ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 841, 2017-11-01 10:30

משה גפני: אני מתכבד לפתוח ישיבת ועדת הכספים, הצעה לסדר היום בנושא: "חשש מסגירת מפעל מיחזור בקבוקי הפלסטיק היחיד בארץ ופיטורי עשרות עובדים בנגב כתוצאה מכך".

משה גפני: כבר קיימנו על זה כמה דיונים.

משה גפני: מי מהממשלה נמצא פה?

משה גפני: הקרן לשמירת הניקיון, אפשר להעביר כסף ל"אביב מיחזור"?

<נועה שפיצר: אני לא מוסמכת להעביר כסף.

<נועה שפיצר: אני לא חלק מהנהלת הקרן.

משה גפני: מי נמצא פה מהאוצר?

<נועה שפיצר: אני לא ראיתי אותו.

משה גפני: מי נמצא מהאוצר?

יעל כהן-פארן: הם מזלזלים לגמרי בוועדה.

משה גפני: רגע, שיזלזלו.

משה גפני: אין בעיה.

<שגית אפיק: הגנת הסביבה הבטיחו שהם יעשו נוהל.

<שגית אפיק: מה עם זה?

משה גפני: רגע, אבל קודם כל אין פה נציג ממשרד האוצר.

מיקי לוי: הם לא סופרים אותנו.

יעל כהן-פארן: וגם לא מהקרן לשמירת הניקיון.

יעל כהן-פארן: נציגת המשרד היא לא נציגת הקרן לשמירת הניקיון.

<נועה שפיצר: אני נציגת המשרד.

<נועה שפיצר: לא צריך להיות פה נציג של הקרן לשמירת הניקיון.

יעל כהן-פארן: אוקיי, אז את יכולה לייצג את הקרן?

<נועה שפיצר: אני יכולה לייצג את המשרד ולהגיד דברים על הקרן.

משה גפני: רגע, לפני שאת אומרת.

משה גפני: נראה אם אני מקיים את הדיון הזה בכלל.

משה גפני: אם נציג האוצר לא נמצא, אז אין טעם לקיים את הדיון.

משה גפני: מי היה אמור להגיע מהאוצר?

<נועה שפיצר: למיטב ידיעתי, אורי דביר.

<טמיר כהן: אורי דביר היה בפעם הקודמת.

משה גפני: אפשר לבדוק איפה הוא?

משה גפני: אני הבנתי שהתפרסם בעיתון שמהקרן לשמירת הניקיון נתתם כסף למיחזור צמיגים?

<נועה שפיצר: אנחנו עוד לא נתנו כסף למיחזור צמיגים.

<נועה שפיצר: יש איזשהו הליך בקשה לתמיכה בצמיגים.

<נועה שפיצר: כששוחחנו פה בחוץ, הבהרתי שהליך התמיכה שהוגש בזמנו לגבי תעשיית הפלסטיק, הוגש כסוג מסוים של תמיכה ולא אושר, ויכול להיות שאפשר לנסות בדרכים אחרות, הליך תמיכה אחר.

<נועה שפיצר: אבל אני רק מזכירה שבפעם הקודמת שהיינו פה הצלחנו לעשות משהו אחד ואנחנו עושים אותו, ואנחנו גם נעמוד בלוחות זמנים.

<נועה שפיצר: אתה ביקשת דברים מנציג האוצר, והוא צריך להיות פה.

משה גפני: מה רצית להגיד, מיקי?

מיקי לוי: אם אנחנו לא נעשה מעשה, ואני פונה אליכם, והוא עובד בהיקף של שלושה ימים בסך-הכול ורק כדי להחזיק את העובדים במחיר מינימום, הוא משלם 3,000 שקל כי הוא לא רוצה לשלוח את העובדים הביתה.

מיקי לוי: הפנייה אליהם נעשתה בעקבות זה שהיינו עם דאגתנו לעובדים, והיתה כאן התחייבות של בעל המפעל להביא עוד יותר עובדים.

מיקי לוי: היום הוא מעסיק אותם רק שלושה ימים כדי לא לשלוח אותם הביתה, ומשלם להם 3,000 שקל לחודש, מחזיק אותם מכספו, הוא מביא כסף מהבית.

מיקי לוי: נכון, זו חברה פרטית.

מיקי לוי: אבל יש כאן השתלטות של השוק הטורקי על כל חלקה טובה במדינת ישראל.

מיקי לוי: ואני כבר רואה בעיני רוחי איך אנחנו אוספים את כל בקבוקי הפלסטיק ומעבירים אותם אחר כבוד לטורקיה, והם מחזירים לנו אותם, אחרי שהם חיסלו אותו וחיסלו את כל המיחזור, במחיר גבוה יותר.

מיקי לוי: זה נעשה בנחושת עכשיו, שהם מוכרים לנו נחושת במחיר נמוך ממה שאנחנו מסוגלים לייצר.

מיקי לוי: ברגע שהמפעל בשדרות ייסגר, אז הם יעלו את המחיר כי הממשלה מסבסדת שם את כבלי הנחושת.

מיקי לוי: אנחנו צריכים להבין, בתפיסת העולם שלנו ברמה הממלכתית, ואתם פקידים שצריכים להוביל את התפיסה הזו, אתם פקידים בכירים.

מיקי לוי: יש השתלטות עוינת של השוק הטורקי על כל דבר במדינת ישראל, כאשר הממשלה הטורקית היא המסבסדת.

מיקי לוי: ולא רחוק היום – גם מים מסובסדים משם, וכל דבר מסובסד משם - - -

<קריאה: גם שוק הזכוכית.

מיקי לוי: ושוק הזכוכית שאנחנו מטפלים בו כאן, שהם מנסים לסגור את מפעל "פניציה" כי הם הורידו את המחיר של הזכוכית לתחתית רק כדי לגרום לכך – או שהם יקנו את "פניציה", כמו שבמחקרים - - -

איתן ברושי: איזה "פניציה", בירוחם?

משה גפני: לא ירוחם.

משה גפני: ציפורית.

מיקי לוי: צריך לעשות מעשה אפילו אם אנחנו לוקחים איזשהו סיכון.

מיקי לוי: אם הוא יגיד, אין לי עתיד, אז בסדר, אז לסגור.

מיקי לוי: אבל הוא אומר, יש כאן התחייבות לשנה וחצי, שנתיים, יש לו הזמנות.

מיקי לוי: בואו נעשה מעשה.

מיקי לוי: הנה, עכשיו, הקרן לעסקים במשרד הכלכלה, בלי קיום דיון, בהתערבות של היושב-ראש, קיבלו הלוואה - - - אותה חרושת גומי שעושה גם את המסכות לצאת מהמשבר שהיא נמצאת בו כי האמריקאים הפסיקו לקנות מוצרים מסוימים.

מיקי לוי: אי אפשר לחסל את התעשייה, אי אפשר.

מיקי לוי: אנחנו נמצא את עצמנו במשבר לאומי.

מיקי לוי: זהו, אין לי מה להגיד, חוץ מכאב הלב.

<נועה שפיצר: אתם רוצים שאני אגיב?

<נועה שפיצר: אתם רוצים שנחכה לאוצר?

<נועה שפיצר: אני חייבת לומר, אנחנו בתור נציגי המשרד להגנת הסביבה, אנחנו לא מייצגים פה את שאר משרדי הממשלה הנוגעים לסחר בין-לאומי, משרד הכלכלה ומשרד האוצר, ואני לא יכולה לייצג את העמדות שלהם.

<נועה שפיצר: אני חושבת שהמשרד להגנת הסביבה פועל במרחב הסמכויות שניתנו לו.

<נועה שפיצר: אנחנו רואים לעתים עיוותים שקיימים.

<נועה שפיצר: לא תמיד אנחנו יכולים להתמודד איתם.

<נועה שפיצר: יש פה הסכמי סחר שאנחנו לא מודעים אליהם.

<נועה שפיצר: יש פה את היד של משרד האוצר, שיש לו מדיניות משל עצמו ויש את משרד הכלכלה שיש לו מדיניות משל עצמו.

<נועה שפיצר: אני לא יכולה לייצג אותם פה.

מיקי לוי: אם הקרן לשמירת הניקיון לא תיתן כסף, אז הבקבוקים ייזרקו ברחבי הרחובות.

<נועה שפיצר: אבל הקרן לשמירת הניקיון היא אישיות שיש לה הנהלה ויושבים שם חברים ויש שם נציג ציבור, ויש שם נציג אוצר, והיא לא עושה מה שהיא רוצה.

<נועה שפיצר: זה לא one man show.

משה גפני: לא, לא להגיד לנו את זה בגלל שאנחנו יודעים את זה.

משה גפני: זה נכון, זה אישיות בפני עצמה, וההחלטה מתקבלת במשרד האוצר.

משה גפני: ;

<נועה שפיצר: אני חייבת לציין לגבי טורקיה – אני לא יכולה להביע את דעתי - - -

מיקי לוי: אני אומר, אני מביע את דעתי על ההשתלטות על השוק בישראל.

<נועה שפיצר: אבל יש נהלים מסוימים.

<נועה שפיצר: יש למשל, נוהל יצוא פסולות של משרד הכלכלה, הוא למשל תקף רק לגבי מדינות שלא חברות ב-OECD.

<נועה שפיצר: אני לא נכנסת לשם, זה לא המטריה שלי.

מיקי לוי: אין לי טענות אליך.

מיקי לוי: אני מבקש שתעבירי את המסרים.

מיקי לוי: את יודעת כמה מעקות בטיחות נעלמו מכאן כששלחו את כל הברזל הזה לטורקים כדי שימיסו אותו וישלחו אותו ל"צים", ואז קנינו אותו חזרה במחיר מופקע, במקום לעשות את זה באשדוד תחת פיקוח, רק באמת בלאי של ברזל.

מיקי לוי: היה משהו קטסטרופה, אנשי איבדו את חייהם בגלל שיום לפני הוציאו מעקה בטיחות.

משה גפני: מה יש לנו עם הטורקים?

משה גפני: יש לנו את המפעל "סנרג'י" בשדרות, יש את "פניציה" בציפורית, יש את "אביב מיחזור" עם הפלסטיק.

משה גפני: מה יש לנו עוד?

מיקי לוי: ויש את מיחזור המתכת.

מיקי לוי: יש מיחזור מתכת בפתח, ששולחים מתכת ממוחזרת לטורקיה במקום לתת אותו באשדוד כשיש לנו שם מפעל.

משה גפני: זה משהו חדש, מה שאתה אומר עכשיו.

מיקי לוי: חדש, כן.

מיקי לוי: אני עובד , אני אוסף חומר.

משה גפני: איזה מפעל?

מיקי לוי: יש מפעל באשדוד שממחזר מתכת.

מיקי לוי: מכיוון שאנחנו צורכים הרבה חומרי בניין, הוא ממחזר את המתכת ומסוגל את כל המתכות שנשלחות לטורקיה למיחזור, לעשות באשדוד.

מיקי לוי: אבל אנחנו עושים באשדוד רק 40% בגלל איזשהו הסכם.

מיקי לוי: אני בתחילת דרכי, אני התרגזתי לפני שבוע יותר מדי, אני אביא לך את החומרים מוכנים.

משה גפני: אני מתלבט מה לעשות עם זה.

משה גפני: אני חושב שלא להכניס את דביר הזה לוועדה.

משה גפני: להודיע למשרד האוצר שהוא לא יבוא לכאן יותר.

משה גפני: אלה נהלים פנימיים.

משה גפני: לא משהו דרמטי.

משה גפני: צריך להודיע לו שלא יבוא יותר לוועדה.

<טמיר כהן: בוא נשמע מה הסיבות, ואם יש סיבות - - -

משה גפני: אם יש סיבה, אני רוצה לדעת את הסיבה.

משה גפני: אם אין סיבה, זה לא תוכנית כבקשתך.

משה גפני: אנחנו עושים דיון, היה לי מה לעשות היום אם לא הייתי עושה את הדיון הזה, ובעיקר משרד האוצר.

משה גפני: המשרד להגנת הסביבה הוא משרד חלש.

משה גפני: הוא לא משרד שיכול להגיד משהו בקרן לשמירת הניקיון.

משה גפני: האוצר מטיל וטו, נגמר הסיפור.

משה גפני: זה הכול.

משה גפני: מה הדיבורים האלה בכלל?

מיקי לוי: אני מזכיר לך שהממשלה רצתה להכניס את ידה לקרן לשמירת הניקיון לדברים לא ראויים, והוועדה הזו התנגדה.

משה גפני: דיברתי עם השר להגנת הסביבה, הוא אמר לי, שר האוצר – לא משנה, מה זה משנה?

משה גפני: את הבעיות אני מכיר.

משה גפני: אני חושב במהלך כל הדיבורים היום שאנחנו הולכים פה לבעיה לאומית קשה.

משה גפני: אנחנו פוגעים בעובדים בארץ, אנחנו מעבירים את זה לטורקיה, וטורקיה הופכת להיות בכל הנושאים האלה נושא.

יעל כהן-פארן: אני רואה פה ממש איך המדינה עושה איפה ואיפה.

יעל כהן-פארן: תראה איך היא יוצאת לטובת חיפה כימיקלים כשזה נוגע למפעל יותר גדול, נכון, אבל בואו נשים את על השולחן, גם פה יש עשרות עובדים.

יעל כהן-פארן: עשרות עובדים, אבל כנראה שהבעלים הוא לא טייקון חבר של ראש הממשלה, שהוא פועל כדי לעזור לו ובכל האמצעים, והולכים להעביר עכשיו אולי חוק שיפקיע מרשויות מקומיות את הסמכויות ברישוי עסקים רק בשביל חיפה כימיקלים.

משה גפני: לא, לא.

יעל כהן-פארן: כן, זה הכיוון.

משה גפני: לא בשביל חיפה כימיקלים.

משה גפני: זה בשביל יונה להב.

יעל כהן-פארן: בשביל לעקוף רשויות שמנסות להגן על האזרחים שלהם.

יעל כהן-פארן: אבל פה אנחנו רואים מצב אחר, שהמדינה פשוט לא עושה כלום בשביל תעשייה שהיא לא מזהמת, שהיא טובה לסביבה, שהיא ממחזרת, שאנחנו צריכים לעודד כזאת תעשייה במדינת ישראל במקום תעשייה מזהמת.

יעל כהן-פארן: אבל כשהיא נתקלת בקשיים, לא עושים בשבילם כלום.

יעל כהן-פארן: למה נועדה הקרן לשמירת הניקיון אם לא בשביל לייצר את פתרונות הקצה לכל המיחזור שאנחנו מנסים לייצר בישראל?

יעל כהן-פארן: אז כבר יש פתרון קצה, רק תעזרו לו לא ליפול.

יעל כהן-פארן: אני בשוק ממה שקורה כאן.

יעל כהן-פארן: לקרן לשמירת הניקיון יש ייעוד.

יעל כהן-פארן: זה בדיוק לעזור למפעל הזה, זה חלק מהייעודים שלה.

יעל כהן-פארן: אני לא מבינה איפה האוצר.

יעל כהן-פארן: טוב, אתה בעצמך רואה איך הם לא מגיעים לכאן, אבל זה משהו יותר רחב.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שזה משהו של החלטה של הממשלה, שהיא רוצה תעשייה לא מזהמת, תעשייה חיובית, תעשייה שפותרת בעיות סביבתיות מעבר לעובדים.

יעל כהן-פארן: כמובן, יש פה את הסוגיה של העובדים.

משה גפני: היה מדובר על חוזר שאתם תוציאו, שיכול לפתור את הבעיה.

משה גפני: אתה אמרת שהחוזר שלהם פותר את הבעיה.

משה גפני: איך זה פותר את הבעיה?

<ירון מזרחי: חוק אריזות אומר ש-80% מהפסולות של חוק האריזות חייבות להיות ממוחזרות בתחומי מדינת ישראל.

<ירון מזרחי: המשרד להגנת הסביבה מאוד הרחיב את היריעה מבחינת ראייה מה זה מיחזור, והם מסתכלים בעצם על מי שאוסף בתור ממחזר.

<ירון מזרחי: זה בעצם לא נתן פתרון לפסולת, אלא הוא רק מיין אותה ואסף אותה, וזה מבחינתם מיחזור, ואז החומר באמת יוצא לטורקיה אחרי שאנחנו – אזרחי מדינת ישראל – השקענו את כל הכסף, כל הכסף של האיסוף, ההפרדה, המיון.

<ירון מזרחי: זה יוצא יותר כסף נכון להיום משווי חומר הגלם בימים אלה, ובעצם הכסף הזה מומן על-ידינו בטיפול באשפה, ומדובר להערכתי על 10 מיליון שקלים בשנה שזורמים לשם דרך מתקני התפעול, בתמיכות של המדינה או רשויות מכל הכיוונים, ובעצם הכסף הזה לא מנוצל למיחזור בארץ אלא יוצא לטורקיה.

מיקי לוי: אתה אומר שמחיר הגלם היום, הממשלה הטורקית שמסבסדת אותו, הוא נמוך יותר מהחומר של האיסוף בגלל הסבסוד.

<ירון מזרחי: נכון להיום, בטורקיה, המיחזור נמצא בסדר גודל של כ-1% מהאשפה שלהם, מכיוון שטורקיה היא פי כעשרה בגודל באוכלוסיה, זאת אומרת, שאנחנו מייצרים כמות אשפה ממוינת כמו טורקיה.

<ירון מזרחי: הטורקים הם לא טיפשים, זה ייאמר לזכותם.

<ירון מזרחי: למה להם להשקיע 10 מיליון שקלים כשהם מקבלים את זה כשאזרחי מדינת ישראל משלמים את זה?

<ירון מזרחי: למה להם להוציא אגורה?

<ירון מזרחי: ושוב, רק הבקבוקים זה 10 מיליון שקלים ואנחנו מדברים על עוד דברים.

<ירון מזרחי: למה להם להוציא אגורה?

<ירון מזרחי: למה שהם יעשו את זה כל עוד אנחנו ממשיכים להעביר את האשפה אליהם ולסבסד אותם?

<ירון מזרחי: אם החוק ייאכף כמו שצריך, והמיחזור יתבצע בארץ מיחזור כלשונו, זה אומר, לקחת את האשפה ולהפוך אותה פה לחומר גלם שהוא שווה ערך, מקביל, לחומר גלם בתולי, זאת אומרת, יצרן פלסטיק כלשהו, או לייצר מוצר ממנו.

<ירון מזרחי: זאת אומרת, מצמיגים לעשות כבישים, או מזכוכית עושים כבישים, זה מוצר סופי.

<ירון מזרחי: אם זה הולך לדברים האלה, זה אמור לעמוד בהתאם לחוק האריזות.

<ירון מזרחי: כל השאר, כשההכרה של המשרד להגנת הסביבה בייצוא, בהנחה שזה ממוחזר בחו"ל, פה שורש הבעיה.

<נועה שפיצר: אנחנו הבטחנו לפרסם מדיניות שנותנת עדיפות לתעשיית המיחזור בארץ.

<נועה שפיצר: זה מה שאנחנו עושים.

<נועה שפיצר: יש לנו את הטיוטה של זה.

<נועה שפיצר: זה רק צריך לעבור אצלנו עוד כמה ליטושים בלשכה המשפטית, וכמובן להתפרסם.

<נועה שפיצר: ואני אמרתי בפעם הקודמת שברגע שזה יפורסם צריך לתת לשוק להיערך מבחינת מי שחושב שהוא יכול או רוצה להיערך למדינות אחרות.

משה גפני: כמה זמן?

יעל כהן-פארן: כמה זמן זה לוקח?

יעל כהן-פארן: ומה זה אמור להיות, חוק או תקנות?

<נועה שפיצר: לא, לא.

<נועה שפיצר: זו הצהרת מדיניות ובגלל זה אני רוצה לשרש את המינוח שהחוק לא נאכף כמו שצריך, אני חושבת שחוק האריזות נאכף כמו שצריך, רק שהמדיניות היתה מדיניות מסוג מסוים, והיום אנחנו מחדדים אותה.

<נועה שפיצר: המדיניות המחודדת הזאת תיתן עדיפות לתעשיית המיחזור הישראלית.

<נועה שפיצר: זה לא שהחוק לא נאכף, הוא נאכף בהתאם למדיניות מסוימת.

<ירון מזרחי: לא מזמן עדכנתם – זה לא יצא ברשומות מפורסם – שרק 0.5% מהפסולת הפלסטית יצאה לחו"ל.

<נועה שפיצר: בשנת 2015.

<ירון מזרחי: ב-2015.

<ירון מזרחי: ב-2016 בכלל אין מה לדבר.

<ירון מזרחי: גם 2015 עוד לא פורסם פיזית, אבל אתם נתתם את המידע הזה - - -

<נועה שפיצר: אין לנו ויכוח על זה.

<ירון מזרחי: אבל אם החומר יצא לחו"ל, הוא לא ממוחזר בארץ.

<ירון מזרחי: זה לא עומד בתקנות.

<ירון מזרחי: נקודה.

<נועה שפיצר: אין לנו ויכוח על זה.

משה גפני: אפשר לדעת כמה זמן התהליך הזה שאת אמרת, אישור החוזר ופרק הזמן שנותנים לשוק להיערך?

<נועה שפיצר: אישור של הטיוטה הזאת בערך שבועיים, ואחר-כך אנחנו מפרסמים אותה.

<נועה שפיצר: ברגע שזה מפורסם, לדעתי, 30 ימים אנשים יכולים להגיב.

משה גפני: אנחנו מדברים על חודשיים?

<נועה שפיצר: חודשיים מהיום?

משה גפני: כן.

<נועה שפיצר: אנחנו עומדים בלוחות הזמנים של פרסום תוך חודשיים מהישיבה הקודמת, וברגע שזה מפורסם אנשים יכולים להגיב, אבל ברגע שזה מפורסם יש 12 חודשים שהשוק מתכונן אליהם.

משה גפני: לא הבנתי.

משה גפני: החוזר התפרסם?

<נועה שפיצר: הוא יתפרסם בשבועיים הקרובים.

<נועה שפיצר: ברגע שהוא מתפרסם, יש חלון הזדמנויות של 30 יום, ככה זה עם כל החלטה או שינוי מדיניות שהרגולטור עושה, שבהם אנשים יכולים להגיב.

<נועה שפיצר: יכול להיות שיש לך שם טעות אקוטית שלא שמנו לב אליה.

<נועה שפיצר: המדיניות מתקבעת 12 חודשים מרגע שהיא התפרסמה.

משה גפני: זה לא פותר את הבעיה כי הם ייפלו עד אז.

יעל כהן-פארן: כן, צריך משהו יותר מידי.

<ירון מזרחי: חשוב לציין שזה בעצם נותן יתרון להיפך, למתחרה אחר, כי המתחרה האחר יכול להיות שהוא יושב מחוץ לדלת ושומע את הדיון הזה, ואומר, יש עוד שנה, הוא ישקיע את הכסף, בעוד שנה אנחנו בינתיים כבר נסגור, ואז יש לו יתרון תחרותי עליי במקום ליצור תחרות שאמורה להיות.

מיקי לוי: אחרי 30 יום לתגובות הציבור, הוא יכול להגיש את הבקשה?

<שגית אפיק: הבקשה לקרן לשמירת הניקיון לא קשורה - - -

<קריאה: - - - לאכוף טוב יותר את החוק הקיים.

<שגית אפיק: אבל למה צריך להמתין 12 חודשים עד שחוזר המנכ"ל יתחיל להפעיל מדיניות חדשה?

<שגית אפיק: זה המון זמן.

<נועה שפיצר: - - - של המשרד להגנת הסביבה דרך חוק האריזות, שם יש מגבלת ייצוא, את לא מוציאה החלטת ניהול כל-כך גורפת ויום אחר-כך כולם צריכים – יש איזושהי היערכות שאנשים צריכים לעשות אותה, להעביר פסולות ממפעל כזה או אחר, לבטל הסכמים, לכרות הסכמים חדשים.

משה גפני: נעשה סדר.

משה גפני: לך יש את טיוטת החוזר עם פרקי הזמן, ואמרת שזה פחות או יותר נורמלי.

משה גפני: נגמרו פרקי הזמן, לא היו הערות או שההערות נדחו, או שחלק מהן התקבלו ושינו.

משה גפני: נגמר הסיפור הזה, ועכשיו אנחנו מחכים לציבור במשך 12 חודשים.

משה גפני: נכון?

<קריאה: לא לציבור.

<קריאה: לאספנים - - -

משה גפני: למה אי אפשר – אלא אם כן זה פוגע במישהו אז את אומרת, אני צריכה לתת לו להיערך.

משה גפני: אבל אם זה פוגע רק בטורקים - - -

<נועה שפיצר: נכון שיושב פה מפעל "אביב מיחזור", אבל זה שוק שלם של תעשיית מיחזור.

<נועה שפיצר: אולי אין לה פה קול ואין לה פה נציג, אבל יכול להיות שיש מפעלים או תאגידי מיחזור שצריכים לשנות את ההתנהגות שלהם, את ההסכמים שלהם.

<נועה שפיצר: זה לא משהו שאתה סוגר הסכם, ויום אחר כך פותח הסכם חדש.

<קריאות: - - -

משה גפני: כרמית, בבקשה.

<כרמית ברדוגו: אני כרמית, מתאגיד מיחזור "אסופתא".

<כרמית ברדוגו: אני מבינה לחלוטין את מה שנועה אומרת כי אפילו אנחנו, שאחראים על 150 מיליון מיכלי משקה בשנה, אם אנחנו מייצאים דברים ויש לנו הסכם ייצוא, אז יש לנו הסכם ייצוא ואנחנו צריכים לעמוד בו.

<כרמית ברדוגו: אבל בלית ברירה אנחנו מייצאים את הפלסטיק, כי באמת אין היום לאן לשלוח.

<כרמית ברדוגו: למעט "אביב" אין לאן לשלוח.

מיקי לוי: כולם סגרו.

מיקי לוי: הוא היחיד שנמצא בשוק.

מיקי לוי: כולם סגרו, כולם התמוטטו.

<כרמית ברדוגו: אז אנחנו עובדים עם "אביב" כמובן, אבל אנחנו חושבים שיש פתרון שהוא מתבקש, והוא גם יכול לעזור למצב הזה, וגם ציינתי את זה בדיון הקודם.

<כרמית ברדוגו: יש את עניין הרחבת חוק הפיקדון שנדרשים אליו ממש בחודש הקרוב, בזמן הקרוב.

<כרמית ברדוגו: רק מיכלי המשקה הקטנים הם בחוק הפיקדון, ויש עליהם חובה לאסוף ולמחזר אותם באחוזים כאלה גבוהים.

<כרמית ברדוגו: אבל אנחנו מוכנים להתחייב למגבלת הייצוא ברגע שכמות הבקבוקים כל-כך תגדל.

<כרמית ברדוגו: בעצם היום יש חוק פיקדון על 800 מיליון בקבוקים קטנים.

<כרמית ברדוגו: איפה כל הגדולים של 1.5 ליטר שצריכים להיכנס, כי גם לא עומדים ביעדים, וזה נושא אחר שקשור ולא קשור.

<ניר קנטור: שמי ניר קנטור, אני מנהל את איגוד הכימיה בהתאחדות התעשיינים.

<ניר קנטור: רציתי להתייחס, וגם התייחסנו בעבר לחלק מהנקודות.

<ניר קנטור: אני מבין את מה שנועה אומרת לגבי זמן ההתארגנות, וככל הנראה יהיה צורך.

<ניר קנטור: קודם כל, נשמח לראות את העבודה, את מה שהכנתם, את המדיניות, כדי לראות שאכן היא נותנת מענה למה שצריך פה בשוק, אבל צריך להסתכל גם מלמעלה.

<ניר קנטור: יש פה בעיה אמיתית שהיא גם השוק הטורקי, אבל בכלל, יש פה בעיה לתעשיית המיחזור באשר היא.

<ניר קנטור: פלסטיק כרגע, מחר זה יהיה זכוכית, או כל תעשייה אחרת.

<ניר קנטור: הייצוא שנעשה יותר ויותר ברוטלי מישראל, של כל סוגי הפסולות הללו, בעצם מעקרת את היכולת של חברות כאלו להתקיים בישראל.

<ניר קנטור: אנחנו לא מדברים על עוד מפעל תעשייתי, אף על פי שגם הוא כמובן לנו חשוב.

<ניר קנטור: אנחנו מדברים על מפעלים בתחום המיחזור, קרי: פסולת.

<ניר קנטור: כאשר המפעלים האלה לא קיימים במדינת ישראל ובעתיד יהיה אמברגו, לא עלינו, חלילה, או כל מגבלה אחרת שתהיה והפסולת הזאת תישאר בישראל ולא ניתן יהיה לייצא, אז לא יהיה לנו את החברות הללו.

<ניר קנטור: ייקח שנתיים-שלוש רק כדי להקים אותן, ולכן צריך לעצור את העניין הזה.

משה גפני: דיברנו על זה.

משה גפני: לא צריך לחזור על זה.

משה גפני: זה ברור.

משה גפני: אבל אנחנו מדינת חלם.

<ניר קנטור: עוד הערה אחת, הקרן לשמירת הניקיון, כרגע נשלטת כפי שאמרתם על-ידי האוצר.

<ניר קנטור: יש שם כוח חזק - - -

משה גפני: אתה מחזק את מה שאני אומר, לדרוך לי על היבלות?

<ניר קנטור: לא, אני חושב שיהיה נכון לתקן ולפחות להביא את משרד הכלכלה, שיאזן אותה.

משה גפני: את אמרת שאם הם יגישו בקשה אחרת או בסגנון אחר, אז זה ישנה.

משה גפני: מה יקרה?

<נועה שפיצר: אני אמרתי שבקשת התמיכה שהוגשה היתה מסוג מסוים.

<נועה שפיצר: אני לא מכירה את התמיכות האחרות ולא מכירה את הסוגיות שדנים בהן בקרן לשמירת הניקיון.

<נועה שפיצר: אני לא שייכת אליה.

<נועה שפיצר: נציג האוצר לא פה, הוא היה צריך לתת פה את התשובות האלה – יכול להיות שאם זה ייראה באיזשהו פורמט אחר, והם היו צריכים להעלות רעיונות אחרים, זה מה שביקשתם מהם בוועדה הקודמת, אז יכול להיות שהם יהיו מרוצים, ובקרן לשמירת הניקיון האצבע שלו תורם ותצביע בעד.

<נועה שפיצר: אני באמת לא יודעת.

<נועה שפיצר: מה שאנחנו אומרים פה לגבי חידוד המדיניות והשינוי ממה שהיה עד עכשיו, הוא לגבי כל החומרים, לא רק הפלסטיק.

<נועה שפיצר: זה גם למיחזור מתכת, וגם למיחזור זכוכית, מה שנמצא תחת החוקים שלנו כמובן.

יעל כהן-פארן: מפעלים למיחזור זכוכיות כבר נסגרו בגלל הייצוא.

יעל כהן-פארן: אנחנו כבר יודעים את זה.

<ירון מזרחי: הלוואי שרשות המסים היתה נותנת 12 חודשי התארגנות - - - חקיקה במיסוי.

<ירון מזרחי: הלוואי.

יעל כהן-פארן: אתה הזכרת קודם את החברה הקודמת "מגם", שפניתם למשרד הכלכלה ולקרן מפעלים במצוקה

משה גפני: לאלי כהן ולשי רינסקי.

יעל כהן-פארן: אז אולי עד שהדבר הזה ייצא לפועל הם יתמכו ב"אביב מיחזור".

יעל כהן-פארן: בואו נמצא להם פתרון.

משה גפני: אני אוהב את התמימות שלך.

מיקי לוי: זה יותר קשה שם.

מיקי לוי: מאוד.

משה גפני: יעל, אני הולך למהלך יותר קשה.

משה גפני: כל השנים אני עוסק בעניין הזה.

משה גפני: שם זה מהלך אחר, זה דומה לשתולה.

משה גפני: גם כן, מפעל ביטחוני על הגבול, ויש שם משקיע שמביא שקל תמורת שקל, או אולי ממש שקל תמורת שקל.

משה גפני: אני משבח את אלי כהן וגם את שי רינסקי, שהם עושים את מלאכתם נאמנה.

משה גפני: זה לא משרד האוצר, זה משרד אחר, הוא מדבר אחרת.

יעל כהן-פארן: הוא גם מפוקס על תעשייה.

משה גפני: לא תמיד הזה היה ככה.

משה גפני: בקדנציה הקודמת משרד הכלכלה לא היה משוש חיי.

משה גפני: אבל היום אפשר לדבר, אפשר להגיע לפתרונות, אפשר להגיע לפתרונות, וזה גם לא קל.

משה גפני: על "שתולה" קיימנו פה דיונים, על "מגם" לא קיימנו דיונים.

משה גפני: "מגם", הוא שלח לי מכתב שהוא רוצה דיון על העניין הזה, ואז נכנסנו לעניין והבעיה נפתרה.

משה גפני: פה זה סיפור אחר.

משה גפני: אני אגיד לך גם למה זה סיפור אחר.

משה גפני: משרד האוצר לא יוציא שקל מהקרן לשמירת הניקיון.

משה גפני: הקרן לשמירת הניקיון זה מקור להכנסה.

משה גפני: הוא לא ייתן שהם יקבלו כסף מכיוון שאז הוא יצטרך לתת כסף לעוד כמה מקומות.

משה גפני: ואז נגיע לסיפור של מתקן ההתפלה באשדוד.

משה גפני: הם מרובעים, הם עושים את מה שהם רוצים, בעוד כמה שנים יגידו, תראו, התמוטטו כל המפעלים האלה, אנחנו עכשיו תלויים בטורקים ויש אמברגו, ומי קיבל את ההחלטה?

משה גפני: הם ישבו פה ויסתכלו עלייך בעיניים מאופסות כאלה, מעוגלות והם לא יודעים שום דבר.

משה גפני: זאת ההחלטה, זאת החלטה של פקידי האוצר שהוא לא יקבל כסף, שהקרן לשמירת הניקיון תישאר בשלמותה, בתמימותה, לא ייצא משם גרוש.

משה גפני: אנחנו הכנו הצעת חוק של הוועדה, אני שאלתי אותך כמה זמן עד שזה יונח, אני אבקש שחרור מחובת הנחה.

משה גפני: עם משרד האוצר אני צריך ללכת פה בכל חומרת הדין.

משה גפני: אם יש לו סיבה לבחור, אז יש לו סיבה, אז מה אפשר לעשות?

משה גפני: מאונס רחמנא פטריה, כתוב גמרא.

משה גפני: אבל אם אין לו סיבה, אני מבקש שהוא לא יבוא לוועדה, שמשרד האוצר ישלח אנשים אחרים.

משה גפני: אנחנו לא נשאיר את המצב הזה ככה.

משה גפני: אני מחכה גם לגבי המפעל באשדוד.

משה גפני: אני אקיים ישיבה.

משה גפני: אני אבקש לתאם עם מנכ"ל משרד האוצר ומנכ"ל משרד הכלכלה על המדיניות הזאת, של לתת לטורקים להשתלט על התעשייה בכמה תחומים, שהולכים בעיניים פקוחות, וזה לתת להם את השליטה על השוק.

משה גפני: והשוק הזה אומר שברגע שתהיה לנו בעיה עם הטורקים ולא נוכל לעשות שום דבר, הכול יישאר פה.

משה גפני: אני לא מדבר על העובדים, שלעובדים הטורקים תהיה עבודה, כסף הם ירוויחו שם מהאזרחים הישראלים שמשלמים מסים כאן, ובסופו של דבר לעובדים הישראליים לא יהיה איפה לעבוד.

משה גפני: אני מדבר על תחומי פעולה מוגדרים, כמו הנושא של המיחזור שבו אנחנו עוסקים.

מיקי לוי: "פניציה" וכבלי נחושת.

משה גפני: אתה אמרת על אשדוד משהו, עם המתכות, ואת זה אני לא מכיר.

משה גפני: אנחנו מדברים על "סנרג'י", על "פניציה" ועל "אביב מיחזור".

משה גפני: אנחנו מדברים על אלה שאנחנו כבר יודעים שיש בעיה, המדינה עומדת מהצד, כלומר, משרד האוצר, ונותנים לעניין הזה ליפול, ויש להם עסק עם הטורקים וזהו.

משה גפני: על זה אני רוצה לקיים דיון, אני מחכה רק למפעל הרביעי.

משה גפני: יהיו לנו ארבעה מפעלים.

משה גפני: אנחנו נתאם זמן עם מנכ"ל משרד האוצר, מנכ"ל משרד הכלכלה, וכל אלה שעוסקים בנושא התעסוקה, ונקיים דיון, שיבואו וייתנו פה תשובות.

משה גפני: אני אמרתי לשר אלקין, אני בידידות איתו: אתם צריכים להיות משרד יותר חזק.

משה גפני: המשרד הזה הוקם, בהתחלה הוא באמת היה חלש, הגיע הזמן, אתם צריכים להיות יותר חזקים, אתם לא יכולים לעמוד מהצד ולהגיד, משרד האוצר לא מרים יד.

משה גפני: מה זה, לא מרים יד?

משה גפני: אתם אחראים על הגנת הסביבה במדינה.

משה גפני: משמעות העניין, מבחינת האוצר זה מצוין, לא מוציאים שקל.

משה גפני: אבל מבחינת

משה גפני: כם, המדינה תתלכלך.

משה גפני: הרי בסוף, אם תהיה לנו בעיה עם הטורקים, הכול יישאר כאן ברחובות.

משה גפני: אתם לא יכולים לעמוד מהצד ולהגיד: האוצר.

משה גפני: מה, האוצר?

משה גפני: מה, זה הלכה למשה מסיני, האוצר?

משה גפני: צריך לפרק את הנושא הזה.

משה גפני: יש להם פה שליטה וחלטת על כל שנעשה במדינה, פקידים בני 22.

<ירון מזרחי: החשש שלך הוא חשש רציני ואמיתי.

<ירון מזרחי: נכון להיום, בערך 35% מהפסולות של מדינת ישראל באופן כללי נוסעות לטורקיה, ו-25% נוסעות לסין.

<ירון מזרחי: בפברואר 2018 סין סוגרת שערים, והצהירו על זה, זה כלל עולמי.

יעל כהן-פארן: היא לא תקבל ייבוא?

<ירון מזרחי: סין לא תקבל ייבוא של פסולת.

משה גפני: רבותי, תודה רבה לכם.

משה גפני: אנחנו נמשיך את העניין הזה.

משה גפני: אני באמת מבקש מהמשרד להגנת הסביבה, אל תשאירו אותנו לבד במערכה הזאת, אתם המשרד המופקד על הדבר הזה.

משה גפני: משרד האוצר הוא לא כל יכול.

משה גפני: תודה רבה.