנחנו לא פרוסים בכל מקום בעולם, ואנחנו עובדים אל מול מציאות.

<יהודה שרף: אנחנו כן – ומי כמוך יודע – לחלץ יהודים מכל פינה חשוכה בעולם, אבל כמו שאני לא פרוס בארצות הברית בכל מקום, או בחבר העמים, כך גם לא בהודו.

<יהודה שרף: כן, המשרד אינו לשביעות רצוני, אבל יש לנו מענה.

אברהם נגוסה: הזכויות שלהם.

<יהודה שרף: אתייחס.

<יהודה שרף: אין שום בעיה לקבל מידע.

<יהודה שרף: חברים, במאה ב-21 כל אחד מכיר את גוגל.

<יהודה שרף: כותב סוכנות יהודית, ומייד מפנה אותו למקום שנקרא גלובל.

<יהודה שרף: מרכז המידע והתקשורת הכי גדול בעולם זה מהודו, ואנחנו למדנו את זה מהם.

<יהודה שרף: אתה בוחר בגדים בארצות הברית, ומקבל את המידע מהודו, כ calling center .

<יהודה שרף: אז לנו יש calling center שנקרא גלובל סנטר.

<יהודה שרף: ברגע שמשה, יעקב, יפה או יצחק פונים דרך הגוגל לגלובל סנטר, נותנים את האימייל שלהם – מאותו רגע נוצר קשר בינינו לעולה.

<יהודה שרף: בהרבה מקומות העולה בכלל לא מגיע למשרדים שלנו אלא כדי למסור ניירות, וגם את הניירות אפשר לשלוח אלינו בצורה מסוימת, כך שלא אמורה להיות בעיית תקשורת.

<יהודה שרף: יכול להיות שיש בעיית מודעות, אבל אני חושב, בלי חלילה לפגוע באף אחד – ואם אני פוגע, אני מתנצל מראש – שכל אחד היום במאה ה-21 פותח גוגל, כותב סוכנות יהודית, וזה מייד קופץ לו, ואין שום מידע לתקשר.

<יהודה שרף: יושב פה אדם שניהל את הדברים הללו מול כל הארצות דוברי האנגלית.

<יהודה שרף: זה בנושא המידע.

<יהודה שרף: ואם יש הערות על זה, אשמח לקבל אותן ולהשתפר.

<יהודה שרף: בנושא של המסמכים, המסמכים שנדרשים מאדם שהוא זכאי עלייה – לא רוצה לומר יהודי.

<יהודה שרף: זכאי עלייה מהודו, המסמכים שנדרשים – זכאי עלייה מחבר העמים וזכאי עלייה מצפון אמריקה או כל מקום אחר בעולם, הם אותם מסמכים.

<יהודה שרף: זכאי עלייה הוא מישהו שצריך להוכיח יהדות או שסבו היה יהודי.

<יהודה שרף: מה הבעיה בהודו – אתם מכירים את הבעיה יותר טוב ממני.

<יהודה שרף: הקהילה היא קטנה, מצומצמת.

<יהודה שרף: חלקה לא מרוכזת.

<יהודה שרף: לכן לפעמים – לא תמיד – קשה להשיג מסמך שמוכיח שאכן אתה זכאי עלייה.

<יהודה שרף: אבל ב-99.

<יהודה שרף: 9% מאלה שנמצאים בהודו – אגב, יודעים כמה עלו בחמש השנים האחרונות?

<יהודה שרף: כ-200 עולים מהודו.

<יהודה שרף: לכל ה-200 האלה יש משפחה ממעגל ראשון בארץ.

<יהודה שרף: גם אם הוא בן דוד, הסבא הוא אותו סבא, כך שלא צריכה להיות בעיה להגיש את המסמכים כדי להוכיח שאתה או היא זכאי עלייה.

<יהודה שרף: אם יש בעיה, יושב פה יגל – ייתן לכם את הכרטיס שלו.

<יהודה שרף: אם אתם מכירים בעיה – לפנות אליו, והיא תיפתר בעודה באבה.

<יהודה שרף: לא אמורה להיות שום בעיה.

<יהודה שרף: אני הולך לפי מה שהאנשים העלו.

<יהודה שרף: לגבי קליטה, מעולם – לפחות כל זמן שאני בתפקיד, כלומר חמש שנים – אנחנו לא אומרים לעולה איפה להיות.

<יהודה שרף: אם הוא רוצה מרכז קליטה, ויכול להשיג מרכז קליטה, יכול – אבל מגורי קבע, האוכלוסייה היחידה שבה יש הגבלה, במירכאות, לעולים לרכוש דירת קבע זה האוכלוסייה האתיופית, על-מנת שלא יהיה עומס על רשות מסוימת.

קריאה: - -

<יהודה שרף: אתה מדבר על בני מנשה?

<יהודה שרף: אני לא מדבר עליהם.

אברהם נגוסה: הוא אומר שלעולים חדשים אין הגבלה- - -

<יהודה שרף: אני מדבר על זכאי עלייה, במסגרת חוק השבות.

<יהודה שרף: רק עליהם.

<יהודה שרף: וכשאני מתייחס להודי – אני מתייחס לזכאי עלייה, או במילה בוטה, במירכאות, ושוב, אני מתנצל – שהוא יהודי.

<יהודה שרף: או התגייר שם גיור מוכר – אהלן וסהלן, הוא שייך למשפחה.

<יהודה שרף: אנחנו לא אומרים לעולה איפה לגור.

<יהודה שרף: מעולם לא.

<יהודה שרף: לגבי מרכזי הקליטה – אני מנהל 24 מרכזי קליטה.

<יהודה שרף: יש לי מנהל רוסי אחד של האתיופים, שהוא מנהל מרכז הקליטה של האתיופים.

קריאה: זה לא מה ששמעתי.

<יהודה שרף: אין.

<יהודה שרף: אין לי מרכז קליטה שאין בו דובר אנגלית.

<יהודה שרף: בבאר-שבע, שדיברו – לא רק שהיא דוברת אנגלית – אמא שלה גם הודית, אז היא יכולה אחד הדיאלקטים לדבר, כך שלא צריכה להיות בעיה.

<יהודה שרף: לגבי הבחור, הוא שינה סטטוס בארץ.

<יהודה שרף: הוא היה תייר, באשרת סטודנט, וזה בסדר גמור.

<יהודה שרף: ברגע שאתה משנה סטטוס דרך משרד הפנים, אני לא יודע.

<יהודה שרף: לכן שאנשים לא ייפלו, כמוהו, יצאנו בדבר חדש, שרץ כמה חודשים – אנחנו לוקחים על עצמנו לעזור לכל תייר, בייחוד צעירים, שרוצה לשנות סטטוס – שיעשה את זה דרכנו.

<יהודה שרף: אז הוא לא צריך לעמוד בתור של משרד הפנים.

<יהודה שרף: אנחנו דואגים לו לכול.

<יהודה שרף: אומרים לו: אתה, אדוני, תגיע ביום זה וזה בשעה זו וזו ליעקב – הפקיד שיטפל בך, ומאותו רגע יש לו קשר עם האיש שלנו.

<יהודה שרף: לכן אמרתי – הוא יקבל מרכז קליטה.

<יהודה שרף: הוא פשוט נפל בין הכיסאות, וחבל.

<יהודה שרף: אני מצטער.

<יהודה שרף: אני יכול להציע לו או חיפה או תל-אביב – שיבחר.

<יהודה שרף: זה מה שיש לי לתת לצעירים.

<יהודה שרף: (אומר דברים בשפה האנגלית.

<יהודה שרף: להלן התרגום החופשי) אתה בן 25.

<יהודה שרף: אם אתה לא רוצה, אתה לא חייב ללכת לצבא.

<יהודה שרף: אם אתה רוצה ללכת לצבא – הוא יגיד בסדר, כי זה בינך לבין הצבא, אבל לך ליגל, תן לו את הכתובת שלך, מספר טלפון, ואנחנו ננסה.

<יהודה שרף: אני לא יכול להבטיח, אבל ננסה לעזור.

<יהודה שרף: יש לך שתי אפשרויות – לך ליגל.

<יהודה שרף: זה ייקח זמן.

<יהודה שרף: אני מדבר על שבועות – לא חודשים.

<יהודה שרף: פחות מארבע שבועות.

<יהודה שרף: בין שבוע לשלושה.

<יהודה שרף: אתה צריך להחליט – חיפה או תל-אביב.

<יהודה שרף: אתה תקבל את האולפן, שיתחיל בערך בספטמבר.

<יהודה שרף: הוא יבוא ליגל – יש לו או בחיפה או בתל-אביב מרכז קליטה.

<יהודה שרף: ושם יש אולפן.

<יהודה שרף: עניתי על הכול, אדוני היושב-ראש, או יש עוד משהו?

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

<יהודה שרף: אני מתנצל – צריך ללכת.

אברהם נגוסה: תודה.

<דובר: אני רוצה לומר דבר אחד.

<דובר: אני יודע שאתם מתאמצים, ובטוח שאתם עושים את המקסימום כדי לקבל עולים חדשים לארץ, אבל ההכוונה לעולים חדשים אינה נכונה.

<יהודה שרף: אני בבעיה בהודו.

<דובר: דבר נוסף, בעניין הקליטה של האנשים פה בארץ, כמו שהוא אמר, שהוא רשם את הבן שלו – הוא לא יודע לשקר.

<דובר: הוא רוצה את הבן שלו אצלו.

<דובר: הוא לא יודע לשקר.

אברהם נגוסה: זה לא שקר.

<דובר: פה היתה אי-הבנה.

<דוברת: לא.

<דוברת: הוא רוצה שתאחדו- - -

<דובר: כשרציתי לעלות לארצן – הייתי חוצפן.

<דובר: נשיא הסוכנות כתב לי מכתב בזמנו: אתה לא תעלה ארצה.

<דובר: ואני פה.

<דובר: אמרתי לו את זה לפני כן.

אברהם נגוסה: תודה רבה, יהודה.

אברהם נגוסה: עוד משרד ממשלה נשאר לנו – משרד העבודה והרווחה והשירותים החברתיים.

אברהם נגוסה: בבקשה, תתייחסי לשאלות שעלו שקשורות למשרד שלכם, גם בתחום הרווחה – למשל, למבוגרים, וגם לנוער.

אברהם נגוסה: דווקא הוא אמר שאין נוער במצוקה, כפי שהוא הגדיר קודם – עבריינות ודברים כאלה.

אברהם נגוסה: זה לא בקהילה הזאת, אבל אני רוצה בעניין תעסוקה ועבודה, שתתייחסי.

<חני זוהר: שמי חני זוהר, מנהלת היחידה לתוכניות לימודים.

<חני זוהר: אנחנו אחראיים על החינוך הטכנולוגי-מקצועי.

<חני זוהר: היחידה שלי לא עוסקת בטכנאים, הנדסאים.

<חני זוהר: אנחנו גם לא עוסקים באקדמאיים – זה משרד החינוך.

<חני זוהר: אנחנו עוסקים בחינוך טכנולוגי.

<חני זוהר: יש לנו כ-62, נדמה לי, בתי ספר לנוער מקצועי, ורוב העיסוק שלנו הוא חינוך מבוגרים.

<חני זוהר: יש גם הסבת אקדמאיים, כלומר המקצוע שלהם – לא מבוקש, לא מצליחים בו, רוצים הסבה, נמאס להם – יכולים ללמוד אצלנו בקורסים מקוצרים.

<חני זוהר: יש לנו שלל מקצועות.

<חני זוהר: אנחנו גם מאוד גמישים ובונים כל הזמן תוכניות חדשות.

<חני זוהר: הבנתי משיחות שהיו פה, שיש ביקוש, למשל, בדרום לסיעוד.

<חני זוהר: בכל המדינה יש את זה, אבל שעולים חדשים מהודו מעוניינים לעבוד בסיעוד, ואנחנו אחראים על סיעוד לקשישים, לנכים וכו'.

<חני זוהר: הבנו שיש אנשים שמעוניינים גם בעולים מהודו.

<חני זוהר: כיוון שהאנגלית כל כך טובה – אני הצגתי נושאים של ייבוא, ייצוא, יכולים לעבוד בכל מיני חברות.

<חני זוהר: יכולים לעבור קורסים בנושא זה.

אברהם נגוסה: בנושא זה הוא אמר שאנשים שלמדו כלכלה בהודו- - -

<חני זוהר: זה תואר.

<חני זוהר: זה לא אני.

<חני זוהר: זה לא אצלי אלא במשרד החינוך.

<חני זוהר: זה תארים אקדמאיים.

<חני זוהר: אם יש אנשים בעלי תארים אקדמאיים שמעוניינים בהסבה – זה אחד הדברים שיכול להצליח, שהם יעבדו במקומות כאלה ויהיו אנשי קשר עם ארצות אחרות בשפה האנגלית, בכל מה שקשור לעברית – זה יכול להיות בין-לאומי.

<חני זוהר: נראה לי מאוד מתאים לעולי הודו, שיש להם רמה גבוהה בשפה האנגלית.

<חני זוהר: זה יכול מאוד לעזור.

<חני זוהר: דיברו פה על חקלאות.

<חני זוהר: אמנם אנחנו לא ממש עוסקים בחקלאות, אבל יש לנו דברים קטנים – גננות נוי ועוד.

<חני זוהר: המקצועות שאני נותנת אצלי הם יותר רצפת הייצור, אבל יש עוד דברים.

<חני זוהר: אני לא יודעת עד כמה יש פה אנשים שקשורים למלאכות יד כמו מתכת, בניין - דברים שנדרשים מאוד בישראל.

<חני זוהר: אני לא מספיק מבינה במי הם העולים פה, אבל גם אלה מקצועות נדרשים שאנחנו נותנים להם הכשרות.

<חני זוהר: לנשים אנחנו נותנים הכשרות בנושאים – מאוד מבוקש פה בישראל קוסמטיקה, עיצוב שיער.

<חני זוהר: יכול להיות שזה גם דברים שיכולים להתאים – אני לא יודעת מה קורה פה.

<חני זוהר: היריעה מאוד רחבה – זה מחשבים, זה סייבר.

<חני זוהר: אנחנו עובדים המון-המון עם מטה הסייבר בכל מיני מקצועות חדשים שמתחילים להיכנס לשוק כמו חוקר סייבר, מיישם הגנת סייבר, כל מיני דברים שקשורים לאבטחת מידע.

<חני זוהר: הבנתי שעולי הודו מאוד טובים בתחום האלה, כך שניתן להציע קורסים גם בתחומים האלה.

<חני זוהר: יש לנו עכשיו הזכיינים שלנו, שנמצאים בכל הארץ.

<חני זוהר: אפשר לפנות לאנשים אצלנו במשרד, ולבקש מקומות ייעודיים אם שם זה נדרש.

<חני זוהר: אם יש מקומות שזקוקים, אפשר לפתוח שם קורסים, ולתת הכשרה מקצועית לאותם עולים שנמצאים באותו אזור, כלומר רק צריך לבקש, וההיענות מאוד-מאוד גבוהה אצלנו בתחומים האלה.

<חני זוהר: ושוב – רק תגידו, ואנחנו נותנים.

<חני זוהר: יש מקצוע חדש, למשל, שאנחנו מנסים מאוד לשווק – זה נקרא מטפל קהילתי.

<חני זוהר: הוא מסייע לקשיש להיקלט הן בקהילה, הן בתוך המוסדות, לעזור לו מבחינה רגשית, המון פעילויות תרבותיות.

<חני זוהר: יש שם גם נושא של סייעות, של החתלה ומקלחת, אבל זה מאוד נמוך שם בתוך אותו מקצוע.

<חני זוהר: לעזור לקשיש בכל העניין הרגשי, חברתי – פחות פיזי – גם זה יכול להיות מתאים.

<חני זוהר: אני זורקת, אבל זה מה ששמעתי פה בשיחות.

<חני זוהר: וכמובן, שוב – אם יש נושאים נוספים שקשורים אליי, אשמח לפתח.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: שאלה לגב' ציפי וינברג.

אברהם נגוסה: למה יש בעיה להכיר בתארים אקדמאיים בתחום הכלכלה, כמו שהוצג?

<ציפי וינברג: אין בעיה כזאת.

אברהם נגוסה: אני שאלתי קודם באילו תחומים יש להם בעיית הכרה, אז הוא אמר: כלכלה, למשל.

אברהם נגוסה: את לא מכירה, אין מדיניות כזאת?

<ציפי וינברג: ממש לא.

<ציפי וינברג: ברגע שתואר מוכר ממוסד אקדמי מוכר בהודו, לצורך העניין, זה עומד בקריטריונים.

<ציפי וינברג: למדו שלוש שנים מלאות – אין סיבה לא להכיר בו.

קריאה: הוא לא צריך לעשות מבחנים וכאלה?

<ציפי וינברג: ממש לא.

<ציפי וינברג: לכן אני אומרת שלדעתי, אנחנו מדברים בשני מישורים שונים.

<ציפי וינברג: אני לא חושבת שאתם מדברים עלינו.

<ציפי וינברג: אולי על השירות הציבורי.

אברהם נגוסה: אם יש דוגמה, תציגו להם או לנו.

אברהם נגוסה: תודה למשרדי הממשלה ולסוכנות היהודית.

אברהם נגוסה: לפני שאסכם את הדיון, אני רוצה לשמוע הערות, אבל אני לא פותח שוב את הדיון – הצגתם את זה.

אברהם נגוסה: רק אם יש שאלות.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<נסים מוזס: היה צריך להגיע היום בחור אחד, רובין ג'ראיי.

<נסים מוזס: הוא קיבל תעודת הנדסאי מכונות, בהודו, מוכר על-ידי ממשלת הודו, תואר ממוסד מוכר בממשלת הודו.

<נסים מוזס: הוא נשלח למשרד העבודה, וקיבל תשובה שלילית.

אברהם נגוסה: רגע.

אברהם נגוסה: פה יכול להיות, שזה מוסד שהוא לא ברמה אקדמאית.

אברהם נגוסה: יכול להיות שזה לא תואר, דיפלומה.

<נסים מוזס: לא, ממשלת הודו.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: יש לנו גם פה בישראל – למשל, לאורט, יש להם מכון, מוסד בתחום הטכנולוגיה.

אברהם נגוסה: זה מכשיר, אבל זה לא אקדמיה.

אברהם נגוסה: זה ברמת דיפלומה, וזה לא הולך למשרד החינוך.

אברהם נגוסה: אם זה היה תואר, היית הולך למשרד החינוך – עובדה שהלכת למשרד העבודה.

<נסים מוזס: הבנתי.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<בני בנימין: בבקשה, מכל מי שנמצאים כאן אנחנו רוצים את מספרי הטלפון, כדי שיהיה לנו קל להגיע אליהם.

אברהם נגוסה: בהחלט.

אברהם נגוסה: נעשה את זה בסיכום.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<ריקי שי: לאדם הפשוט – אפילו לנו, ואנחנו נבחרי ציבור – אין לנו המידע.

<ריקי שי: יש כאלה שצריכים את התארים, את משרד הכלכלה.

<ריקי שי: יש המון גורמים.

<ריקי שי: הבירוקרטיה הזאת כל כך מתסכלת אדם פשוט, ועל אחת כמה וכמה אם מישהו עולה, וזו לא המדינה שלו, והוא לא יודע.

<ריקי שי: אדם אומר לנו פה – היחידה שמכירים בה זו אוניברסיטת מומביי, למרות שבהודו מכירים עוד הרבה אוניברסיטאות אחרות.

<ריקי שי: האם יש רשימה מסודרת, מה כן מוכר ומה לא?

<ריקי שי: הנושא של הנגישות – ודיבר פה קודם הבחור ואמר: הכול בגוגל.

<ריקי שי: האנשים המבוגרים הם לא בגוגל.

<ריקי שי: וקשה מאוד להגיע למידע שאתה רוצה.

<ריקי שי: צריך שיהיה סנכרון בין הארגונים.

<ריקי שי: שאנחנו נבין, לפני שאנחנו נותנים את המידע לאנשים שלא יודעים, ואם אני אומרת, ואני מייצגת ציבור רחב, ואני עצמי מבינה – צריכים להגיש את זה למשרד הכלכלה?

<ריקי שי: למשרד החינוך?

<ריקי שי: לא יודעת.

<ריקי שי: האדם שלח את זה להערכת תארים, וזה בכלל לא שם; צריך להיות במקום אחר.

<ריקי שי: הדברים צריכים להיות פשוטים.

<ריקי שי: דברו בשפת העם.

<ריקי שי: הכי פשוט.

אברהם נגוסה: אתייחס לזה בסיכום, ושוב אני אומר – תביאו לנו דוגמאות של תארים שנדחו.

אברהם נגוסה: תביאו שוב.

<ריקי שי: זו אוכלוסייה משכילה שנופלת בין הכיסאות.

אברהם נגוסה: עדיף שתעבירו לציפי – אתם יכולים גם אלינו – ותחליפו מידע.

אברהם נגוסה: בני, בבקשה, בקיצור.

<בני פרץ: אני רק רוצה לתת רעיון – ואני חושב שזה קיים גם אצל העולים מרוסיה מעל גיל 50, עם מלא תארים – מהנדסים, כל אלה – משלבים אותם בחינוך ללמד מתמטיקה.

<בני פרץ: הרבה ברמת המתמטיקה והידע שלהם בו, זה עולה למעלה.

<בני פרץ: אולי הם בגיל הזה, בתארים שלהם, לשלב אותם בלימוד אנגלית.

<בני פרץ: אולי נשלב אותם במשרד החינוך.

<ציפי וינברג: יש במשרד החינוך מחלקה למורים עולים.

<בני פרץ: הם לא עולים אלא בעלי תארים.

<בני פרץ: אני מדבר על בעלי תארים.

<בני פרץ: קורה שמשלבים אותם.

אברהם נגוסה: הרעיון טוב, אבל גם כשרוצים ללמד, הם צריכים לעבור הכשרה, ואם הם עברו הכשרה, הם יכולים להיות מורים.

<בני פרץ: מידע שלי, אפילו דרך החמה של הבת שלי, שהוא מהנדס ידוע ועבד בהיי טק – התקבל באיזה מקום, והשתלב באחד מבתי הספר כמורה למתמטיקה.

אברהם נגוסה: אני בטוח.

<בני פרץ: לראות איך לשלב, לתת קורס.

<בני פרץ: אולי נחשוף את הסוד הזה של השפה האנגלית, שהיא ברמה גבוהה.

אברהם נגוסה: בהחלט.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אני חושב ששמענו את כל הצדדים.

אברהם נגוסה: שמענו את נציגי העולים, בעצמם, וגם עולים שהגיעו בזמן האחרון – פחות משנה הבחור.

אברהם נגוסה: אנחנו שמענו.

אברהם נגוסה: אני חושב שפה, בדיון הזה הבנו שזה לא עניין של פגיעה בזכויות בכוונה; פה יש חוסר-מודעות.

אברהם נגוסה: יש חוסר-תקשורת.

אברהם נגוסה: יש ממש בעיית תקשורת.

אברהם נגוסה: אני חושב שזו הבעיה שמראה לנו בכל התחומים.

אברהם נגוסה: לכן אנחנו צריכים לחזק את העניין הזה.

אברהם נגוסה: אני לא אומר להם ללכת לגוגל.

אברהם נגוסה: כמובן, הוא מתכוון שבגלל שהיום כולנו התקדמנו, ובעיקר דוברי האנגלית – קל להם להיכנס, אבל מדינת ישראל לא אמרה את זה; מדינת ישראל הקימה מערכת שלמה, לקבל את העולה ולטפל ולעזור לו להיקלט במדינת ישראל.

אברהם נגוסה: על זה אני מדבר.

אברהם נגוסה: המערכת הממשלתית – הטיפול הוא מערכתי.

אברהם נגוסה: יש משרד החינוך, יש משרד העבודה והרווחה, יש משרד הבריאות.

אברהם נגוסה: הכול מערכתי.

אברהם נגוסה: אז מדינת ישראל אמרה: אני רוצה להקים משרד מיוחד, שמקבל את העולים, מתכלל את נושא קליטת העלייה, מרכז את קליטת העלייה, וכך הוקם משרד הקליטה – משרד עלייה וקליטה.

אברהם נגוסה: כמובן, עובדים בשיתוף פעולה עם הסוכנות היהודית, שכפי ששמענו, היא מרכזת לפחות שהעולה, עד שהוא מגיע ארצה, וגם אחרי שהגיע.

אברהם נגוסה: לכן אני רוצה להתמקד במשרד הקליטה.

אברהם נגוסה: זה המשרד שמתכלל את כל משרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: אז אם אתה פונה למשרד החינוך, אם זה לא דרך משרד הקליטה או – אומרים שהם רוצים לבדוק את הזכאות שלך.

אברהם נגוסה: אז מי שמגדיר, למשל, בעניין הדיור, מי שמגדיר אם זכאי או לא, זה משרד הקליטה.

אברהם נגוסה: אז אם הוא, משרד השיכון, מקבל את האוקיי, שזכאי, אז משרד השיכון מטפל בזה.

אברהם נגוסה: לכן משרד הקליטה הוא הגוף המתכלל.

אברהם נגוסה: כל עולה חדש צריך להיות בקשר עם משרד הקליטה.

אברהם נגוסה: אם אין קשר עם משרד הקליטה, פה הבעיה שזיהיתי בדיון הזה – העולים נפלו בין הכיסאות, שאפילו לא קיבל סל קליטה.

אברהם נגוסה: ברגע שנוחת בשדה התעופה, כשמקבל תעודת זהות, תעודת עולה – משרד הקליטה צריך לכוון את העולים האלה למשרד השיכון, למשרד החינוך, למשרד הבריאות, לפי הזכאות שלהם, יחד עם הסוכנות היהודית.

אברהם נגוסה: אני חושב שזה לא תקין, ואני לא מאשים את העולים שלא ידעו ולא הבינו.

אברהם נגוסה: מה שאני לא הבינו, קרובי המשפחה הוותיקים שלהם, איך הם לא – למשל, הילדים שלו, שהוא גר עם הילדים שם, הם לא יודעים שעולה חדש, יש לו זכות לקבל סל קליטה?

אברהם נגוסה: למה לא באו למשרד הקליטה?

אברהם נגוסה: הם חיו בארץ.

אברהם נגוסה: לכן אני אומר – יש פה אי-הבנה בסיסית, שאנחנו צריכים לחזק את זה, בלי לחפש אשמים.

אברהם נגוסה: יש פה – ואני לא מצאתי שמשהו נעשה בכוונה.

אברהם נגוסה: יש פה בעיה של תקשורת בין משרדי הממשלה לבין העולים האלה.

אברהם נגוסה: לכן אני אומר שמשרדי הממשלה, משרד הקליטה, הם אומרים שיש חומרי המידע באנגלית, אז איך לא הגיע אליכם?

אברהם נגוסה: ויש הרשויות המקומיות, יש רשות הקליטה, יש מחלקת חינוך, רווחה ברשויות המקומיות.

אברהם נגוסה: האנשים האלה באים ונקלטים אצל המשפחה בקליטה ישירה.

אברהם נגוסה: יש מערכת קליטה ישירה, ולכן אני מבקש גם מהפעילים, מהארגונים יוצאי הודו להיות מודעים לזה ולפעול לשילובם וקליטתם של העולים החדשים מול משרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: משרדי הממשלה צריכים להיות רגישים, שלא צריך לשים לב רק למי שעושה הפגנות.

אברהם נגוסה: אז אנשים שבאים תמימים – לא צריך לשכוח אותם.

אברהם נגוסה: אני מברך על הדיון הזה.

אברהם נגוסה: נעשה מעקב, עוד דיון, ואני מבקש ממשרדי הממשלה לבדוק את המקרים האלה – מה קרה, איך קרה דבר כזה, וגם מה התיקון שנעשה בכל התחומים.

אברהם נגוסה: תודה רבה לכל המשתתפים, הישיבה נעולה.