ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 133, 2017-07-24 13:30

אורי מקלב: צהריים טובים, חודש טוב, היום א' באב תשע"ז, ה-24 ביולי 2017.

אורי מקלב: אנחנו פותחים ישיבה של ועדת המדע והטכנולוגיה.

אורי מקלב: על סדר יומנו, עידוד הגעה ירוקה לעבודה באמצעות המרת שיטת השכר.

אורי מקלב: אולי זר שיקרא את הכותרת לא יבין, אבל כשנחשפנו להצעה, אז אנחנו יודעים רק לשבח אותה ולהלל אותה ולפאר אותה מהרבה בחינות.

אורי מקלב: אני לא חושב שיש ויכוח על כך שתחבורה פרטית גורמת היום לעומסים בכבישים, שהם עומסים לא קלים, שעומסים האלה, יש להם השלכות גם על פריון העבודה וגם על השלכות כלכליות קשות ויקרות מאוד.

אורי מקלב: העומסים בכבישים והלחץ בכבישים, אנחנו לא מדברים על הרבה דברים נוספים שהם לא רק ערך מוסף, כמו איכות הסביבה וכדומה.

אורי מקלב: כולם אומרים ואנחנו יודעים שתחבורה ציבורית היא מענה לכול התחלואות ולכול הבעייתיות וההשלכות שיש בריבוי רכבים פרטיים בכבישים.

אורי מקלב: היא גם בטוחה יותר.

אורי מקלב: אנחנו עושים הרבה מאמצים ומשקיעים הרבה מאמצים כדי לחזק את התחבורה הציבורית.

אורי מקלב: מעבר למה שאנחנו עושים ורוצים לקדם אותו, ואנחנו דנים בו ומשקיעים הרבה בקידום התחבורה הציבורית, אנחנו יודעים שאנחנו רוצים גם לעזור לה בדרך של לתעל את האנשים לנסוע בתחבורה ציבורית.

אורי מקלב: עושים את זה בצורת הסברה ובעוד דברים נוספים.

אורי מקלב: דבר שמאוד יכול להשפיע, שגורם לכך שאנשים רוכשים רכב פרטי זה הנושא שהם מקבלים על זה תקציב אחזקת רכב.

אורי מקלב: כדי לקבל אחזקת רכב אתה צריך שבבעלותך יהיה רכב ושאתה בעל רישיון תקף.

אורי מקלב: אנחנו אמרנו בדיון הקודם, מפכ"ל המשטרה הטביע איזו מטבע לשון, "מניעה מצבית".

אורי מקלב: הוא אמר, לשוטרים היום יש ההנחיה - אל תבוא, תתפוס לי את זה שעושה דבר לא בסדר, אל תתפוס את זה שנוהג בלי רישיון, תמנע ממנו כבר להגיע.

אורי מקלב: אל תרוץ אחרי הגנבים, תמנע מהם לעשות את הפשע.

אורי מקלב: המניעה המצבית, שזה היום הדבר הבסיסי שהמפכ"ל החדש מנסה להחדיר ולהטמיע בתוך עבודת המשטרה, עד כדי כך שאני גם משתמש בעניין הזה ואני מדבר על מניעה מצבית.

אורי מקלב: אם רוצים מניעה מצבית ולתגבר את התחבורה הציבורית, אחד הדברים שיכולים מאוד לעזור זה בעצם לעשות חלופה.

אורי מקלב: אתם קוראים לזה הגעה ירוקה לעבודה, שאנשים לא יחויבו כדי לקבל את המרכיב הזה בשכר שנקרא אחזקת רכב, להגיע ברכב, אלא הוא יוכל לקבל את זה גם אם לא יהיה לו את הרכב ובתנאי כמובן שהוא יגיע לעבודה בתחבורה ציבורית.

אורי מקלב: אנחנו נרחיב את זה.

אורי מקלב: יש לזה עוד כמה השלכות, תיקונים שאפשר, אם נוצר בזה השלכות של צורך לפעמים, למי לאשר, אז אנחנו רוצים גם את זה בתוך הצעת החוק.

אורי מקלב: מיטל להבי, סגנית ראש עיריית תל אביב, את שאלת אותי כמה פעמים בעניין הזה.

אורי מקלב: היה דיון בוועדת כלכלה לפני כמה שנים.

אורי מקלב: אתם משקיעים בזה הרבה מאמצים כעיר תל אביב שבאמת היא סובלת הכי הרבה בעניין.

אורי מקלב: אתם עושים הרבה פעילות, גם הסברה, פגישות רבות.

אורי מקלב: אנחנו כאן בוועדה, כשאנחנו דנים הרבה בנושאים האלה חובה ממש לקדם את הנושא הזה.

אורי מקלב: אנחנו חושבים שיותר מדי זמן עבר לבחינה, לבדיקה.

אורי מקלב: מעכבים את זה.

אורי מקלב: העיכובים כרגע לא מועילים לנו.

אורי מקלב: אם יש עיכובים צריך להתגבר עליהם.

אורי מקלב: צריך למצוא את הדרך.

אורי מקלב: אנחנו נמצאים ב-2017.

אורי מקלב: החזון למה שעלול לקרות בתחבורה, מכובדי, חבר הכנסת טרכטנברג, הוא חזון של אנשים מומחים, שבעוד כמה שנים אם לא נעשה דברים דרמטיים, אז לא נוכל לזוז בכלל.

אורי מקלב: אנחנו יודעים לעשות את הדברים האלה.

אורי מקלב: כשאני הייתי בוועדת תכנון ובנייה בעיריית ירושלים ותכננו את הרכבת הקלה, אמרו שצריך לדוגמא 100,000 נוסעים ביום כדי שתהיה כלכלית.

אורי מקלב: באו לוועדות התכנון בעיריית ירושלים ואמרו, אנחנו מכירים את זה.

אורי מקלב: אנחנו עכשיו מתכננים במרכז העיר.

אורי מקלב: היה פיתוח של מרכז העיר, תכנון ותכנית תב"עות, תכנית של תב"ע של תכנית בניין עיר על בתים גבוהים, וצמצמו את המספר חניות.

אורי מקלב: שאלנו, למה?

אורי מקלב: בניין גבוה צריך גם.

אורי מקלב: אמרו, לא.

אורי מקלב: אם לא יהיו חניות אנשים ייסעו ברכבת.

אורי מקלב: יש לא מעט בניינים שאין שם חניות כדי שלאנשים לא תהיה חנייה.

אורי מקלב: אני זוכר שהתווכחתי איתם.

אורי מקלב: אמרתי להם, אתם בטוחים שזה נכון?

אורי מקלב: מאיפה אתם יודעים שזה נכון?

אורי מקלב: הם אמרו, באירופה ככה.

אורי מקלב: אמרתי להם, אתם מביאים לי את אירופה?

אורי מקלב: ישראלי יסתובב חצי שעה כדי שהוא יחנה עשרים מטר ליד המכולת שלו, ליד איפה שהוא צריך להיות.

אורי מקלב: הוא חצי שעה יסתובב, העיקר שהוא ימצא.

אורי מקלב: צריך גם את הפסיכולוגיה של האנשים, אבל זה דיון אחר.

אורי מקלב: ברור לכולם שאם יש דבר שההשלכה שלו לגבי השימוש בתחבורה הציבורית, החיסכון שלו בהרבה דברים נלווים, הקלה במשמעות לגבי העומסים בכבישים, המשמעות לגבי אוויר.

אורי מקלב: בסך הכול גם צריך לקחת בחשבון שחלק מהאנשים האלה שקונים רכבים, לא תמיד יש להם את היכולות.

אורי מקלב: שוק יד שנייה שהוא משהו שהוא חי עוד היום, זה בחלק של כאלה שצריכים את זה בשביל אחזקת הרכב ולכן הם קונים גם רכבים שמלכתחילה היינו רוצים שהם יהיו בשימוש, שיש שוק שדורש את זה.

אורי מקלב: מכול הסיבות האלה ועוד סיבות שנשמע היום בדיון, אנחנו מקיימים את הדיון הזה כדי להגיע לתכלית ולקדם.

אורי מקלב: מיטל להבי תציג לנו עם מצגת.

<מיטל להבי: אני קודם כול מודה לך שפתחת את הוועדה לדיון הזה.

<מיטל להבי: אני גם חושבת שהקשר בין מדע וטכנולוגיה לכול ההתעסקות בנושא הזה מאוד חשוב, כי רק הבוקר קראנו שאלון מאסק מתכנן כבר את המנהרה הכי ארוכה לקפסולה שלו וכול ענף הרכב עומד להשתנות וכדאי שכולנו נהיה ערוכים לזה.

<מיטל להבי: בכול אופן זה הדיון, תמריץ להגעה ירוקה.

<מיטל להבי: (הצגת מצגת) הנתונים ידועים.

<מיטל להבי: למעלה מרבע מיליון כלי רכב חדשים.

<מיטל להבי: לפני שבוע נאלץ משרד התחבורה להוסיף סדרה שמינית.

<מיטל להבי: הגידול ברכב פרטי, אמר גם חבר הכנסת מקלב, יוצר את הנזקים – 15 מיליארד בעומסי תנועה, 15 מיליארד באובדן שעות עבודה, 7.5 מיליארד בנזקי בריאות.

<מיטל להבי: זה הכול נזקים עקיפים בדיוק כמו שיש רווחים עקיפים שעליהם הצביע חבר הכנסת טרכטנברג בדוח טרכטנברג שלו, שכול הורדה של 1% של רכב פרטי מהכביש מביאה לנו לתועלת של 400 מיליון בשנה.

<מיטל להבי: עוד משהו שאני רוצה להגיד זה על נושא החנייה.

<מיטל להבי: שר האוצר בכבודו ובעצמו חוקק את תקני החנייה החדשים עכשיו, שהמשמעות שלהם, שבמקום שיהיה לנו מקום חנייה ל-40 מטר, יש לנו מקום חנייה ל-240 מטר.

<מיטל להבי: תחשבו על משרד של 1,000 מטר בתל אביב עם ארבעה מקומות חניה ועם עובדים שאמורים לקבל אחזקת רכב.

<מיטל להבי: זה לא יעבוד, רבותיי, עם תקן החנייה החדש שיש גם למגורים, ירד לאחד לבית אב ואנחנו באמת רוצים לייתר את הרכבים העודפים כדי לעמוד במשימות של השר שלכם.

<מיטל להבי: האבסורד זה שעובדים שהיו מוכנים לוותר על רכב פרטי, מחזיקים רכב ומשתמשים בו רק בגלל ההטבה.

<מיטל להבי: לי יש עובדת בקומה 11 שהייתה מוכנה לוותר על הרכב.

<מיטל להבי: היא באה ברגל, אבל הרכב חונה סתם, גוזל מקום חנייה ליד הבית וגם מקבל חנייה בעירייה, וזה אבסורד, משנות -60.

<מיטל להבי: זה נקרא "ישראבלוף" במערכון של הגששים ואנחנו היום במאה ה-21 וצריך להפסיק את הבלוף הזה.

<מיטל להבי: דעו לכם שמבין הזכאים רק אחוז אחד לא משתמש בזכאות שלו.

<מיטל להבי: 99% מהזכאים מנצלים את הזכאות שלהם, כלומר מחזיקים רכב.

<מיטל להבי: עכשיו השאלה שלנו זה איך שומרים על ההטבה ועל השכר של העובדים, אבל מצד שני לא הופכים אותם לגורם שמוסיף לזיהום, לתחלואה ולאובדן משאבים אדיר.

<מיטל להבי: הכוונה היא לא לפגוע בעובדים.

<מיטל להבי: הכוונה היא לעשות win win לכולם.

<מיטל להבי: אנחנו אומרים, אפשר להמיר את אחזקת הרכב בהגעה ירוקה.

<מיטל להבי: עובד שמשום מה מגיעה לו אחזקת רכב, אם בגלל תקן, אם ברצות הממונה, אני לא מתערבת בתהליכים הפנימיים של כל ארגון.

<מיטל להבי: אותו עובד, ברצות העובד, וולונטרית ניגש למעסיק שלו, לממונה עליו ואומר לו, אני רוצה לוותר על רכב, ואם הממונה מאשר לו, הוא יכול לעבור להגעה ירוקה, קרי לקבל הטבה באותו גובה של אחזקת רכב, שהיא הטבה לא פנסיונית, שלא אמורה להעמיס על החוב האקטוארי אבל אמורה להגדיל לו את הנטו בשכר, להוריד לו את יוקר המחיה ולהוסיף תועלת לציבור, אבל העובד יכול להיפרד מהרכב לטובת תמריץ הגעה ירוקה.

<מיטל להבי: עורך דין אשר חלד עשה לנו מתווה.

<מיטל להבי: המתווה משפטי.

<מיטל להבי: אני חייבת להזכיר אותו כי הוא עשה פה עבודה יוצאת מן הכלל.

<מיטל להבי: הוא גם מוכן ללוות אותנו בהסכמי העבודה ובחקיקה.

<מיטל להבי: הוא פשוט נמצא בחופשה.

<מיטל להבי: המועד נקבע.

<מיטל להבי: הוא לא נמצא פה, אבל אני אומרת, בשלב הראשון אנחנו מדברים על מתווה להסכם שכר קיבוצי וכנראה שנצטרך להגיע לחקיקה.

<מיטל להבי: מה שחשוב להבין זה שזה לא לוקח אגורה מהעובד ולא חוסך שקל למעסיק.

<מיטל להבי: העובד יקבל את אותה תמורה במקום אחזקת רכב, עידוד הגעה ירוקה.

<מיטל להבי: עיריית תל אביב לצורך העניין לא תחסוך בתקציב שלה כסף.

<מיטל להבי: אותו כסף ילך לעובד במקום כנגד אחזקת רכב בגין עידוד הגעה ירוקה לעבודה.

<מיטל להבי: כן מצאנו ש-1% מהזכאים לאחזקת רכב לא מקבלים היום ולכן החוק הזה הוא לא רק סביבתי, הוא גם חברתי.

<מיטל להבי: אנחנו חושבים שעובדים שזכאים ולא מקבלים היום בגלל שאין להם רכב או רישיון, צריכים לקבל אם מגיע להם, ברצות כמובן, ולא מכניסים זכאים שלא זכאים.

<מיטל להבי: הזכאים שזכאים יקבלו ואנחנו נחזיר את הדבר הזה כתוצאה מחיסכון בעלויות חנייה.

<מיטל להבי: היום עיריית תל אביב מוציאה מעל 8 מיליון שקל בשנה לעלויות חנייה ויש לי גם נתונים מעיריות אחרות.

<מיטל להבי: כולנו מוציאים על זה הרבה מאוד כסף.

<מיטל להבי: זה הרעיון.

<מיטל להבי: משרד הגנת הסביבה פה, אז הוא ידבר על דיונים קודמים ועל החלטות ממשלה.

<מיטל להבי: (היו"ר מנואל טרכטנברג)

מנואל טרכטנברג: מיטל, ברשותך.

מנואל טרכטנברג: אני לא בטוח שכולם פה מכירים את הרעיון מעבר לאמירה, אז אולי בשתי מילים תסבירי איך זה יעבוד.

מנואל טרכטנברג: איזה סוג של תגמול שכר או שווה שכר אל מול ההטבה שניתנה על הרכב.

<מיטל להבי: עובד מקבל היום אצלנו בתל אביב, בגלל דרגה, 500 קילומטר, 1,000 קילומטר.

<מיטל להבי: הקילומטראז' מתבטא לסכום בתלוש.

<מיטל להבי: אנחנו אומרים, את אותו סכום יקבל העובד גם אם יגיד, אני כבר לא בעלים על רכב, אני מוותר על הרכב, והוא לא יפגע בשכרו בתלוש.

מנואל טרכטנברג: זה רק בגין הקילומטראז'.

<מיטל להבי: בגין הקילומטראז'.

<מיטל להבי: אני גם אומרת שבגין הביטוח והטסט.

<מיטל להבי: זה צריך להיות עידוד אמיתי.

מנואל טרכטנברג: זהו, כי יש כמה מרכיבים, לכן אני שואל.

<מיטל להבי: יש שלושה מרכיבים.

<מיטל להבי: אנחנו גם ישבנו עם האוצר וחשבנו על זה שכדי שזה לא יחשב תוספת שכר חודשית, אולי ניתן את זה כמענק רבעוני, את הסכומים האלה, אבל הרעיון הוא באמת שהנטו של העובד יגדל כי אין לו הוצאה אמיתית וזה יעודד אותו ויתמרץ אותו לוותר על הרכב בגלל כל המשמעויות הכלכליות.

מנואל טרכטנברג: מה הוא צריך לעשות בפועל מלבד להודיע על כך?

<מיטל להבי: הוא צריך לבוא למעסיק, להגיד לו, אני מבקש לוותר על הרכב, והמעסיק צריך להגיד לו, אני מסכים או לא מסכים.

מנואל טרכטנברג: אבל הוויתור הוא ויתור הצהרתי?

מנואל טרכטנברג: הוא צריך למכור את הרכב?

מנואל טרכטנברג: מה הוא צריך לעשות?

<מיטל להבי: הוא פשוט לא צריך לקנות רכב יותר.

<מיטל להבי: הוא מוותר על הרכב, הוא מוותר על החנייה שהעירייה נותנת לו.

מנואל טרכטנברג: מה שאני מנסה להגיד, לי יש רכב, אני נוסע איתו לעבודה ומקבל את הקילומטראז' הזה.

מנואל טרכטנברג: מחר אני בא לעירייה ואומר, אני ויתרתי על הרכב אבל בעצם אני מחזיק ברכב ואולי נוסע לעבודה עם הרכב.

<מיטל להבי: אם אתה מחזיק ברכב אין לך סיבה להגיד שאתה מוותר, כי אתה מקבל את אותו כסף.

מנואל טרכטנברג: אני נותן את זה לבן שלי.

<מיטל להבי: גם היום אתה יכול לתת לבן שלך את האוטו וגם היום אתה יכול להגיע - - -

מנואל טרכטנברג: אז למה שאני אעשה את הדבר הזה?

<מיטל להבי: כי אתה באמת רוצה לוותר על אוטו.

<מיטל להבי: רק בגלל זה.

מנואל טרכטנברג: זה פותח את האפשרות האמיתית לוותר, אבל אין פה תמרוץ מעבר לזה לוויתור.

מנואל טרכטנברג: זה מה שאני מנסה להגיד.

<מיטל להבי: לא, אין תמרוץ מעבר לוויתור, למעט העובדה שהנטו שלך יגדל כי לא תהיה לך הוצאה על רכב ולא פחת על רכב ולא הוצאה אמיתית על ביטוח ולא הוצאה אמיתית על טסט.

<מיטל להבי: הנטו שלך יגדל, יוקר המחיה שלך ירד כי ויתרת על הרכב בכלל או על הרכב השני במשפחה, אני כעירייה לא משלמת שקל יותר לאף אחד ואתה לא הפסדת, אבל הרווחת את זה כנטו לשכר שלך.

<מיטל להבי: המשמעות הנוספת שצריך כל הזמן לעשות ולומר, כי האוצר פה מולי, זה שאנחנו לא רוצים שההטבה הזאת תהפוך להיות פנסיונית.

<מיטל להבי: אותם תנאים שלה היום יתפסו גם לעתיד.

<מיטל להבי: אנחנו לא רוצים לשנות לא את מצב המשכורת של העובד, לא את ההוצאה של המעסיק ולא את ההסדרים במשק.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להבין, הסכום בגין הקילומטראז' כיום הוא לא ממוסה?

<ברכה סמו: שיעור אחזקת הרכב שהעובד מקבל היום בשכרו ישמר על דרך של הגעה ירוקה.

<ברכה סמו: אותם סכומים.

<ברכה סמו: הרעיון הוא שהעובד לא יפגע במשכורתו.

מנואל טרכטנברג: את זה אני מבין.

מנואל טרכטנברג: לא התעמקתי בנושא הזה.

מנואל טרכטנברג: הסכום הזה שמקבלים בגין אחזקת רכב כיום, הוא ממוסה או לא ממוסה?

<ברכה סמו: הוא ממוסה.

מנואל טרכטנברג: כלומר זה מתווסף לברוטו.

<ברכה סמו: נכון.

מנואל טרכטנברג: ואז הסכום שיינתן הוא מקביל לזה.

מנואל טרכטנברג: הוא לא פנסיוני.

<מיטל להבי: אני עוברת עוד שקף.

<מיטל להבי: אני רק רוצה להראות לכם, באמת יש לי נתונים של עיריית ירושלים, סביב ה-80 מיליון בשנה, של עיריית חיפה סביב ה-50 מיליון בשנה.

<מיטל להבי: אני מדברת על נתונים משנת 2013 כשהתחלתי.

<מיטל להבי: לא נעים לי לנדנד להם כל פעם.

<מיטל להבי: תראו מה קורה בתל אביב, עלייה של כמעט 10% בשנה על אחזקת רכב ולזה אנחנו מוסיפים עוד רכבים ועוד זיהום ועוד צרכי חנייה לעיר שמתפוקקת.

<מיטל להבי: כל מרכז הארץ מתפוקק.

<מיטל להבי: זה פשוט בידיים שלנו.

<מיטל להבי: זה מה שאני רוצה לומר.

<מיטל להבי: למשל בתל אביב עובד יכול היום להתנייד באוטותל ובתל אופן ומחר בקפסולה של אלון מאסק ומחרתיים בתחבורה שיתופית ואני חושבת שגם לארגוני העובדים צריך להיות עניין לקבע את התוספת הזאת בצורה אמיתית ללא קשר לעובדה של רכב או לא רכב, כי אנחנו רוצים לצמצם רכבים גם בגלל תקן החנייה הנמוך וגם בגלל הפיקוק.

מנואל טרכטנברג: אוקי, תודה רבה לך באמת על הצגת הדברים.

מנואל טרכטנברג: הצטרפה אלינו חברת הכנסת תמר זנדברג שפועלת רבות בנושא הזה.

מנואל טרכטנברג: יש כאן נציג/ת של ההסתדרות?

מנואל טרכטנברג: אתה רוצה להתייחס?

מנואל טרכטנברג: תציג את עצמך בבקשה.

<רן קופל: שלום, רן קופל, נציג הסתדרות עובדי המדינה.

<רן קופל: ממה שקראנו וממה שראינו עכשיו את ההצגה, אני רוצה לומר שבאופן כללי ההסתדרות מברכת על כל מה שירוק וכל מה שאקולוגי וכל מה שתורם לסביבה.

<רן קופל: כמו שכתוב לכם בהצעה, מה שחשוב לנו, שהדבר הזה יעשה בשיתוף איתנו בצורה של הסכם קיבוצי, לא בשום צורה אחרת, כי אמנם ההצעה היא יפה וטובה אבל כשיורדים לעומק יש קצת בעיות ורואים שיש קצת עיוותים.

<רן קופל: יש דברים למשל שאנחנו נלחמים עליהם.

מנואל טרכטנברג: כמו מה?

<רן קופל: בהצעה כתוב, מי שקרא את המסמך של אשר חלד בסעיף 18, שהחזר ההוצאות, שלא יחשב בסעיף שכר בתחפושת.

<רן קופל: אני רוצה לומר שאצלנו בהסתדרות אנחנו נלחמים בתופעות כאלה של שכר בתחפושת.

<רן קופל: אנחנו אומרים, הנה שכר בתחפושת.

<רן קופל: בואו תקראו לזה שכר ותשלמו עליו את כל הזכויות הסוציאליות המתאימות.

<קריאה: אבל זה לא שכר.

<רן קופל: אני רק אומר, כי צריך להתייחס לדברים כאלה.

<רן קופל: צריך לראות את זה.

<רן קופל: רעיון נוסף, עולות תהיות, בטח עוד אחרים סביב השולחן שאלו, למה שעובד באמת יוותר על הרכב הפרטי שלו?

<רן קופל: תראו, אולי תיחסך לו איזושהי עלות, אבל הוא מוותר פה על הנוחות ואם לא יהיה תמריץ מעבר, אז אולי זה לא יקרה.

<רן קופל: צריך לחשוב על הדברים האלה.

<רן קופל: במילים אחרות אנחנו אומרים שהרעיון הוא נכון ומבורך.

<רן קופל: בואו נשב להסכם קיבוצי, נדון בכל ההשלכות ובכל הגורמים ונראה איך גם לא פוגעים בעובדים ואפילו מיטיבים איתם וגם משיגים את המטרות של התכנית הזאת.

מנואל טרכטנברג: אוקי, תודה רבה לך, קופל.

תמר זנדברג: אפשר שאלה לנציג?

תמר זנדברג: פשוט האוזן שלנו רגישה כשנציג הסתדרות אומר, אנחנו מברכים, אבל בואו נעשה הסכם קיבוצי.

תמר זנדברג: זה פחות או יותר מה שאמרת.

תמר זנדברג: תן לי רגע לשאול אותך למהות, כי אנחנו יודעים גם מה המשמעות של הסכמים קיבוציים מבחינת המשק ומצד שני מה המשמעות, ובצדק.

תמר זנדברג: אנחנו שתינו שייכות לאותה מפלגה והדבר האחרון שאנחנו נרצה זה לפגוע בזכויות עובדים, אבל שנייה על המהות, אתם כהסתדרות.

תמר זנדברג: מה שאתה אומר לנו זו אמירה כללית, אנחנו רוצים שלא יפגעו.

תמר זנדברג: זה ברור או שבחנתם וראיתם האם בפרטי ההצעה הזו יש דברים שפוגעים או דברים שמיטיבים או דברים, ולדעתי אחד הדברים הכי חשובים והכי משמעותיים ברעיון הזה, זה שזה כרגע רשות, כלומר זו לא חובה, זה וולונטרי.

תמר זנדברג: מי שירצה, מי שיהיה לו שווה, יכול להיות כי הוא גר מספיק רוב לעבודה ויכול להיות כי הנטו, כמו שאתה אומר, יותר חשוב לו הנטו מהנוחות או להיפך, יעשה את השיקול, לכן דווקא הפוך, מה הרבותא פה בהסכם קיבוצי?

תמר זנדברג: אתם בחנתם לגופו של עניין וראיתם האם יש פגיעה פוטנציאלית או משהו כזה?

<רן קופל: אני חייב להתייחס באמת לשאלה הזאת.

<רן קופל: אנחנו קראנו את ההצעה הזאת בעיון רב.

<רן קופל: לא הוגשה בפנינו הצעה מפורטת לראות איך אכן מיישמים את זה.

<רן קופל: ברגע שניגשים לעשות יישום, רואים שהמציאות יותר מורכבת.

<רן קופל: היא קצת יותר מסובכת.

תמר זנדברג: למשל?

<רן קופל: אולי במקרה הזה כן ואולי לא, אבל לא רוצים לתת גושפנקא לשכר בתחפושת, להפוך אותו לתוספת אחרת.

<רן קופל: אנחנו רוצים לבחון את הדברים האלה.

תמר זנדברג: במילים אחרות מה שאתה אומר זה שאתם כהסתדרות, ככל שתהיה תוספת לנטו, אתם תדרשו שזה יהיה מרכיב פנסיוני ומה שחל על השכר, מרכיב שכר, יחול על התוספת הזאת.

<רן קופל: אני לא בהכרח אומר את זה.

<רן קופל: אני גם לא שולל את זה, אבל אני רוצה לומר, שימו לב, גם אם זה יהיה וולונטרי, אני לא בטוח שזה ישיג את יעדיו.

תמר זנדברג: זה עניין תחבורתי, זה לא עניין זכויות עובדים.

תמר זנדברג: אתה כאן לייצג זכויות עובדים.

תמר זנדברג: אם זה ישיג או לא ישיג, זה עניין למומחה תחבורה, מומחה עירוניות, אולי כן, אולי לא, אולי נצטרך לעשות פיילוט ולראות.

תמר זנדברג: מבחינת זכויות עובדים, כרגע מבחינת

תמר זנדברג: כם העניין הוא השאלה האם התוספת הזאת תהיה פנסיונית, מוכרת, כן או לא.

<רן קופל: אחת השאלות.

מנואל טרכטנברג: בסדר גמור.

מנואל טרכטנברג: תודה.

מנואל טרכטנברג: מי מהאוצר כאן?

מנואל טרכטנברג: שלום, תציגי את עצמך לפרוטוקול.

<חמוטל בן דור: שמי חמוטל בן דור, אני סגנית הממונה על השכר.

<חמוטל בן דור: אנחנו כבר נפגשנו עם ההצעה הזאת לפני כמה שנים.

<חמוטל בן דור: הצעה הזאת, כבר ראינו אותה.

מנואל טרכטנברג: 2013, 2014.

<מיטל להבי: אני מכהנת מאז 2014.

<מיטל להבי: זה לא יכול להיות לפני זה.

<חמוטל בן דור: אני זוכרת.

<חמוטל בן דור: אנחנו ישבנו כאן ביחד.

<חמוטל בן דור: אנחנו גם ניהלנו הרבה מאוד דיונים באוצר, גם פנימיים, גם עם מיטל להבי, גם עם אשר חלד.

<חמוטל בן דור: ישבו הלשכה המשפטית של האוצר וניתחנו את הנושא.

<חמוטל בן דור: עדיין אנחנו רואים סיכונים מאוד גדולים, כמו שהוא אמר, בפרטים הקטנים, האלוהים בפרטים הקטנים.

<חמוטל בן דור: ברגע שאתה יורד לפרטים, אתה מבין שיש כאן סיכון מאוד גדול.

<חמוטל בן דור: המחויבות האקטוארית זה מיליארדים.

<חמוטל בן דור: אני לא רוצה להפחיד אף אחד, אבל זו האמת.

מנואל טרכטנברג: זה אני לא מבין למה.

<חמוטל בן דור: כי ברגע שתוספת שהיא מהווה 20% מהשכר של עובד, בממוצע.

<חמוטל בן דור: כשעשינו חשבון, 20% מהשכר של העובד זה אחזקת רכב.

<חמוטל בן דור: זה החזרי הוצאות.

מנואל טרכטנברג: זה קיים כבר היום.

<חמוטל בן דור: נכון, אבל התוספת הזאת היא לא פנסיונית היום לפנסיה תקציבית.

<חמוטל בן דור: אם יש סיכון שהיא תהיה פנסיונית - - - <קריאה:> אז אולי תציעו פתרונות במקום לחכות כמה שנים.

מנואל טרכטנברג: חברים, בלי עזרה.

מנואל טרכטנברג: יש כאן דוברת.

מנואל טרכטנברג: בואו נקשיב לה.

מנואל טרכטנברג: הרי הסיכון שאת מדברת עליו חורג מההצעה.

<מיטל להבי: זה לא חורג מההצעה.

<מיטל להבי: בגלל זה צריך הסכם קיבוצי, כדי שזה לא יחרוג.

מנואל טרכטנברג: בהנחה שזה לא פנסיוני.

<חמוטל בן דור: יש סיכונים מאוד גדולים בהצעה ולכן אנחנו פחות מתחברים להצעה הזאת.

<חמוטל בן דור: אנחנו חושבים שבאמת נכון לעודד תחבורה ציבורית.

<חמוטל בן דור: זה דבר חשוב ונכון.

<חמוטל בן דור: אנחנו עושים שיעורי בית ואנחנו חושבים על הנושא.

מנואל טרכטנברג: אוקי, חמוטל, אני רוצה לשאול קונקרטית עכשיו.

מנואל טרכטנברג: את השתתפת בעצמך בדיונים או מישהו מטעמך, בשלוש-ארבע השנים האחרונות.

<חמוטל בן דור: לפני שלוש שנים.

מנואל טרכטנברג: כן, אוקי.

מנואל טרכטנברג: שלוש שנים זה לא מעט זמן וזה נושא מאוד רציני, אז הייתי מצפה שתהיה הצעה קונקרטית שלכם איך לגשת לעניין.

מנואל טרכטנברג: תראי, העניין של אחזקת רכב כסעיף כה משמעותי, 20% בשכר, זו אנומליה לכל הדעות ללא קשר, גם אם היינו בעולם כולו ירוק.

מנואל טרכטנברג: יש פה משהו שהוא מעוות מבחינת הדבר עצמו, לכן הייתי מצפה שתיתנו את הדעת כנושא שצריך לקבל עדיפות מאוד גבוהה.

מנואל טרכטנברג: ההליכה לעבר פתרון חלופי משרת מספר יעדים ולא רק העניין שאנחנו מדברים עליו.

מנואל טרכטנברג: אני מפציר לך, ותעבירי את המסר הלאה, שאנחנו מצפים מהממונה על השכר שייתן את הדעת מיוזמתו על הנושא הזה בטרם "פורענות", כי הדברים די בשלים כדי לקדם חקיקה כאן ושלא נהיה במצב של פתאום הממונה על השכר לא יודע איך להתמודד עם הסוגיה הזו.

<חמוטל בן דור: אני כמובן לא יכולה למנוע יוזמות חקיקה, אבל מדובר כאן על עלויות מאוד משמעותיות.

תמר זנדברג: מה העלויות, הרכיב הפנסיוני?

<חמוטל בן דור: הסיכון של הפיכת הרכיב הפנסיוני והרחבתו לאוכלוסיות שלא זכאיות.

תמר זנדברג: שלא זכאיות למה?

<חמוטל בן דור: לאחזקת רכב.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להסביר.

מנואל טרכטנברג: מה שחמוטל מתכוונת זה שני "סיכונים", כי עוד פעם, אנחנו יוצאים מתוך הנחה שלא מדובר על רכיב פנסיה.

מנואל טרכטנברג: זו נקודת המוצא.

מנואל טרכטנברג: גם מיטל הציגה את זה כך וזה ברור לחלוטין שאם זה הולך להיות רכיב פנסיוני, אז לא יהיה בסדר גודל הזה, כי זה שינוי דרמטי במבנה השכר במשק.

מנואל טרכטנברג: זה ברור לגמרי.

מנואל טרכטנברג: עם כל הכבוד לסיכון הזה, אני אומר, זה לא מה שאנחנו דנים בו כרגע.

מנואל טרכטנברג: הסיכון השני זה שיש אחוז מסוים, למשל בתל אביב זה 1%.

<מיטל להבי: בדקנו, גם בירושלים פחות מ-1%.

מנואל טרכטנברג: אוקי, של אלה שזכאים ולא מממשים.

<מיטל להבי: אין להם רישיון או אין להם רכב.

<ברכה סמו: אלה שאין להם רישיון או לא מחזיקים רכב, הם לא זכאים.

מנואל טרכטנברג: שכרגע לא נהנים, לא שזכאים.

מנואל טרכטנברג: יש כ-1% שלא נהנים מאחזקת רכב ושיהיו זכאים להטבה האקוויוולנטית הזאת.

מנואל טרכטנברג: <מיטל להבי:> פחות מ-1%.

מנואל טרכטנברג: אני מדברת על הרשויות המקומיות.

תמר זנדברג: מ-2014 לא בדקתם?

<חמוטל בן דור: לא בדקנו.

<מיטל להבי: אנחנו בדקנו.

מנואל טרכטנברג: תציגי את עצמך.

<רחל קופר: רחל קופר, אגף שכר.

<רחל קופר: יש רכיב שלישי שהוא העובדה שלא מדובר בהחזר הוצאות כנגד רכב.

<רחל קופר: לא ברור שיהיה ניתן להגן על זה שזה ניתן אך ורק למי שהיום הוא זכאי לתקן רכב.

מנואל טרכטנברג: זו בדיוק הנקודה.

מנואל טרכטנברג: <קריאה:> זה לא ה-1% הזה.

תמר זנדברג: שוב, זו לא תוספת שכר.

תמר זנדברג: יש כאן איזה אבסורד.

תמר זנדברג: למי שלא יודע, לפני שנבחרתי לכנסת הייתי חברת מועצה בעיריית תל אביב יפו.

תמר זנדברג: מיטל הייתה ראשת הסיעה שלי והנושא הזה של הגעה ירוקה לעבודה ואיך אפשר לייצר.

תמר זנדברג: זה כמו לטוות זהב מקש, הנושא הזה, למה?

תמר זנדברג: וזה היופי ולכן אני מתפלאת למה אנחנו נתקלים בקשיים האלה, כי הרי מה?

תמר זנדברג: זה כסף שקיים, רק פשוט היום הוא הולך לתאונות דרכים, להרוגים, לזיהום אוויר, לפקקים, לכול הגודש התחבורתי ולמקומות חנייה שמקומות העבודה צריכים לשלם וכול זה בלי שדיברנו על יוקר המחייה ועל העלות למשפחה, אלא זה פשוט כסף שקיים בתוך המערכת, הולך למקומות שליליים ואנחנו באים ואומרים, בואו ניקח את הכסף הזה, נחסוך את הדבר השלילי ותמורת זה מה נעשה?

תמר זנדברג: ניתן אותו לבן אדם שזה מראש הכסף שלו, שעד היום היה מקבל את זה דרך הטבת מס רק אם הוא היה משלם מס לאלוהי הרכב הפרטי.

תמר זנדברג: זה לא מוסיף שכר, זה לא שום דבר.

תמר זנדברג: הדבר היחיד שזה עושה, זה לוקח כסף ממקום רע למקום טוב.

תמר זנדברג: זהו.

תמר זנדברג: ואז מה אנחנו נתקלים?

תמר זנדברג: בכול הקשיים.

תמר זנדברג: מצד אחד ההסתדרות והאוצר ושכר וזה.

תמר זנדברג: חבר'ה, מה קורה לכם?

תמר זנדברג: תתעוררו.

תמר זנדברג: אנחנו יושבים כאן בוועדות ואנחנו רגילים כל הזמן, וסליחה, הרבה פעמים בין משרדי המשפטים והאוצר, לא יודעת, משפטים, אפילו עוד לא שמענו על הקושי המשפטי.

תמר זנדברג: תיכף עוד נשמע גם עליו.

תמר זנדברג: זה פשוט "דובון לא לא" של ההצעות הטובות.

תמר זנדברג: סליחה.

תמר זנדברג: בואו במקום זה, ואתם לא רוצים להיות כאלה ואני בטוחה ואתם אנשי מקצוע ונשות מקצוע וכוונות טובות, בואו תביאו לנו הצעה.

תמר זנדברג: הרי צי הרכב הממשלתי והליסינג הממשלתי והזכאות להוצאות רכב וכל הדברים האלה זה קודם כל במגזר הציבורי, העירוני, המוניציפאלי והממשלתי.

תמר זנדברג: מישהו ישב וחשב איך אפשר לחסוך את כל הכספים האלה?

תמר זנדברג: מישהו ישב ועשה עבודה ממשלתית שלא תבוא ותכתת רגליה, סגנית ראש עיר שבהתנדבות ועל חשבונה, ובאמת מטרטרת את כולנו, מטרטרת במובן הטוב אני מתכוונת ופשוט דוחפת משהו, אז לא בדקתם כמה זה בכלל, אתם רק מעלים את הקשיים ההיפותטיים.

תמר זנדברג: אני מציע, אדוני היושב ראש, כדי שיהיה משהו אופרטיבי, אני מציעה שהוועדה תטיל על משרד האוצר להכין לנו עבודה, מה יהיה החיסכון, מה ההשלכות.

תמר זנדברג: הכול תשפכו פנימה, את כל "דובוני הלא לא" את הקשיים המשפטיים ואת ההסתדרות.

תמר זנדברג: בואו נתחיל לפתור אותם, אבל לבוא לפה וליוזמה פרטית שמגיעה מהשטח והיא מלאה כוונות טובות, לא, לא, לא, בלי שבכלל בדקתם, בלי נתונים, בלי כלום.

תמר זנדברג: בואו נתחיל קודם כל את עובדי המגזר הציבורי, להתחיל לאט לאט להוריד מהרכב הפרטי הנורא הזה, ההורג, המזהם והיקר.

תמר זנדברג: מה אתם עושים לגבי זה?

תמר זנדברג: <קריאה:> היו דיונים רבים.

תמר זנדברג: היו דיונים שמיטל דפקה לכם על הדלתות וניערה את המשרדים.

תמר זנדברג: עשיתם עבודה משלכם?

מנואל טרכטנברג: תמר, בבקשה.

מנואל טרכטנברג: אני צריך לצאת כי נכנס משהו דחוף.

מנואל טרכטנברג: התבקשתי להחליף את היושב ראש לכמה דקות והוא לא חוזר, אז אנחנו נעשה הפסקה קצרה ונמשיך בדיון.

מנואל טרכטנברג: אני מצר על כך אבל אין ברירה.

<(הישיבה נפסקה בשעה 14: (היו"ר אורי מקלב)

אורי מקלב: יש תקדים.

אורי מקלב: אתם שותפים אולי להצלת הממשלה.

אורי מקלב: אני לא יודע אם כולם רוצים.

אורי מקלב: הייתה ישיבה עכשיו.

אורי מקלב: נקראתי דחוף לישיבה עם ראש הסגל של ראש הממשלה.

אורי מקלב: אני אומר לו, יש לי ועדה.

אורי מקלב: הוא אמר לי, ראש הממשלה שלח אותי לפה, אז אתה לא יכול לעזוב את הוועדה, אז אני עוזב את ראש הממשלה בדברים מאוד חשובים.

אורי מקלב: יש לנו קבינט עכשיו ועזבתי את הכול, אז אני מבקש ממך גם כן, תעביר את ההתנצלות שלי לנוכחים פה על העיכוב בישיבה.

אורי מקלב: במיוחד על ציר של שבוע אחרון של המושב קורים כאלה דברים בכנסת ישראל.

אורי מקלב: אני הייתי ברשות מקומית.

אורי מקלב: מדברים כאן על רשויות מקומיות.

אורי מקלב: מיטל יודעת את זה.

אורי מקלב: הייתי חמש עשרה שנה סגן ראש עיריית ירושלים.

אורי מקלב: חמש עשרה שנה הייתי חבר מועצה, ודאי.

אורי מקלב: שאלו אותי מה ההבדל בין העבודה בכנסת לעבודה ברשות מקומית, במיוחד עיריית ירושלים או עיריית תל אביב.

אורי מקלב: זה עיריות כבדות שיש בהן באמת החלטות שהן משמעותיות מאוד ותקציבי ענק וכל מה שיש בעשייה אמיתית ובסדרי גודל קיים גם בעירייה.

אורי מקלב: בעיריית ירושלים יש מחלקה שלמה שהיא מחלקת משרת חוץ כזו.

אורי מקלב: מנהיגי מדינות, ראשי מפלגות שבאים לעיר הבירה של ירושלים, הם לא באים דרך הממשלה.

אורי מקלב: הממשלה לא מעניינת אותם.

אורי מקלב: לא מעניין אותם להיפגש עם שר הביטחון.

אורי מקלב: הם רוצים להיפגש עם ראש עיריית ירושלים.

אורי מקלב: ההתעניינות שלהם בחלק הזה היא מעבר להתעניינות מוניציפאלית ובכלל לא ממשלתית.

אורי מקלב: זה מה שמעסיק אותם היום בפרקטיקה, ביום יום.

אורי מקלב: ההבדל המהותי מבחינתי, שאין לי שליטה על סדר היום, על המתוכנן.

אורי מקלב: אתה מגיע לעירייה, אתה יודע, יש לך תכנית ככה וככה ואתה יודע פחות או יותר.

אורי מקלב: הבלתי צפוי פה הוא יותר מהצפוי.

אורי מקלב: שינויים, סדרי יום, הצבעות, התרחשויות שקורות פה והן קריטיות.

אורי מקלב: יכול להיות כאן חוקים שמחוקקים ואתה לא מתחיל את זה בדיון פה.

אורי מקלב: קריאה שנייה, שלישית, לא הבאת, פספסת את העניין שלך.

אורי מקלב: ההשלכות הן מאוד כבדות משקל.

אורי מקלב: כשאני הצעתי את הנושא של הגדלה למאה וארבעים חברי כנסת, אני אומר לכם כאן בגילוי לב, זה לא שזה היה היעד שלי ואיזה דגל שהנחתי בעניין הזה.

אורי מקלב: אני התחלתי לקדם את זה כשמאוד רצו לקדם את הצעת החוק הנורבגי, בגדול, וכבר עמד בפני באמת קידום משמעותי מאוד כשמפלגת השלטון שזה הליכוד, יש להם עוד עניין בחוק הנורבגי בגלל חוקת הליכוד ובגלל מצב כזה שחברי כנסת שכיום קיימים והם פעילים והם לא יוכלו להיבחר, והקושי בעבודת הקואליציה כשמתוך שישים ושבעה חברי קואליציה יש עשרים שרים ועשרים ראשי ועדות וראש קואליציה ועוד כל מיני כאלה, שיוצא שעבודת הקואליציה בתוך כל הוועדות, שהם צריכים מטבע הדברים להיות רוב והממשלה צריכה שהוועדות יהיו, דנים בחוקים, דנים בחוקים ממשלתיים, שיהיה לה רוב, אחרת היא לא תוכל לפעול, יש לה מספר מועט של חברי כנסת.

אורי מקלב: יש איזה עשרים וחמישה חברי כנסת שיכולים להיות פעילים בתוך הוועדות מתוך עשרים ועדות, וקופצים ממקום למקום.

אורי מקלב: אני הבאתי את החוק הזה ואני אמרתי, אולי יש דימוי שהכנסת היא המליאה של הכנסת.

אורי מקלב: מה מראים בטלוויזיה?

אורי מקלב: התרחשויות, נאומים, חקיקה.

אורי מקלב: רוב העבודה האמיתית של הכנסת היא העבודה של ועדות הכנסת.

אורי מקלב: היא החלק הדומיננטי האמיתי שהוא משמעותי ביותר, גם בדיונים וגם בחקיקה, לכן בסך הכול לאזרחים זה טוב.

אורי מקלב: לאזרחים זה טוב שיש יותר אנשים.

אורי מקלב: כמובן שאם נוסיף כאלה שלא עושים, זה לא צריך.

אורי מקלב: אנחנו מדברים להוסיף כאלה שעושים, בהנחה שעושים.

אורי מקלב: אם יוצאים לכלל החלטה שיש כל כך הרבה שלא עושים, אז להוסיף על מה שלא עושים זה באמת מיותר, אבל כשאנחנו רואים עדיפות של החוק הנורבגי או הגדלת חברי כנסת, אני רואה את זה כהגדלה ולא את החוק הנורבגי.

אורי מקלב: החוק הנורבגי יגיע למצב כזה שהשרים, יהיה להם נתק מוחלט מפעילות הכנסת.

אורי מקלב: שר שהוא לא חבר כנסת, הוא לא מגיע לפה.

אורי מקלב: הוא יכול להגיע להיות פה אורח באירוע כזה או באירוע אחר, מפעם לפעם כשהוא מאוד ירצה.

אורי מקלב: שרים שהם גם חברי כנסת, הם נמצאים פה.

אורי מקלב: יש לחבר כנסת את ההזדמנויות או לפעילות הפרלמנטרית להגיד לפניו, לפרוס בפניו ואולי גם להטיח בפניו, מה שאין כשהוא מנוטרל מכל העבודה הזאת.

אורי מקלב: אני חושב שאם אנחנו מדברים עכשיו על נושא שאנחנו בסופו של דבר נצטרך להגיע למשרד התחבורה או במקרה הזה למשרד האוצר, אינו דומה אם אני יכול בעניין הזה בסופו של דבר לנהל דיונים, להביא את מקבלי ההחלטות לכנסת ולהגיד להם מה המשקל, למה העניין הזה לא מקודם, איפה החסמים.

אורי מקלב: זאת עבודה שאנחנו לזה מייעדים את עצמנו וזה אנחנו רוצים גם בישיבה הזאת לעשות.

אורי מקלב: אני הבנתי שאתם התקדמתם.

<מיטל להבי: האוצר נתן את נקודת המבט שלו.

<מיטל להבי: הסתדרות העובדים דיברה.

אורי מקלב: האוצר עם הדברים הידועים או שיש איזה חידוש?

<רחל קופר: רחל קופר, אגף שכר.

<רחל קופר: רק לחזור ולומר על זה שאנחנו תומכים בעידוד תחבורה ציבורית ואנחנו מבינים את הצורך להתמודד עם הסוגיה ולכן בוחנים את הדברים.

<רחל קופר: יותר מזה, אחד מהדברים שנעשו בשבועות האחרונים ויצרנו קשר עם חברת מועצת העיר, מיטל להבי כדי לקבל מידע נוסף ופרטים נוספים כדי להבין את הסוגיה שעומדת מולם, וזו עבודה שנעשית.

אורי מקלב: מה הלו"ז שלכם?

אורי מקלב: בינתיים נעשה משהו פנימי אצלכם במשרד?

<רחל קופר: כרגע אנחנו בוחנים את זה ברמה הפנימית.

אורי מקלב: בעיקר ברמה המשפטית?

<רחל קופר: אחד האתגרים כפי שהוצג זה באמת האתגר המשפטי.

<רחל קופר: אנחנו אמונים כאן על כספי ציבור וחשוב שאנחנו נהיה מסוגלים להגיד על מה הכסף הזה יוצא ומה התועלת שיוצאת ממנו ולהבין כשאנחנו עושים צעד כזה, ההשלכות שלהם הם לא חשיפה תקציבית שאנחנו בסוף נצטער עליה ונרגיש שאנחנו לא משיגים את המטרה.

<רחל קופר: זה משהו שאנחנו באמת מנסים להתמודד, לא רק עם לייצר פתרון עבור רכיב השכר הזה, אולי לחשוב על תמריצים נוספים.

<רחל קופר: זה נעשה בשיתוף עם אגפים נוספים באוצר, משרדים נוספים, כלומר יש כאן תהליך.

אורי מקלב: אני רואה את הדברים אחרת.

אורי מקלב: זה לא סותר.

אורי מקלב: תמריצים לשימוש בתחבורה ציבורית זה דבר שצריך לעשות.

אורי מקלב: אני יוצא מנקודת הנחה שלא רק שצריך באמת לא לגרוע את מרכיב השכר הזה בגלל שמישהו לא מחזיק רכב, אלא אפילו לתת תמריצים למי שנמצא בתהליך הזה.

אורי מקלב: זו התפיסה האמיתית והישרה.

אורי מקלב: עכשיו יש לכם איזו בעיה.

אורי מקלב: אתם צריכים להתמודד איתה.

אורי מקלב: יש לנו ויכוח מה דרך האמת.

אורי מקלב: במקרה הזה אנחנו יודעים שדרך האמת זה עידוד התחבורה הציבורית ואין ספק שהרכב הפרטי לא תורם לעניין הזה בלשון המעטה, והפוך, אנחנו לא רואים שום יתרון ברכב הפרטי בעניין הזה ואין ספק שאנשים שמחזיקים רכב פרטי ולא עוברים בתחבורה ציבורית בגלל ההטבה הזאת או בגלל המרכיב הזה, ואין ספק שזה לא יהיה רבים, גם אם הוא לא יעשה את זה, רק שזה יהיה גורם מדרבן, מתמרץ כדי שיעברו לתחבורה ציבורית.

אורי מקלב: עכשיו צריכים להבין, תחבורה ציבורית, ככל שיותר משתמשים בה, ככה מתפתחת יותר.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על משהו שאנחנו יודעים שכמה שיותר, זה רק מביא יותר אנשים.

אורי מקלב: אנחנו באמת צריכים לשפר את התחבורה הציבורית.

אורי מקלב: לפעמים באים אלינו בטענה.

אורי מקלב: אנחנו צועקים, ונמצא כאן יעקב גיל, שאנחנו אומרים, אתם מדרבנים אותנו.

אורי מקלב: מורידים מחירים.

אורי מקלב: פעולה מבורכת.

אורי מקלב: מה שקרה, שבקווים, ודאי הקווים מחוץ לעיר, נפח הנוסעים גדל בגלל ההוזלה, אבל אתה לא יכול להישאר רק בזה שיש אותו נפח נוסע ואתה רק מוריד מחירים.

אורי מקלב: כשמורידים מחירים צריך לקחת בחשבון שיש יותר נפח.

אורי מקלב: אני יכול להגיד לכם מהמקרים שאני הבאתי, משפחה שצריכה לנסוע מאזור גוש דן לצפת.

אורי מקלב: בן רוצה לנסוע להורים שלו בצפת.

אורי מקלב: הוא גר באזור גוש דן.

אורי מקלב: נוסע עם משפחתו, זה שש נפשות.

אורי מקלב: זה מאות שקלים.

אורי מקלב: היה יכול להיות שש מאות או חמש מאות שקלים הנסיעה להורים.

אורי מקלב: כיום כשהוזלו המחירים, הילדים קיבלו 50%, מה שלא היה, ירד בצורה משמעותית, אז זה לא רק בזה שרק הארנק שלו פחות נפגע.

אורי מקלב: המשמעות הייתה אחרת.

אורי מקלב: אם הוא היה נוסע פעם בשישה שבועות להורים, הוא נוסע פעם בחודש.

אורי מקלב: הוא מוציא את אותו סכום, יכול להיות, וזה צריך לקחת בחשבון.

אורי מקלב: הערך המוסף בכל פעולה שאנחנו עושים במיוחד בתחבורה ציבורית, צריך לקחת את כול המכלול בחשבון.

אורי מקלב: ממי אנחנו עכשיו מבקשים שיגיב?

<ברכה סמו: שמי ברכה סמו, עורכת די, גמלאית של עיריית תל אביב.

<ברכה סמו: לפני ששה חודשים פרשתי.

<ברכה סמו: עד אז ניהלתי את תחום דיני העבודה בעיריית תל אביב וליוויתי את הנושא הזה של מיטל להבי.

<ברכה סמו: אנחנו כאן שומעים מסביב לשולחן כמעט אחדות מטרות.

<ברכה סמו: כולם מבינים כמה קידום ההגעה הירוקה חשוב, בכמה נושאים וממשקים זה נוגע, ממשקים כל כך חשובים ואנחנו כל הזמן מתבוססים ונמצאים באותו מקום מ-2014.

<ברכה סמו: אני באמת חושבת שאפשר לחצות את הרוביקון הזה כשהרעיון המרכזי הוא להמיר את שיעור אחזקת הרכב בתשלום שיקרא, אנחנו נמצא לזה שם אחר אולי, אבל כרגע לצורך הדיון, הגעה ירוקה.

<ברכה סמו: הרעיון הוא לא לייקר את העלויות ולא לגרוע מהעובד.

<ברכה סמו: עובד שתיגרע ממנו איזושהי הטבה, גם אם היא לא פנסיונית, הוא לא יסכים.

<ברכה סמו: ברור שבשלב הזה הכוונה היא לא להביא את התשלום הזה להיות לכדי תוספת פנסיונית ואפשר לעשות את הדברים, אבל כשיש אחדות מטרות כזאת, כזאת זהות מטרות, אני חושבת שאם ישבו לשולחן ויגיעו להסכם קיבוצי שעיקרו יהיה בהועיל.

<ברכה סמו: ההסכם הקיבוצי צריך להבהיר היטב את המטרות, את הכוונה של הצדדים, למה הדברים האלה נעשים.

<ברכה סמו: אנחנו יכולים לחצות את הרוביקון הזה.

<ברכה סמו: זה לא כל כך קשה.

<ברכה סמו: עשינו דברים יותר קשים ואפשר לעשות את זה.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: פרופסור אראל אבינרי.

<אראל אבינרי: שלום.

<אראל אבינרי: תודה, שמי פרופסור אראל אבינרי, אני חבר סגל במכללת אפקה להנדסה.

<אראל אבינרי: תחום ההתמחות העיקרי שלי זה הנושא של תחבורה מקיימת או תחבורה ירוקה כמו שאתם קוראים לה פה, ועידוד השימוש בה, ואני שמח שרוב רובם של האנשים פה, אולי כולם אפילו תומכים בנושא החשוב הזה, שזה חדשות טובות.

<אראל אבינרי: יחד עם זאת לא מספיק לתמוך, צריך להוביל.

<אראל אבינרי: כשאני רואה את המהלכים שנעשו באומות האולם, המחקרים שנעשו, וגם לי היה חלק בהם בתקופה שהייתי בחו"ל, אני רואה שההישגים הגדולים הושגו כתוצאה משיתופי פעולה בין הרשויות הממשלתיות, העירוניות והמעסיקים שהובילו למהפכות.

<אראל אבינרי: הנושאים האלה הם נושאים כל כך חשובים לכולנו, חשובים לעובדים, חשובים לציבור, כי לא מדובר כאן רק על דבר שהוא נחמד וטוב לתמוך בו.

<אראל אבינרי: מדובר על נושא שמשפיע על איכות החיים שלנו ואיכות החיים של הדורות הבאים בצורה מהותית.

<אראל אבינרי: ההיבטים הכלכליים של השימוש הגובר ברכב הם עצומים.

<אראל אבינרי: המעמסה על מערכת הבריאות היא עצומה עקב זיהום האוויר ועקב התופעות של השמנה עקב חוסר פעילות.

<אראל אבינרי: התופעות של שינוי אקלימי צפויות להיות הרות אסון למין האנושי ולנו בפרט .

<אראל אבינרי: האמת שאני לא מרגיש שמעבר לתמיכה ברעיון יש כאן מחויבות של כל הגורמים האלה שאמורים להוביל את הנושא הזה, משפת הגוף, מסגנון הדיבור.

<אראל אבינרי: זה נושא שיש בו דחיפות עצומה ויש בו גם את האפשרות להגיע להישגים עצומים.

<אראל אבינרי: אם אני מסתכל על ישראל לעומת העולם, מה ההבדל, למה פה השימוש ברכב הוא כל כך גדול לעומת הרבה ערים בעולם שכן הגיעו להישגים, יש אולי שני נושאים עיקריים, אחד, זה החיבור לנושא הרכב והוצאות הרכב במקום העבודה, והשני, זה זמינות החנייה הגדולה מאוד.

<אראל אבינרי: הרבה פעמים דיברתי עם אנשים גם במסגרת מחקרים שערכתי ושאלתי אותם האם תהיו מוכנים לשנות את התנהגותכם?

<אראל אבינרי: אני שומע כי חלק גדול מהעובדים הם אנשים שמעוניינים לשנות את הדרך בה הם מתניידים לעבודה.

<אראל אבינרי: לחלק מהם ההתניידות ברכב היא אפילו נטל.

<אראל אבינרי: זה לא משהו שטוב להם והם עושים אותו בלית ברירה או כי הם לא רוצים לוותר על הטבות מסוימות שמגיעות להם.

<אראל אבינרי: כשאני שואל, ומה יגרום לכם בעצם להגיע לעבודה בדרכים אחרות?

<אראל אבינרי: אז זה בדיוק שני הדברים שעולים שוב ושוב.

<אראל אבינרי: אם ייקחו לנו את מקום הנחייה או אם ייקחו לנו את הוצאות הרכב, אנחנו כנראה נגיע באמצעים אחרים, אבל אנחנו מקווים מאוד שאם ייקחו אותם, יתנו לנו איזשהו משהו תמורת זה, איזשהו תגמול מקביל.

<אראל אבינרי: איך שאני רואה את זה, זה פתרון המשוואה.

<אראל אבינרי: יש עוד דרכים לעידוד תחבורה אבל כרגע זה החסם אולי העיקרי שאנחנו צריכים להוביל.

אורי מקלב: זה לא עומד בסתירה.

אורי מקלב: אף אחד לא מתווכח שיש עוד דברים אבל זה לא צריך לעמוד בסתירה.

<רחל קופר: אפשר רק לציין שהיום גם מי שמקבל החזר הוצאות רכב, לא בהכרח מגיע עם הרכב לעבודה.

<רחל קופר: החזר הוצאות רק מחייב בעלות על רכב.

<רחל קופר: יותר מזה, נלקחים מקומות חנייה ואנשים עדיין מגיעים.

<אראל אבינרי: אין לי רכב.

<אראל אבינרי: מקום העבודה הציע לי, אולי תקנה רכב, ניתן לך.

<מיטל להבי: מה שהיא אומרת זה שאדם יכול לבוא בלי הרכב ולקבל אחזקת רכב.

<מיטל להבי: אני רק רוצה לספר על סגן ראש עיריית כפר סבא שמעל במת המועצה סיפר שהוא מגיע עם אופניים לעבודה.

<מיטל להבי: הוא התגאה בהיותו ירוק ולאחר שיחסיו עם ראש העיר עלו על שרטון והוא פוטר, הוא קיבל מכתב מהממונה על השכר במשרד הפנים וממנכ"ל העירייה שלפי דבריו הוא לא השתמש ברכב אלא הגיע לעבודה באופניים והוא התבקש להחזיר שנתיים וחצי החזר הוצאות רכב.

<מיטל להבי: אני לא אוהבת את הבלוף לא לכיוון האחד ולא לכיוון השני.

<מיטל להבי: אין מקום ל"ישראבלוף" הזה.

<מיטל להבי: זה משנות ה-60'.

<מיטל להבי: בוא ניתן אפשרות לאנשים שרוצים להיות ירוקים וסביבתיים להיות ירוקים וסביבתיים.

<מיטל להבי: אם מישהו רוצה יותר נטו, בואו ניתן לו הזדמנות.

<מיטל להבי: אנחנו לא נותנים הזדמנות.

אורי מקלב: אנחנו לא ניכנס לפילוסופיה של העניין, מה זה אחזקה של רכב, למה נותנים אחזקת רכב, האם כדי להגיע ומהר או כדי להגיע באופן קל או כדי שלא נהיה תלויים בשעות התחבורה.

אורי מקלב: אנחנו יכולים להיכנס לפילוסופיה.

אורי מקלב: אנחנו לא שם.

אורי מקלב: כולנו יודעים שזה לא שם.

אורי מקלב: מה שאת אומרת, שלא חייבים להגיע, זה לא אומר שאולי לא משמשים.

אורי מקלב: אז יכול להיות שהוא לא משתמש, יכול להיות שמישהו אחר משתמש.

אורי מקלב: זה אומר שהחלק הזה של אחזקת רכב, המרכיב הזה עם השימוש ברכב הוא מנטרל.

אורי מקלב: זה לא משנה וזה לא קשור אחד לשני.

אורי מקלב: כולנו יודעים שיש שאלה של קידום.

אורי מקלב: אנחנו ניקח מדיניות בת יענה?

אורי מקלב: אדם מגיע לתפקיד מסוים, אז נותנים לו אחזקת רכב בכירה יותר וכן הלאה וכן הלאה.

אורי מקלב: מכיוון שהאמת ידועה וכיוון שאנחנו יודעים היום שבתחבורה ציבורית הוא יגיע יותר קל ואין לנו בעיה עם מעסיקים, בחלק הזה אמרנו שהחוק ייתן מענה.

אורי מקלב: אם המעסיק דווקא רואה בזה את הצורך, את השילוב ברכב הפרטי ולא באלטרנטיבה, אמרנו שעל זה גם כן, אישור המעביד.

אורי מקלב: נעשה בקרה על זה שזה יכול להיות באמת ישים ושלא יפגע בשום דבר.

אורי מקלב: היום נשאר על המשקל כמעט דבר אחד.

אורי מקלב: מה שאני רואה זה רק הנושא של המרכיב בשכר לצורך חישוב פנסיוני, לכן שמענו את האנשים, מה הם חושבים גם על הפרקטיות וגם על הערך וגם את זה אפשר לפתור, אין ספק.

<ברכה סמו: אפשר לפתור בהסכם קיבוצי ותיקוני חקיקה.

אורי מקלב: בבקשה.

יעקב גיל: גיל יעקב מארגון "15 דקות - ארגון צרכני תחבורה ציבורית".

אורי מקלב: פעם זה היה לחכות חמש עשרה דקות.

יעקב גיל: לא לחכות, להגיע בחמש עשרה דקות.

יעקב גיל: תוך חמש עשרה דקות להגיע בתוך העיר בתחבורה הציבורית.

יעקב גיל: זה החזון.

יעקב גיל: אני חושב שהחשיבות של הדיון הזה תהיה אם אנחנו באמת נצליח לייצר התנעה של עבודה על הנושא הזה.

יעקב גיל: יש החלטת ממשלה מספר 707 מאוגוסט 2013 שהטילה על משרד האוצר בעצם להביא מתווה חלופי, מתווה אלטרנטיבי לנושא הזה של הטבה של רכב ממקום העבודה.

יעקב גיל: בפועל העבודה לא בוצעה, עבודת המטה הנדרשת והעניין לא קודם, ואנחנו מבקשים, אדוני היושב ראש, להשתמש בסמכותה של הוועדה ולבקש דין וחשבון ממשרד האוצר על לוחות הזמנים לקידום הנושא, בידי מי האחריות לכך, איזו עבודה נעשתה עד היום, שהדברים יהיו ממוסמכים, ברורים, לקבל תשובות מה הוא המתווה שבעצם לפיו רוצים לפעול, אפילו מבחינת סדר העבודה כדי להתקדם בתחום הזה.

יעקב גיל: אנחנו גם נשמח אם הוועדה תבקש להשתתף או איזושהי נציגות של אחד הגורמים שנמצאים כאן, בין אם זו עיריית תל אביב, גוף אחר, כמונו, או כל גוף אחר להשתתף בדיונים עתידיים כאלה כדי לוודא שהנושא באמת מתקדם ומגיע לפסים מעשיים.

יעקב גיל: אני רק רוצה להגיד במילה לגבי דברים שעלו פה.

יעקב גיל: אחד, לגבי השאלה האם העובדים באמת יוותרו על הרכב?

יעקב גיל: זה עלה על ידך, נציג ההסתדרות.

יעקב גיל: אני חושב שבראש ובראשונה התועלת המרכזית תהיה בכניסה של עובד למקום חדש או לתפקיד חדש, שאז בעצם ניצבת בפניו הברירה האם הוא צריך לקנות את הרכב כדי ליהנות מההטבה או הוא לא יצטרך לקנות רכב, אז זה קודם כל הקהל הראשון שייהנה מהדבר הזה וזה הישג משמעותי בפני עצמו.

אורי מקלב: להגיד שזה 100%?

אורי מקלב: 100% זה לא יהיה.

יעקב גיל: נכון.

יעקב גיל: אגב, כדי להקל על הפקקים לא נדרש ש-100% ממשתמשי הרכב יעברו.

יעקב גיל: גם אם 10% יעברו אז כבר יש הקלה משמעותית.

יעקב גיל: אנחנו מבקשים ומפצירים מההסתדרות וממשרד האוצר לשנס מותניים ולהיכנס למוד עבודה על הנושא הזה ולא למוד התנגדות, כי פשוט אי אפשר להמשיך כך, ואנחנו מבקשים מהוועדה לנצל את הסמכות שלה כדי לדרוש תשובות להחלטת ממשלה שכבר התקבלה כדי לוודא שכולם עושים את תפקידם.

יעקב גיל: ידוע שיש הרבה מטלות ומשימות אבל בכל זאת הנושא הזה מספיק חשוב כדי לתעדף אותו.

יעקב גיל: אני רק אגיד במילה על אותו אחוז שלא נהנה היום מההטבה למרות שמגיע לו.

יעקב גיל: מדובר בדרך כלל באנשים שלא יכולים לממש את ההטבה בגלל מגבלה פיזית, אז בעצם מה אנחנו עושים?

יעקב גיל: אנחנו מונעים מאנשים שאין להם ברירה אלא להתנייד בתחבורה הציבורית, לקבל בעצם את מה שמגיע להם, אז בואו נוריד באמת את הלמה לא ונחשוב איך כן.

יעקב גיל: תודה לך אדוני על הדיון החשוב ואנחנו מצפים להמשך.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: תודה על ההשתתפות שלך בדיונים בכנסת.

אורי מקלב: אני יודע שאתה עובד עם עמותה באופן וולונטרי ובהשתתפות פעילה וגם מועילה בתוך ועדות הכנסת במרחב הדיונים שיש לנו בנושא תחבורה ציבורית.

אורי מקלב: הדובר האחרון, אהרון אליסף חסדאי מנציבות שירות המדינה.

אורי מקלב: בבקשה.

<אהרון אליסף חסדאי: שלום אדוני.

<אהרון אליסף חסדאי: אהרון אליסף חסדאי, אחראי על תנאי שירות בנציבות שירות המדינה.

<אהרון אליסף חסדאי: אני רק רוצה בעקבות דברים שאמר אדוני לגבי הסוגיה המרכזית.

<אהרון אליסף חסדאי: אדוני דיבר שנושא אחזקת הרכב הוא בעצם הסוגיה היחידה שיש לפתור.

<אהרון אליסף חסדאי: גבירתי העלתה את הנושא של החנייה בתור מה שניתן באמצעותו בעצם לחסוך כספים.

<אהרון אליסף חסדאי: ההסתדרות היום, במגעים שאנחנו מנהלים איתם, תופסת את נושא החנייה כזכות של העובד.

<מיטל להבי: אתה נותן לו רכב?

<מיטל להבי: תן לו חנייה.

<מיטל להבי: מה אתה רוצה, שהוא יחנה על העץ?

<אהרון אליסף חסדאי: לא, לא.

<אהרון אליסף חסדאי: המשמעות היא שלצורך העניין גם אם העובד מסכים ב-99% מהימים לוותר על הרכב שלו, ההסתדרות תדרוש שכאשר הוא מגיע לעבודה, עדיין יהיה לו מקום חנייה ליום אחד בחורף שהוא מגיע.

אורי מקלב: אם מיטל אמרה שגם נרוויח חנייה, אתה אומר שלא נרוויח.

<מיטל להבי: לא, אבל בהינתן שבן אדם לא צריך להראות בעלות על רכב, אני לא נותנת לו חנייה כי אין לו בעלות.

אורי מקלב: קודם כל גם בלי החנייה יש מספיק סיבות לקדם, אבל בכל אופן אינו דומה אם אדם מגיע פעם בחודש או פעמיים בחודש.

אורי מקלב: סך כל החניות שיש לעירייה, אם היא צריכה אלף מקומות חנייה או יספק אותה מאתים מקומות חנייה.

אורי מקלב: יצמצם את מקומות החנייה?

אורי מקלב: ודאי יצמצם.

אורי מקלב: תהיה איזו רוטציה.

אורי מקלב: יהיה מגוון של מקומות, אבל מתוך נניח מאה מקומות לחנייה, יספיקו לשלוש מאות עובדים, מה שהיום מאה מקומות חנייה מספיקים רק למאה וחמישים עובדים.

אורי מקלב: זה גם צמצום.

אורי מקלב: זו תשובת המשקל.

אורי מקלב: זו לא תשובה ניצחת, מה שאמרת.

אורי מקלב: מה שאת אומרת, זה לא חיסכון אופטימלי.

אורי מקלב: אתה אומר שעדיין יהיו מקומות חנייה.

<אהרון אליסף חסדאי: בוודאי.

<אהרון אליסף חסדאי: אני רק אומר שצריך לשים לב שההסתדרות כיום בסכסוכי עבודה דורשת פיצוי גם בגין מצב שבו נלקח מקום החנייה.

<אהרון אליסף חסדאי: אנחנו נשמח לפתור גם את הבעיה הזאת במסגרת ההסכם הקיבוצי.

אורי מקלב: היא לא תהיה הגורם המעכב.

אורי מקלב: אני אומר את זה בשמך, נכון?

יעקב גיל: מעכב למה?

יעקב גיל: אני חייב לומר שוב כי אדוני היושב ראש לא היה פה כשאני דיברתי.

יעקב גיל: אנחנו לא נגד תחבורה ירוקה ואנחנו לא נגד עידוד הגעה ירוקה לעבודה.

יעקב גיל: גם פרופסור אבינרי אמר, תראו, זו לא המטרה של כולם.

יעקב גיל: נכון.

יעקב גיל: כמה שאנחנו בהסתדרות סימפטיים לנושא, זאת לא המטרה שלמה הארגון שלי קיים.

יעקב גיל: אני חייב לומר.

יעקב גיל: המטרה שלי היא להגן על העובדים.

יעקב גיל: אם המדינה מבקשת לעודד הגעה ירוקה, שתשב איתנו למשא ומתן להסכם קיבוצי ונפתור את כל הבעיות.

אורי מקלב: בוא תלך באופן החיובי.

אורי מקלב: במידה שהעובדים לא יפגעו, אתם תעודדו את הדבר הזה.

אורי מקלב: אם אתה יוצא מנקודת הנחה שהעובד לא יפגע, לא משנה עכשיו איך.

אורי מקלב: אם החקיקה הזאת תביא שלא יפגע העובד, אין לך בעיה עם החוק הזה.

<וגיל יעקב: ולהיפך, שמצבו יהיה טוב.

אורי מקלב: יפה.

אורי מקלב: זה מה שאנחנו צריכים.

אורי מקלב: אני רואה את הגישה שלך.

אורי מקלב: הגישה אומרת, אני אגן על זכויות העובדים.

אורי מקלב: מקובל.

אורי מקלב: בשיא של ההצעה היא בלי לפגוע.

אורי מקלב: במידה שאתה תראה שיש דברים שהם פוגעים, הוא אמר חנייה, דברים אחרים, אתה תעמוד ואנחנו נזרום עם זה ביחד, נמצא פתרונות לכל, אין ספק.

אורי מקלב: אני מבין שלא היה רשום לפניי ששי קדם ממשרד התחבורה גם מבקש, אז אתה עכשיו באמת הדובר האחרון.

<שי קדם: שי קדם מאגף תכנון תחבורתי, משרד התחבורה.

<שי קדם: קודם כל אני מודה על הדיון החשוב הזה.

<שי קדם: מיטל, גם לך.

<שי קדם: אני חושב שזה נורא חשוב וגם טוב לנו כמשרד גם לראות שהפרדיגמה שגם אנחנו כבר שותפים לה, משתנה ומחלחלת והתחבורה הציבורית וההגעה של שימוש בתחבורה בת קיימא הולך ומחלחל.

<שי קדם: אני רק אגיד שכשאני עבדתי בעיריית פתח תקווה אז אני אכן נכנסתי לעירייה ואמרו לי שיש לי את האופציה לקבל החזר שכר.

<שי קדם: רכשתי רכב בשביל שאני אוכל לקבל את זה למרות שהגעתי בתחבורה ציבורית.

<שי קדם: שוב אני אומר, אכן גיל, זה בדיוק האנשים האלה שהיו יכולים לא לקנות את הרכב.

<שי קדם: מן הסתם זה היה עוזר אפילו לאלה.

<שי קדם: אנחנו כידוע לכם משקיעים הרבה מאוד כסף בתשתיות תחבורה ומהפכת הסעת ההמונים שהולכת ומתרגשת ובאמת תראה את אותותיה, אני מקווה, בעוד עשור במלוא תפארתה.

<שי קדם: אין ספק שאנחנו לא נהיה כל הפתרון וחשוב מאוד גם בהחלטות ממשלה ב-2007 וגם ההחלטה הזאת, שגם אמצעים אחרים, שבשלב המיידי או בעשור הקרוב יהיה להם השפעה הרבה יותר גדולה, כמו הטיפול בחנייה, כמו הטיפול במרכיב השכר, כמו הטיפול בעבודה מהבית או באמצעים אחרים לעידוד שינוי הרגלי הנסיעה, ישפיעו באופן משמעותי בשנים האלה.

<שי קדם: אנחנו מאוד שמחים ושותפים לכל מהלך שבאמת יסייע וישלים את המהלך התשתיתי שאנחנו מקדמים מהצד שלנו, אז אנחנו שותפים וגם מאוד שמחים שכולם פה שותפים לזה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אנחנו הגענו גם לשעת הסיום.

אורי מקלב: קודם כל לך מיטל אנחנו רוצים להודות ולחזק את ידייך בעניין הזה.

אורי מקלב: אין ספק שנציג ציבור, שליח ציבור שלוקח מטרה, אני מכיר אותך עוד מהפעילות שלך לגבי מעונות וצהרונים עם אותן אנרגיות חיוביות בנושא הזה כשאת מייצגת עיריית תל אביב שהיא הסמל לעומסי תנועה, לבעיות תחבורה אמיתיות שיש במדינה הזאת.

אורי מקלב: עיריית תל אביב היא לא רק לתושבי תל אביב.

אורי מקלב: עיריית תל אביב שייכת היום לכלל המדינה, לכל מה שקורה ודאי בחלק של היום.

אורי מקלב: אנחנו כולנו שותפים שצריך לחשוב אחרת ולהתנהג אחרת.

אורי מקלב: זה לא רק תל אביב היום, זה תל אביב רבתי.

אורי מקלב: כשאני נסעתי בכביש הצפון לכיוון נהריה, אמרו לי, בחיבור של נהריה יש פקק.

אורי מקלב: זה היה בקיץ.

אורי מקלב: אמרו, זה פקק תמידי שיש פה.

אורי מקלב: זה כל בוקר.

אורי מקלב: זה במשך חודשים.

אורי מקלב: נהריה, קצה הארץ, כביש הצפון בחיבור, להגיע ולנסוע.

אורי מקלב: זה לא רק ערים מרכזיות.

אורי מקלב: אני אומר את זה לאוצר.

אורי מקלב: היום בעיה של עומסי תנועה יכולה להיות בהרבה מקומות בארץ, גם בערים שאנחנו בכלל לא חושבים שזה קיים שם, לכן אני חושב שנכון, את לא סטרט אפית, את באת לפתור בעיה, באמת שהיא משימה לאומית בעניין הזה.

אורי מקלב: בתוך כלל הנושאים האלה לקחנו נושא שהוא מאוד חשוב, שזה לא סותר.

אורי מקלב: גם הוועדה רוצה ליישום החלטות ממשלה בכל נושא התחבורה הציבורית ואנחנו מבקשים דוח ואנחנו גם נבקש את זה באופן רשמי, ליישם את כל המדיניות ולראות מה התקדם.

אורי מקלב: אנחנו חושבים שנכון בכל דבר לשתף נציגי ציבור.

אורי מקלב: אני מתחבר למה שמישהו אמר ואולי הוא חשב שלא קלטו.

אורי מקלב: אנחנו מרגישים שלא הופנם הדבר.

אורי מקלב: אנחנו באים לכאן עם נושא שהוא מהותי ועקרוני, שנבחן בבדיקה ציבורית ומקצועית ומקבל את כל האסמכתאות וכל התמיכה שיש בנושא הזה, ואנחנו כוועדה מציפים נושאים.

אורי מקלב: כשאנחנו דיברנו על תחבורה שיתופית, אמרו כאן, תשמע, יש כאן מסוכנות.

אורי מקלב: יש דברים כאלה ואחרים.

אורי מקלב: אנחנו בכוונה הזמנו את כל הגורמים שיכולים לדבר ורצינו להציף, שכל אחד ידבר איך שהוא רואה את הדברים, כדיון פתוח.

אורי מקלב: כולם תומכים בעניין הזה וכולנו מתנקזים למקום אחד שאני חושב, אם אנחנו מתרשמים נכון, שזה נושא, הרכיב בשכר והחישוב לגבי חישובי פנסיה ודברים כאלה, זאת אומרת ההשלכות הן השלכות כלכליות, התחשבנויות עם אותו אזרח.

אורי מקלב: זה בסדר.

אורי מקלב: זה גם לגיטימי, ומשמעויות, איך אמרתם?

אורי מקלב: יש גם השלכה על הציבור.

אורי מקלב: השאלה מאיפה נכנסים?

אורי מקלב: איך מסתכלים?

אורי מקלב: אם עד שלא נפתור את הבעיה, עד שאנחנו לא מוצאים פתרון אנחנו לא מקדמים את הנושא הזה, גם לא ב-2014 ו-2017 ואחרי זה ב-2020, גם אנחנו נהיה באותו מקום, אבל אם אנחנו נקבל החלטה שזה היעד וזאת המטרה, לא יכול להיות שמכל השיקולים המעשיים והפרקטיים מול המשקל הזה, לא למצוא פתרון, ולא יכול להיות שהנושא הזה לא ימצא פתרון משפטי, חקיקתי.

אורי מקלב: לא יכול להיות דבר כזה.

אורי מקלב: התגברנו על הרבה.

אורי מקלב: היינו ב-1948 עם כל העיכובים.

אורי מקלב: אנחנו ידענו להתגבר על הרבה דברים.

אורי מקלב: היעד הוא יעד לאומי שצריך להגיע ועל זה צריך לקבל החלטות.

אורי מקלב: כל הדברים האלה על שפת הגוף, על שפת הדיבור, התגובות, הכי קרוב שאני שומע, אנחנו מחפשים דברים אחרים, יש עוד אפשרויות.

אורי מקלב: נכון, יש עוד אפשרויות.

אורי מקלב: אנחנו לא פוסלים את האפשרות וצריך עוד אפשרות.

אורי מקלב: זה יעשה ההוקוס פוקוס.

אורי מקלב: יכול להיות שזה דבר שהוא כשלעצמו טוב ושהוא יביא אחריו עוד יותר טוב, כפי שמנגד יש דבר אחר, הנושא של ההשלכה שצריכה להיות לא לפגוע בעובד.

אורי מקלב: לא יכול להיות שאנחנו נהיה מעצמת הייטק, מעצמה טכנולוגית, מעצמה חקיקתית, מדינה שראש ממשלת הודו של 1.3 מיליארד איש מגיע לפה ללמוד מאיתנו דברים, מהמדינה הזאת של ה-8 מיליון, שאצלו זה איזה מחוז נידח, מגיע לכאן, שוהה פה, מדלג על כל בעיות החוץ וכאלה כדי ללמוד מאיתנו פתרון של בעיות.

אורי מקלב: אנחנו יושבים כוועדת מדע וטכנולוגיה, מכל העולם מגיעים לקבל מאיתנו איך אנחנו כמעצמה טכנולוגית, כוועדת מדע, עשינו את זה, איך אנחנו פותרים את הבעיות.

אורי מקלב: לא נוכל להגיד להם, לא מצאנו פתרון עדיין לנושא הזה, לא הצלחנו להתקדם עם הדבר הזה בגלל שהמשפטנים הגדולים, המוח היהודי, אני לא יודע איך שתקראו לזה, לא הצלחנו להתגבר על דבר כזה.

אורי מקלב: זה לא יכול להיות.

אורי מקלב: אם אנחנו נקבל החלטה שזה היעד, זאת המטרה, אני מכיר בכישורים שלכם, מכיר ביכולות שלכם, אנחנו נגיע לזה ואתם תוכלו לפתור את הבעיה, לכן בשביל זה צריך לוח זמנים.

אורי מקלב: אנחנו לא מתכוננים לעשות ועדה היום, ב-2017, ועדה הבאה ב-2020.

אורי מקלב: אנחנו שמים את זה על סדר יומנו ואנחנו נעקוב עד שבאמת זה יצא.

אורי מקלב: ניתן לשר האוצר.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שזה לא ברמה פקידותית.

אורי מקלב: צריך אולי להעלות את זה לפאזה יותר גבוהה או שלב יותר מתקדם.

אורי מקלב: אנחנו נעשה את הכול כדי שהעניין הזה יתקדם.

אורי מקלב: תודה רבה לכם וסליחה שוב על העיכוב, העיקר שהמסקנות והביצוע והיישום יהיו טובים ונכונים ומהירים.