הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן, כנסת 20, פרוטוקול מספר 21, 2017-08-09 10:30

נורית קורן: בוקר טוב לכולם, היום יום רביעי, י"ז באב התשע"ז, 9 באוגוסט 2017, השעה 10:45.

נורית קורן: היום הנושא של הדיון שלנו: בדרך להכרה בפרשה.

נורית קורן: הוועדה לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן שבראשותי פועלת מסוף חודש פברואר 2017.

נורית קורן: נאבקתי כדי להקים את הוועדה כי הבנתי שסיפורם הטרגי של המשפחות שילדיהן נעלמו הוא לא סיפורם הפרטי של בודדים אלא מדובר בתופעה רחבת היקף.

נורית קורן: שלוש הוועדות אשר חקרו בעבר את הפרשה חקרו בסך הכול 1,053 מקרים, אולם בעקבות המאבק לחקר האמת ודיוני הוועדה התברר כי ישנן עדויות חדשות רבות של כל בני העדות, עד עתה קיבלו כעובדה את הבשורה על פטירתו של בן המשפחה והסיפור של המשפחה לא נחקר.

נורית קורן: בעצם חשיפת המסמכים של ועדת החקירה הממלכתית שהתקיים ב-28 בדצמבר 2016, הם בעצם נחשפו אחרי שבאופן תמוה לחלוטין עד היום אנחנו לא יודעים מי נתן את ההוראה להטיל את החיסיון ל-70 שנה ולא היו כל הוראות פתיחה.

נורית קורן: לכן, מבחינת פתיחת החיסיון זה היה צעד חשוב והכרחי אבל לחלוטין בלתי מספיק, הוא היה רק ההתחלה.

נורית קורן: מקריאת החומרים שנחשפו הבנו, שצריך לרפא את פצעי העבר ולעשות צדק עם המשפחות.

נורית קורן: על מנת להגיע לחקר האמת הוועדה שבראשותי עושה את העבודה.

נורית קורן: לא פעם ולא פעמיים, אפילו במסגרת הדיונים אני שומעת:

נורית קורן: הקימו עוד ועדה ועוד ועדה, גם ממנה לא ייצא שום דבר.

נורית קורן: אבל חברים, לא מדובר בעוד ועדה, זו ועדה פרלמנטרית שדואגת לחקיקה.

נורית קורן: היכן שאנחנו מוצאים שיש כשל אנחנו מיד מתקנים.

נורית קורן: יושבים מסביב לשולחן כל המשרדים הרלוונטיים והדבר החשוב ביותר, אנחנו מתעדים את המקרים, זה נשאר פה בארכיון של הכנסת, דבר שמעולם לא קרה.

נורית קורן: כמו כן, יש גם מענה למשפחות.

נורית קורן: יושבות מסביב לשולחן משפחות שכבר קיבלו את המענה ורק בעצם העשייה הפרלמנטרית אנחנו נוכל לצעוד לעבר הכרה מלאה כי כבר הכרה יש בעצם העובדה שהוועדה הוקמה, יש הכרה.

נורית קורן: זאת הכרה ציבורית.

נורית קורן: אתם צריכים לזכור, שבעצם העלאת הנושא לסדר היום הציבורי יש לנו כבר הכרה ציבורית.

נורית קורן: עד עכשיו אמרו לכולם, שהם הזויים, שזה לא קרה.

נורית קורן: לצערי יש עוד אדם אחד שמנצל את זה באקדמיה, אדם אחד.

נורית קורן: אתמול שלחו לי, שבאמצע דיון באוניברסיטה הוא טען שאנחנו הזויים ואנחנו פסיכוטיים שאנחנו מדברים על הוועדה.

נורית קורן: האדון הזה כרגע מתחמק מלבוא לוועדה אבל גם הוא יגיע.

<קריאה: אין סיבה לתת לו את הכבוד.

נורית קורן: אנחנו כן ניתן לו את הכבוד כי אני רוצה לראות איך הוא יענה לאימא או לאחים שיושבים פה על זה שהם פסיכוטיים ושאין ושלא היה קיים.

נורית קורן: עכשיו אנחנו נוכל לצעוד לעבר הכרה מלאה ולקיחת אחריות של המדינה.

נורית קורן: הוועדה בעצם פעלה מסוף פברואר ואנחנו יודעים שעד עכשיו הוועדות לא נתנו טיפול הולם, יסודי ומקצועי לכל הדברים.

נורית קורן: החוקרים אימצו מסמכים מבלי לאמת אותם, לא חקרו דברים לעומקם, התגלו סתירות ואי דיוקים בנתונים ובמסמכים עליהם הסתמכו ועדות החקירה לשם קביעת המסקנות, לרבות לגבי השמות של הילדים הנעלמים.

נורית קורן: בלא מעט מקרים נמצאו מסמכים שהמשפחות לא נחשפו אליהם בעבר ופעמים רבות אין הסבר המניח את הדעת כיצד הגיעו למסקנות.

נורית קורן: ככל שאנחנו מעמיקים אנחנו מבינים שהתמונה עגומה הרבה יותר.

נורית קורן: ועדת החקירה הממלכתית כשלה בתפקידה, זה מה שמוביל אותי לקרוא מעל במת הכנסת ביום של ציון הפרשה, ב-20 ליוני 2017, לביטול המסקנות לאלתר ומתן האפשרות לבני המשפחות הנעלמים להביא לדיון מחדש את המקרה הפרטי שלהם.

נורית קורן: עבודת הוועדה עד כה היתה: גביית עדויות של המשפחות, הקמת צוות בינמשרדי, שבעצם הצוות הזה כבר עובד ונותן למשפחות מענה.

נורית קורן: חלק מהמשפחות כבר קיבלו את המסמכים הדרושים.

נורית קורן: אפשר לומר, שהיתה בעיה עם צווי ירושה, המקרה הובא לידיעתנו והמשפחה קיבלה את צו הירושה המיוחל וכך נמנע שהם יצטרכו לפנות לערכאות.

נורית קורן: כמו כן, חשפנו עניינים חמורים ומטרידים לעצם היעלמותם של הילדים, כמו למשל הילדים שהועברו לחו"ל על ידי אניית צים במבצע שכונה "כותנת פסים".

נורית קורן: ארכיון צים נפתח בפנינו ונחשף בפנינו התיק של רות מרלינג, זה היה תיק חסוי עד עכשיו, ביקשנו מארכיון המדינה לפתוח אותו והוא נפתח.

נורית קורן: עיון נוסף זה הניסויים שנעשו בגוויות הילדים הרכים והן בילדים חיים, שעד כה זה נמצא רק בתוך מסמכי הפרוטוקולים.

נורית קורן: התברר לנו, שוועדת כהן-קדמי לא התחשבה במסמכים שהיו בפניה.

נורית קורן: מתברר, שעשו ניתוחי גופות בתנאים לא נאותים, לא קיבלו את האישור וההסכמה של המשפחות ולעיתים רבות אפילו לא הביאו את הגופות - את מה שנותר מהגופות - לקבורה, שזה חמור בעיני.

נורית קורן: בן המשפחה, אם כבר הובא לקבורה, המשפחה לא ידעה ולא אמרו להם היכן הוא נקבר.

נורית קורן: החמור ביותר בעיני, רופאים שקיבלו מימון למחקרים הללו, חשבו שהם מצילים את העולם ועשו מחקרים.

נורית קורן: אתמול נפגשו אתי חוקרות שחוקרות את העניין הגנטי והם אמרו לי, שבעשר השנים הראשונות לקום המדינה, כל המחקרים נעשו בצורה מדהימה ועליהם הושתת כל הנושא של המחקר הגנטי והמחקר הגנטי כבר בוצע אז.

נורית קורן: אז אתם מבינים על מי עשו את המחקרים הגנטיים.

נורית קורן: קיימנו דיונים וסיורים בבתי העלמין סביב נושא איתור ופתיחת קברים של הנעלמים.

נורית קורן: מבחינתי ומבחינת האנשים שליוו אותי, זה היה דבר מזעזע.

נורית קורן: דבר שראיתי פה בירושלים, מזעזע אותי שיש קברים שהם לא מסומנים ועל חלקת הקברים הללו הם אמרו, שהמשפחות לא פקדו את הקברים.

נורית קורן: אמרתי, ברור שהמשפחות לא יפקדו את הקברים כי הם לא יודעים בכלל שזה נמצא שם.

נורית קורן: אמרו לי, כן, לפי הכללים אנחנו עכשיו מכינים קברים חדשים.

נורית קורן: אותי זעזע לראות שורה חדשה של קברים שמכינים אותם לקבורה מעל הקברים הקיימים.

נורית קורן: אמרתי, איך אתם עושים כזה דבר?

נורית קורן: עמדנו על איזה רצועת בטון, שאלתי, מה יש ברצועה הזאת?

נורית קורן: נאמר לי, קברים.

נורית קורן: מיד קפצתי ואמרתי, איך אתם עומדים על זה, איך אתם עושים כזה דבר?

נורית קורן: אני באה מבית דתי, זה פשוט מזעזע אותי.

נורית קורן: כתבתי מכתב וביקשתי מחברת קדישא בירושלים להודיע לכל המשפחות - יש להם רישומים והם טוענים שהם יודעים איפה ממוקם כל קבר - ביקשתי מהם להודיע למשפחות ששם נמצא יקירן, שכל מי שרוצה לבוא ולעשות מצבה זה הרגע ושאנשים יבואו ואולי סוף סוף נמצא את בן המשפחה האובד.

נורית קורן: אתם יודעים מה, זה שהם עושים עוד שכבה זה מונע מאתנו לפתוח את הקברים כמו שצריך ולמצוא, הם פשוט מערימים קשיים כי אז מה שקורה, יש גופות על גופות וזה יהיה קשה מאוד לאתר את הגופה.

נורית קורן: מבחינתי, אני לא אשתוק עד שהדבר הזה יתוקן.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם, אני אפילו חושבת לחוקק הצעת חוק, שאסור לקבור בצורה הזאת.

נורית קורן: אני לא מסכימה לזה.

<יגאל יוסף: אולי זה קבר פיקטיבי בכלל.

נורית קורן: אנחנו לא יודעים.

נורית קורן: אנחנו לא יודעים עד שלא נפתח.

נורית קורן: עכשיו אנחנו מתמודדים עם הצעת חוק לפתיחת קברים.

נורית קורן: אני אומרת לכם, זו תהיה הצעת חוק מפורטת עד הסוף, אני לא אשאיר שום פתח שמישהו ינסה להכשיל את פתיחת הקבר גם במקרים של גופות על גופות, כי כבר קרה, שבקבר אחד מצאו חמש גופות אחת על השנייה, שרידי גופות, ואני לא אאפשר את זה.

נורית קורן: כרגע עומד על העניין הזה פסק הלכה שנדרש ממני.

נורית קורן: אני אמרתי, שיהיה פסק הלכה שיצורף לחוק ובית המשפט לא יצטרך להתעמת בנושא, שהכול יהיה ברור ונהיר גם לשופטים וגם למי שפותח והכול לפי ההלכה ולפי כבוד המת וכבוד החי.

נורית קורן: למה?

נורית קורן: כי אנחנו צריכים להביא לחקר האמת ואנחנו צריכים לדעת באמת מי קבור מתחת לאדם, אם יש קבר.

נורית קורן: ואם לא, נחפש אותו בתיקי האימוץ.

נורית קורן: גם בנושא תיקי האימוץ אנחנו כבר מקבלים תשובות מהשירות למען הילד, אנחנו מעבירים להם שמות והם עונים לנו אם יש תיק או אין תיק ועל כך הם יבורכו.

נורית קורן: יש החלטות נוספות שהובלנו יחד עם מנכ"ל משרד הרווחה, אבל כשיגיע הזמן אדבר על זה, אני כרגע לא רוצה לחשוף כדי לא להכשיל דברים שנעשו והסכמות.

נורית קורן: אבל גם בתיקי האימוץ אנחנו נטפל, גם בחוק האימוץ אנחנו נטפל כדי שהמשפחות תוכלנה לפתוח את התיקים ולדעת מה קורה עם בן המשפחה.

נורית קורן: תדעו עוד דבר אחד, שיש נהלים לפי רשם הירושות, כל משפחה שתגיע לרשם הירושות, יש נהלים חדשים שיופצו בין הרשמים והם יופעלו לפי מה שצריך כדי למנוע מאנשים עוגמת נפש.

נורית קורן: עד כאן זה חלק מהדברים שנעשו עד עכשיו.

נורית קורן: אני רוצה לחזור ולומר, שאילולא הוועדה הפרלמנטרית והפעילות הפרלמנטרית של מנהלת הוועדה, של מזכירת הוועדה ושל היועצת המשפטית של הוועדה, הדברים לא היו מגיעים היום להיכן שהם נמצאים.

נורית קורן: מכיוון שאני שומעת את המושג הכרה, הכרה, הכרה, זה מושג ריק מתוכן ובעצם מבחינתי יש הכרה.

נורית קורן: ההכרה הראשונית התחילה.

נורית קורן: אמרתי, הכרה ציבורית יש לנו, אנחנו כבר לא הזויים.

נורית קורן: ההכרה, שפה בכנסת ישראל קמה ועדה וכל הפעילות בוועדה מתחילה, ההכרה שצריך לבטל את מסקנות הוועדה, גם זה יש ובעצם הדברים הבאים שאנחנו צריכים לעשות, לקדם את הנושא של להנציח את הפרשה ולגרום לכך שהיא תילמד בבתי הספר, שיהיה ציון יום, אלה הם הדברים החשובים.

נורית קורן: בעצם כבר התחלתי לעשות אותם, זה ב-20.6 ואני עכשיו רוצה לקבוע את היום הזה בתוך שנת הלימודים כדי שזה יוכל להילמד בבית הספר ולכן נצטרך למצוא מועד חלופי.

נורית קורן: 20.6 זה היום האחרון של הלימודים, מאחר ואני רוצה שזה יילמד בחטיבות הביניים ובתיכונים, בלתי אפשרי שזה יהיה התאריך.

נורית קורן: לכן אני רוצה לשמוע מכם – אולי יתקיים דיון גם בנושא הזה - איזה יום צריך לבחור על מנת שנוכל לציין את היום הזה.

נורית קורן: הנושא שאני מריצה עם ראש הממשלה, כתבתי לראש הממשלה להקים בית מורשת ליהדות תימן, שחלק ממנה יהיה גם על הפרשה, להנציח אותה, כי הרוב, 70% הם ילדי תימן.

ישראל אייכלר: אין עדיין בית מורשת יהדות תימן בישראל?

נורית קורן: לא, אין.

ישראל אייכלר: אני לא מאמין.

נורית קורן: עד היום אין, יש לכל העדות, לנו עדיין אין.

נורית קורן: אבל הממשלה לא מתקצבת את זה.

נורית קורן: אני חושבת להקים איזה שהיא קרן כמו קרן לניצולי שואה, שתוכל לתגמל את המשפחות שניזוקו, כמו למשל הניסויים שאנשים ניזוקו, על מנת שיוכלו לקבל טיפול מלא מבלי להתחנן לטיפולים וכל מה שכרוך בזה.

נורית קורן: עם זה אנחנו מתחילים את הדיון היום.

נורית קורן: כינסתי אתכם כי חשוב לי לשמוע מה המשפחות חושבות על ההצעה שהצעתי ולדבר מהי המשמעות האמתית להכרה של המדינה ולקיחת אחריות מלאה בפרשה.

נורית קורן: מפאת קוצר הזמן כי אנחנו צריכים לסיים בשתיים עשרה ועכשיו כמעט אחת עשרה, אתן לכל דובר שלוש דקות.

נורית קורן: אני מתנצלת, זה יהיה רק שלוש דקות, אני אחתוך.

נורית קורן: אני מבקשת, לא לקפוץ לדברים של אחרים, רק ברשות, רק לחברי הכנסת מותר.

נורית קורן: אתן קודם כל לחברת הכנסת יעל כהן-פארן להתחיל, חברת ועדה, ולאחר מכן חבר הכנסת אייכלר.

נורית קורן: בבקשה, אבל תקפידו על שלוש דקות.

יעל כהן-פארן: אהיה מאוד קצרה.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לברך אותך על המהלך הממש ממש חסר תקדים הזה שעשית בכנסת הזאת, של הקמת הוועדה.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לקרוא לכל הנוכחים, לא לזלזל ולהגיד זו רק עוד ועדה, אני מאוד מתחברת לדברים שאמרת - זו לא רק עוד ועדה, זאת הוועדה שתביא לשינוי האמתי -.

יעל כהן-פארן: שוועדות קודמות היו ועדות מריחה, כמו שאני מבינים שמסקנותיהן הונחו לפני הציבור והדבר הראשון שהוועדה הזאת עשתה זה להוציא את המסקנות והפרוטוקולים לציבור.

יעל כהן-פארן: אז באמת, הכרה בעניין, זה הרי פצע פתוח והכרה בעניין זה השלב הראשון להתחיל לרפא את הפצע הזה.

יעל כהן-פארן: זה פצע שעדיין המוגלה שלו קיימת בחברה הישראלית ומשפיעה על כולנו.

יעל כהן-פארן: לי זה ברור, לכולכם כאן בחדר אני בטוחה שזה ברור.

יעל כהן-פארן: אני גם שותפה לכל המהלכים, הייתי בדיון של הליכי החקיקה - - -

נורית קורן: ואני מאוד מודה לך שאת מגיעה.

יעל כהן-פארן: דיון מאוד מורכב.

יעל כהן-פארן: באמת, הנושא חשוב לי, זה לא עניין של ימין שמאל, זה עניין של כל החברה הישראלית שצריכה להכיר בפצע הזה וצריכה להכיר בעוול הזה.

יעל כהן-פארן: אנחנו היום כאן - ובעוד דיונים - מביאים לכך, שתהיה הכרה ותהיה השלמה עד כמה שאפשר, מה שנקרא לעבור הלאה, לרפא את הפצע הזה ולהתקדם הלאה בשביל כל החברה הישראלית.

יעל כהן-פארן: אז תודה רבה לך.

נורית קורן: תודה יעל.

נורית קורן: בבקשה חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: אני גם מצטרף לברכות ליושבת הראש, וזה לא פעם ראשונה כי יש ועדות שכולם יודעים שזה חשוב: כלכלה, כספים, חוץ וביטחון, חינוך, כולנו יודעים מה חשוב היום, אבל הוועדות הקטנות האלה שהן עושות את העבודה בשטח והוועדה החדשה הזאת – המנהלת שלכם גם באה מהוועדה לפניות הציבור, כך שאני מרגיש חובה לציין את זה - - -

נורית קורן: אני פנויה לציבור.

ישראל אייכלר: זה בדיוק פניות ציבור.

ישראל אייכלר: אני רוצה שנדע מהן המטרות של הוועדה מעבר למה שאמרת.

ישראל אייכלר: למשל שמעתי עכשיו את העניין של קברים עם שמות ותיקים, צריך אולי לעשות הבחנה ברורה, אני רוצה להבין, יש מקרים שיש תיק ויש קבר ויש שמות של הקברים, ויש ילדים שיש אימוץ ויש אדם חי, זה שני דברים נפרדים שצריך לדעת מיהו מי.

ישראל אייכלר: הרי לא ייתכן שמישהו יחשוב, שיש ילד חי, מאומץ ויש לו תיק ויש לו קבר.

נורית קורן: אנחנו רוצים להגיע לילד הזה, שיש לו גם קבר והוא גם חי.

נורית קורן: אנחנו גם נגיע לזה כי זה מה שאנחנו מבררים.

ישראל אייכלר: אבל כמו שאמרת, צריך לטפל באלה שבאמת יש להם תיק ויש להם קבר ואף אחד לא פוקד ואף אחד לא יודע איפה זה.

ישראל אייכלר: צריך באמת לטפל בילדים שהם אנשים חיים והם מאומצים ואין להם קבר וכל הקבר זה משהו פיקטיבי.

ישראל אייכלר: אז צריך שיהיה ברור מאוד מה שעד היום לא היה.

ישראל אייכלר: דבר שני, חשוב מאוד שדיברת על רשם הירושות ועל עניין הפיצויים למשפחות כי הסבל שהאנשים האלה עברו הוא בלתי אפשרי וצריך לאפשר להם לפחות את הפיצוי של ההנצחה, אני לא יודע, אולי מישהו רוצה להקדיש ספר תורה לילד הזה או משהו כזה, שיהיה לו סיוע.

ישראל אייכלר: לגבי בית מורשת יהדות תימן, אני בכלל לא מאמין שעד היום אין, אני יודע שלזכר כל עיירה שהיתה אי שם יש איזה בניין ומורשת וספרים.

ישראל אייכלר: אני בא ליהדות תימן ואומר לילדים התימנים, יש לכם המון בתי כנסת, היו מפלגות תימניות, שלא יהיה משהו עד היום, מורשת תימן?

נורית קורן: אין משהו, יש כמה מרכזים אבל לא משהו רציני.

ישראל אייכלר: צריך לעשות משהו ממלכתי.

ישראל אייכלר: הנושא הכי חשוב בעיני זה מורשת יהדות תימן, שהתימונים, כשאני הייתי ילד אני זוכר אותם שהגיעו לארץ, זה שלא שינו את שמם, לשונם, את לבושם, את המנהגים ואת ההבהרה.

ישראל אייכלר: כשהייתי ילד הייתי הולך כמעט כל בוקר, בפרט בימי אלול, לפנות בוקר, לשמוע ליד בית הכנסת של התימנים שהיה בשערי פינה והתענגתי לשמוע את כל הסליחות, לא יכולתי ללכת עד שלא סיימו.

ישראל אייכלר: אז יהיה רצון שתשרה שכינה במעשה ידיכם ותצליחו להגיע למטרות החשובות שאת עושה ושיהיה בהצלחה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: אני רוצה לפתוח קודם כל עם ד"ר שמריהו הלל, שהביא את דבריו של הרב רצון ערוסי, צריך לומר, שהוא היה שותף לוועדה כהן-קדמי וגם שלגי, יותר בשלגי.

נורית קורן: גם כאן הוא מעורב, הוא פשוט לא יכול היה להגיע.

<הלל שמריהו: אני רוצה להקריא את הדברים של הרב רצון ערוסי, הוא לא יכול היה להגיע, הוא לא מרגיש בטוב, יש לו בדיקות ולכן אני רוצה להקריא את מה שהוא מציע לישיבה של היום.

<הלל שמריהו: הכרה ממלכתית בפרשת ילדי תימן המזרח והבלקן.

<הלל שמריהו: בימים אלו הפרשה העגומה והמחפירה, פרשת ילדי תימן המזרח והבלקן הולכת ונחשפת וגילויה מזעזעים ומכאיבים ביותר.

<הלל שמריהו: החשיפה עדיין בראשיתה ואין לנוח ואין לשקוט עד שהפרשה כולה תיחשף.

<הלל שמריהו: אולם, כבר עתה אנחנו פונים לממשלת ישראל ולעומד בראשה וכן לכנסת ישראל ולעמוד בראשה, להודיע על הכרה לאומית רשמית בפרשה הנוראית הזאת, לקבל אחריות עליה למען כבוד עמינו ולהתנצל בפני קורבנותיה המתים אבל גם החיים.

<הלל שמריהו: כמו כן, לעשות הכול כדי לתקן את העוולות הניתנות לתיקון שנתגלו והתגלו בהמשך החשיפה.

<הלל שמריהו: ההכרה הנדרשת כבר בעת הזאת היתה צריכה להיעשות כבר לפני זמן רב והיא קיבלה התפתחויות בלתי רצוניות ובלתי נשלטות וכבר דברים היו מעולם לצערנו הרב, ויפה שעה אחת קודם.

<הלל שמריהו: בכבוד רב, הרב רצון ערוסי הלוי, רב העיר קריית אונו, חבר מועצת הרבנות.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: אני רוצה להתחיל את הדיון, יש לנו כאן את פרופסור יפעת ביטון וגם את פרופסור בת ציון קלורמן עראקי.

נורית קורן: נאפשר קודם לך, תספרי מה הקרבה כחוקרת כל הנושא של יהדות תימן.

<בת-ציון קלורמן-עראקי: אני חוקרת שנים רבות את יהדות תימן ואת כל תהליך המעבר והקליטה וההגירה והעלייה של יהודי תימן בארץ ישראל מסוף המאה התשע-עשרה ועד הזמן האחרון.

<בת-ציון קלורמן-עראקי: דרך אגב, אני עכשיו גם ראשת מחקר לחקר יהדות תימן ותרבותה על שם עובדיה בן שלום שבמכון בן צבי, אנחנו ממשיכים לחקור נושאים שונים שקשורים ביהדות תימן.

<בת-ציון קלורמן-עראקי: מהראייה הרחבה שלי אני רוצה לתת - - -

נורית קורן: אנחנו עוסקים עכשיו רק בשאלה של הכרה, איך את רואה ומה זה הכרה בעינייך?

<בת-ציון קלורמן-עראקי: הכרה בעיני, לדעתי קודם כל צריכה להיות החלטת ממשלה.

<בת-ציון קלורמן-עראקי: לדעתי צריכה להיות כאן החלטת ממשלה שתאמר ותחייב את הממשלה ואת מוסדות המדינה להמשיך ולעשות את כל מה שצריך, לתת את המשאבים המתאימים להמשך החקירה וליישם את המסקנות של החקירה של מה שקרה באמת, כפי שכבר התחילה.

<בת-ציון קלורמן-עראקי: אנחנו כבר עכשיו מגלים כמה וכמה דברים וגם כמה רעיונות שאת, חברת הכנסת קורן העלית.

<בת-ציון קלורמן-עראקי: אז קודם כל אני חושבת שצריכה להיות החלטה כזאת כי זה ייתן לזה תוקף חזק, משמעותי שאחריו יהיה אפשר להמשיך הלאה גם בשנים הבאות.

<בת-ציון קלורמן-עראקי: מעבר לזה, כמובן אני חושבת שצריך להכניס את כל הסיפור של פרשת ילדי תימן לכל האתוס הכללי של יחס מוסדות המדינה ומנהיגות היישוב בתקופה קודמת ליהודי תימן בפרט ולמזרחים בכלל.

<בת-ציון קלורמן-עראקי: אני חושבת, שהפרשה, כשהיא תיחשף בציבור ותקבל את ההכרה, צריכה לטלטל מאוד את כל הציבור על כל ענפיו לגבי מה שצריך לעשות בכלל כדי להגיע לשוויון מלא בחברה הישראלית.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: אני מסכימה אתך, החלטת ממשלה, זה בדיוק כי לוועדה יש מסקנות ביניים, אני אגיש אותן לראש הממשלה ואז נראה אם נוכל להוביל להחלטה.

נורית קורן: אבל קודם אנחנו צריכים להחליט מה אנחנו רוצים בהחלטת ממשלה כי אז צריך לתרגם אותה לכסף.

נורית קורן: פרופסור יפעת ביטון בבקשה.

<יפעת ביטון: שלום, צהריים טובים, אני רוצה קודם כל לברך את חברת הכנסת קורן על העבודה הנהדרת שלה בתחום הזה.

<יפעת ביטון: אני מגיעה מהתחום של הגנה על קבוצות מוחלשות בישראל, הזכות לשוויון, בוודאי הקבוצה התימנית באופן כללי – דרך אגב, אנחנו יכולים לדבר, פרופ' חיבת ציון לידי יכולה לומר על עוולות לא פשוטות אחרות שנעשו כלפי העדה התימנית, אנחנו מדברות על גירוש כנרת למשל או דברים כאלה.

<יפעת ביטון: זאת אומרת, יש פה היסטוריה עקובה מזיכרונות מרים של פגיעה בזכויות האדם הבסיסיות של - - -

נורית קורן: נכון, אבל אני רוצה ממש רק בפרשה.

נורית קורן: צריך תמיד לזכור שאנחנו מדברים לא רק על תימנים אלא גם על מזרח ובלקן, שיש עוד אנשים ולכן אני כרגע רק בפרשה.

<יפעת ביטון: אני מסכימה אבל אני חושבת שתמיד צריך לראות דברים בתוך קונטקסט רחב יותר וזה גם נותן איזשהו אפקט מעמיק יותר של הקשיים שאתם מתמודדים, מתמודדת האוכלוסייה המזרחית באופן כללי בישראל, בוודאי בהקשר הזה לא רק הקבוצה תימנית.

<יפעת ביטון: ברמה המשפטית המוכרת – אני מגיעה מתוך תחום המשפט – בדרך כלל מה שמוכר בהיסטוריה הלא רחוקה של פגיעות קשות דרמטיות מהסוג הזה שנעשו כלפי אוכלוסייה בעברה של מדינה חייבו הקמת של ועדות פיוס, אמת וכיוצא באלה.

<יפעת ביטון: בהרבה מובנים אני רוצה להציע את ההצעה הזאת ותוכלי לשקול אותה: להכריז על הוועדה הזאת כוועדת אמת ופיוס.

<יפעת ביטון: כי כשאני מסתכלת על הדברים שנעשו בוועדה והצפי שלך למה את עוד מתכוונת לעשות בה, היא מאוד מזכירה עבודה של ועדות כאלה.

נורית קורן: ועדות פיוס.

<יפעת ביטון: בוודאי.

<יפעת ביטון: אין ספק שיש פה ייחוד מורכב של קבוצה שהיא בשר מבשרה של המדינה.

<יפעת ביטון: זה לא ועדות פיוס של שתי אוכלוסיות עוינות שעכשיו פתאום נוצר ביניהן שלום חדש וצריך לבנות את זה מאל"ף עד ת"ו.

<יפעת ביטון: כולנו פה עם אחד ובמובן הזה זה דורש מורכבויות אחרות.

<יפעת ביטון: לכן אני לא חושבת בהכרח שצריך פה ועדה נפרדת מחוץ לכנסת, כמו שאפשר לקחת את הוועדה שלך ואולי להעניק לה את השם הזה.

נורית קורן: זאת הכוונה.

נורית קורן: היא עכשיו נמצאת בשלב של החקירה, תהיה אחרי כל הדברים והיא תגיע אחר כך מהפיוס כי בסוף המסקנות שלה יהיו פיוס.

<יפעת ביטון: אז למקד את זה כחלק מהכותרת שלה.

נורית קורן: את צודקת.

<יפעת ביטון: ואז נשים פה איזשהו זרקור חזק יותר - - -

נורית קורן: אבל אם לא בכותרת, לפחות בסמכויות שיש לה.

<יפעת ביטון: בוודאי, בוודאי.

<יפעת ביטון: ואז זה באמת לוקח אותנו לגבי השאלה של מה לעשות.

<יפעת ביטון: אני חושבת שהרב ערוסי אמר את זה כל כך יפה, וחברתי פה אמרה, צריך החלטת ממשלה.

<יפעת ביטון: אני חושבת שההחלטה הזאת צריכה להיות מבוססת על עבודת עומק שמגדירה מהי הכרה.

<יפעת ביטון: בכל הכבוד לעבודתה של הוועדה ולעבודתך, אני חושבת שלהעלות פה רעיונות למה היא הכרה, זה נחמד, אבל מה שצריך, צריך שיישב צוות היגוי, שיישב וינסח מעין מסמך כזה.

נורית קורן: זה יהיה.

<יפעת ביטון: אני מאוד מקווה שהוועדה הזאת והוועדה הבינמשרדית יוציאו איזשהו דוח שאפשר יהיה לצרף לו את אותה הצעה של הוועדה מהי הכרה ופיוס אמתיים, נטילת אחריות, כפי שאמר הרב, כוללת הרבה מאוד נקודות.

<יפעת ביטון: אני לא רוצה לגזול זמן, אחרים גם יוכלו לפרט על זה, אבל באמת מסגרת שמאגדת גם את עבודת החקר, גם עבודה נפרדת של קבוצה שתחשוב מה כוללים היסודות של הכרה, ולבסוף, איזה שהיא חותמת פורמלית מהסמכות הגבוהה ביותר שזאת ממשלת ישראל, לוקחת על עצמה אחריות, מתנצלת על הדבר הזה, מבינה את הכאב והסבל ונוקטת בצעדים שונים ומורכבים, לרבות פיצויים למשל, שזה התחום שממנו אני מגיעה יותר, לנפגעים והנפגעות.

נורית קורן: שוב, פיצויים אנחנו לא מדברים רק ענייני כספים, אלא זה יכול להיות פיצוי ברמה כזאת או אחרת.

<יפעת ביטון: ברמה של קרן וכיו"ב.

<יפעת ביטון: אני רוצה לסיים ולהזהיר אותנו מפני מסמוס רעיון ההכרה.

<יפעת ביטון: אני מפנה את כולנו לצד השני של המשפחה שלי, לצד המרוקאי – אני גם בצד התימני – בצד המרוקאי, מה שקרה עם נפגעי טיפולי הקרנות נגד הגזזת.

<יפעת ביטון: היום יש לנו חוק שקוראים לו נפגעי הגזזת.

<יפעת ביטון: זה פשוט למסמס בכותרתו של החוק את הסיפור האמתי שהיה שם.

<יפעת ביטון: הילדים האלה לא נפגעו מהגזזת, הם נפגעו מההקרנות.

<יפעת ביטון: הגזזת לא היתה יכולה לפגוע בהם עשירית מונים ממה שפגעו בהם ההקרנות.

<יפעת ביטון: לכן אני חושבת שצריכה להיות ועדה שמבינה מהם יסודותיה של הכרה.

נורית קורן: בסדר, תודה רבה.

נורית קורן: כי מבחינה אקדמית זה הדבר החשוב ולכן ביקשתי לפתוח אתכן.

נורית קורן: יגאל יוסף, ראש עיריית ראש העין לשעבר, חבר בוועדת שלגי, וגם נציג של המשפחות, אחותך נעלמה.

נורית קורן: מה מבחינתך זו תהיה הכרה?

<יגאל יוסף: הקדמה קצרה ואגיע לתכל'ס.

נורית קורן: אבל ממש קצר.

<יגאל יוסף: קצר, הכול קצר.

<יגאל יוסף: אני עוד פעם אומר, מה שנעשה בתקופה הזאת מאז שהובלת את השדולה והקמת הוועדה הזאת, לא קרה מעולם.

<יגאל יוסף: יש להעמיד את זה בראש סולם העדיפויות, הארץ כולה מדברת על זה, מה שלא היה מעולם.

<יגאל יוסף: הפעילות שנעשתה עד כה היא נפלאה, היא עצומה וכל הארץ מדברת על זה וזה בזכות הוועדה, את - - -

נורית קורן: וכל מי שמסייע בידי.

<יגאל יוסף: העמותות, אני מכבד את כולן, כולן הן הגייסות, חוד החנית זה פה.

<יגאל יוסף: אני מקווה שכל העמותות וכל הגורמים, כל אחד שם יד בעניין הזה, שיתיישרו לפה, יכוונו לפה ויתאמו את הדברים דרך הוועדה הממלכתית.

<יגאל יוסף: זו ועדה פרלמנטרית מיוחדת ממלכתית, חייב להיות פה תיאום בין כולם כי אם לא, יכולה להיות קטסטרופה.

<יגאל יוסף: אני נזהר מתוך ניסיון העבר שלי, כמה דברים שהובלנו והכול התפרק בגלל כל מיני בעיות שהן לא ענייניות.

<יגאל יוסף: דבר שלישי, כמו שנאמר על ידי שתי המלומדות המכובדות, הפרופסוריות, שצריך להביא הצעת מחליטים, זו פרוצדורה.

נורית קורן: נכון.

<יגאל יוסף: נכון שצריכה להיות הסכמה של ראש הממשלה ושרי הממשלה, אבל אם הצעת המחליטים תוכן בצורה נכונה, פחות או יותר בנוסח של הרב רצון ערוסי, שכתב פה בצורה הכי תמציתית, הכי מדויקת, להביא את זה לממשלה.

<יגאל יוסף: אנחנו בדקה התשעים, אם מחר יהיו פה איזשהו מצב של שינוי פוליטי, בחירות או משהו כזה, הכול יישכח, יידום ויתפרק.

<יגאל יוסף: לכן אנחנו חייבים לעשות את זה בהקדם.

<יגאל יוסף: אחרי שתתקבל החלטה ולקיחת אחריות, המשאבים שיינתנו בהכרח בזכות קבלת האחריות, הם יפעלו בגיבוי של הוועדה הזאת שלך כדי להמשיך את התהליך.

<יגאל יוסף: הוכחות, מציאות, יש, עכשיו צריך את הכלים המקסימליים כדי להמשיך בצעדים הבאים של גילוי וחקר האמת.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אבנר פרחי מראשוני המאבק בפרשה, בבקשה.

<אבנר פרחי: מי שלא מכיר, אבנר פרחי, יושב ראש ארגון יהודי תימן בישראל.

<אבנר פרחי: גברתי חברת הכנסת נורית קורן, יושבת ראש הוועדה, חברי, פעילים, היום יש תקדים במדינת ישראל והרבה בזכותך, חברת הכנסת, שבבית המחוקקים במדינת ישראל מדברים על הכרה בפרשה, שמבחינה משפטית לפחות על ידי כל ועדות החקירה היא לא קיימת בכלל.

<אבנר פרחי: זה הישג בפני עצמו.

<אבנר פרחי: אני בן משפחה ואני רוצה לדבר כבן משפחה למה אני קורא הכרה.

<אבנר פרחי: אנחנו תמיד אומרים שצריכה להיות הכרה, אבל הכרה בפני עצמה היא רק אמצעי.

<אבנר פרחי: המטרה שלנו כבני משפחות, קודם כל להגיע לאחים ולאחיות שלנו.

<אבנר פרחי: אני חושב שדרך הכרה רשמית יהיה קל יותר לכל העוסקים במלאכה, ואת בראשם, לפתוח את תיקי האימוץ.

<אבנר פרחי: אני חושב שתיקי האימוץ יכילו מידע קונקרטי ומשמעותי לצורך העניין הזה.

נורית קורן: סליחה שאני מפריעה לך אבל אני צריכה להגיד לך, אנחנו פועלים וצריך להגיד כאן גם למשרד הפנים למאיר אמסלם וגם לדבורה ואורנה מהשירות למען הילד, פנינו אליהם עם שמות וקיבלו תשובות יש תיק או אין תיק.

נורית קורן: ברוב המקרים אין תיקים.

נורית קורן: אין תיקים וזה החמור.

<קריאה: החליפו שמות.

נורית קורן: לא, זה לא שהחליפו שמות, פשוט עשו אימוץ בלי הליך של אימוץ, באו לקחו ילד ואמרו, זה הילד שלי.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אנחנו לא הנחנו, אנחנו בודקים את זה.

נורית קורן: אנחנו עדיין בודקים את זה אבל יש הרבה מקרים שאין תיק, אין תיק.

נורית קורן: בבקשה אבנר.

<אבנר פרחי: גברתי חברת הכנסת, אנחנו שמענו מפי יודעי דבר, היו כמה תזות, כמה תיקי אימוץ נפתחו באותן השנים והגענו ושמענו אפילו מספר של 10,000 תיקי אימוץ שנפתחו בין השנים 49 ל-54.

<אבנר פרחי: אולי קונקרטית לאותם שמות - - -

נורית קורן: הנתונים שאנחנו קיבלנו הם פחות מ-10,000, 2,000 ומשהו.

<אבנר פרחי: 2,5000, היתה תזה כזאת.

<אבנר פרחי: אנחנו שמענו גם תזה מוסמכת של 10,000.

<אבנר פרחי: בכל אופן, גם 2,500 תיקים זה משמעותי, זה לא שאין תיקים בכלל.

<אבנר פרחי: אולי שמית, לאותו שם לא היה תיק, אבל צריכים לפתוח את תיקי האימוץ כי בוודאי שהם קיימים, אף אחד לא מסתיר את זה.

<מירב שמעון: 2,800.

<אבנר פרחי: כתוב בתורה: והאלוהים אינה לידו, כרגע האלוהים אינה לידך שאת עומדת בראש החזית הזאת ואנחנו כולם שמחים להיות פה, להשתתף ולעזור.

<אבנר פרחי: אבל הממשלה הראשונה של 49 עשתה את הפשע שאין לו כפרה, עשתה פשע מאוד חמור, אבל הממשלות שבאו לאחר מכן הוסיפו חטא על פשע בזה שלא רק שהן לא הכירו בפרשה הזאת, הן עוד השתיקו אותנו בכוח, בכל האמצעים, אפילו האמצעים האלימים ביותר.

נורית קורן: לכן היום אנחנו נמצאים במקום אחר.

<אבנר פרחי: אני כאן רוצה עוד חצי דקה ברשותך לעשות הפרדה כי אנחנו מדברים על ועדת החקירה הממלכתית, שהמסקנות שלה הן זוועתיות לגמרי, הן לא קשורות למציאות בכלל.

נורית קורן: נכון.

<אבנר פרחי: אבל למרות הכול, כמי שנתבקש על ידי ראש הוועדה הקודם, היו שניים, יהודה כהן והשופט קדמי, לעשות הפרדה לפחות למען כבודם של אנשים בוועדה, לשופט יהודה כהן והחוקר יוסי יוסיפוב, שהיה לי הכבוד לעבוד אתם בצמידות רבה מפני שהשופט יהודה כהן ביקש ממני להיות חוקר הוועדה למרות שהוא ידע מעדות שפרסתי בפניהם, שאני בן משפחה והוא ידע מה דעתי מאותה עדות של ארבע שעות גם מה דעתי על הממסד, ובכל זאת הוא התעקש.

<אבנר פרחי: לזכותו ייאמר שהוא אפשר לנו - לנו אני אומר, עורך דין יוסיפוב ואנוכי - להגיע ולהפוך כל אבן.

<אבנר פרחי: היום אנחנו גם רואים, שהוא חרג מהמינוי שלו לחקור את פרשת עולי ילדי תימן, זה היה מינוי של ועדת חקירה ממלכתית והוא אפשר להכניס שם את כל שאר העדות והוא גם אפשר להכניס לשם נושא של רכוש, ספרי תורה.

נורית קורן: אבנר, תתקדם להכרה.

<אבנר פרחי: אני רוצה רק לומר, שלזכותו של השופט יהודה כהן, הוא כן אפשר לעשות את זה.

<אבנר פרחי: השופט יעקב קדמי בא והרס את הכול ועשה שם דוח הזוי תלוש מהמציאות.

<אבנר פרחי: נחזור לנושא ההכרה.

<אבנר פרחי: גברתי, אני חושב שאת וחברייך בבית המחוקקים תמצאו את הדרך הטובה והנכונה להכיר בפרשת ילדי תימן באופן שמצד אחד לא יוכתם שמה של מדינת ישראל בצורה קשה בעולם.

<אבנר פרחי: מצד שני, שלא יפתרו אותנו בקליפת שום את המשפחות.

<אבנר פרחי: צריכה להיות הכרה, צריך להיות איתור, צריך להיות פיצוי כספי למשפחות, מעבר לכל הנושא של מורשת יהדות תימן וכאלה דברים.

<אבנר פרחי: וכמובן נושא של הנצחה – כידוע לך, יהיה רחוב על פרשת ילדי תימן.

<אבנר פרחי: צריכים להיות הרבה רחובות כאלה בכל מקום, את צריכה לדאוג גברתי שיהיה חוק שינציח באופן ממלכתי את פרשת ילדי תימן.

נורית קורן: אנחנו פועלים ולכן החוק עוד לא כתוב.

נורית קורן: לי חשוב לדעת מה המשפחות רוצות.

נורית קורן: אנחנו לא מדברים בוועדה על פיצוי כספי למשפחות כי איך אפשר למדוד את זה?

נורית קורן: אי אפשר למדוד את זה אבל צריך לתת הטבות וכל מיני דברים אחרים שהמשפחות תוכלנה להתגבר על הכאב שנשאר חד עד היום.

נורית קורן: עוד משהו?

<אבנר פרחי: אני סיימתי, תודה לך.

נורית קורן: תודה רבה, יעל צדוק, בבקשה.

<יעל צדוק: אני קודם כל מתנגדת נחרצות לפעילות בכיוון של תביעות נזיקין לפיצוי עכשיו.

נורית קורן: זה לא הזמן.

<יעל צדוק: הכאב של המשפחות מגיע, אני לא יודעת אפילו לאמוד את הכאב ואת הייסורים, אין ספק בכך.

<יעל צדוק: לא עכשיו.

<יעל צדוק: אנחנו עכשיו בדרך לדרישה להכרה, לקבלת אחריות לחשיפה.

<יעל צדוק: האמת עדיין לא נחשפה.

נורית קורן: לגמרי.

נורית קורן: נכון.

<יעל צדוק: האמת לא נחשפה.

<יעל צדוק: כשהולכים לסגירת תיקים, תיקחו 200,000, זה לא נכון.

נורית קורן: צריך לומר, כשהתיקים האלה עומדים לפתחו של בית משפט, צריך גם להודות שהאח מת או האחות מתה, שזאת בעיה בפני עצמה, שאחר כך אי אפשר בכלל להתייחס לזה.

<יעל צדוק: זאת פעולה נגדנו, אנחנו הולכים לשם, זו פעולה נגדנו.

<יעל צדוק: זו הערה ראשונה.

<יעל צדוק: הערה שנייה, לא יעזור כלום אבנר, הפרשה הזאת היא כתם על מדינת ישראל.

<יעל צדוק: צריך להכיר בכך, לא צריך לפחד מזה.

<יעל צדוק: זה ייצא גם בעולם, יידעו על כך, זה יהיה מאוד לא נעים אבל אני מצטערת, אני לא מוכנה לוותר על האמת כדי שאנחנו ניראה בונבון.

<יעל צדוק: בשום פנים ואופן.

<יעל צדוק: זה ייראה רע מאוד.

<יעל צדוק: צריך פעם אחת ולתמיד לחשוף את זה ולהגיד את האמת.

<יעל צדוק: הכרה הולכת יחד עם קבלת אחריות, שאף אחד לא יעלה בדעתו לעשות את מעשה ברק שביקש סליחה מעדות המזרח.

<יעל צדוק: די חברים, אנחנו כבר לא שם.

<יעל צדוק: לכן, אם ממשלת ישראל – וזה חייב לבוא ממנה, כמו שאמרו לפני – אם היא לוקחת על עצמה להכיר בפרשה, זה צריך לבוא רק מתוך מודעות ברורה שהיא הולכת למהלך גדול.

<יעל צדוק: זאת אומרת, ההכרזה, לא צריכה להיות הכרזה מן הפה אל החוץ.

<יעל צדוק: אם זה כך, אנחנו לא מעוניינים בזה.

<יעל צדוק: ההכרזה צריכה להיות, שממשלת ישראל מכירה באחריותה לפשעים שנעשו כלפי העולים החדשים וילדיהם בשנות החמישים, כשכלפי התימנים לפחות אלה הם פשעים על רקע גזעני.

<יעל צדוק: מן האחריות הזאת נגזרות פעולות.

<יעל צדוק: זה לא סתם, אוקי, לקחנו אחריות, יאללה חבר'ה בואו נלך לראות טלוויזיה.

<יעל צדוק: הפעולות שנדרשות הן חשיפת האמת.

<יעל צדוק: זה נכון, כמו אמרת בצדק, יש ילדים שעברו מיד ליד ללא תיקי אימוץ בכלל, איך נמצא אותם?

<יעל צדוק: היו לנו שיחות עם מאיר אמסלם ממשרד הפנים, היו לי שיחות עם סגן השר בן-דהן על מה שקורה ברבנות.

<יעל צדוק: אנחנו יודעים שישנן דרכים לאתר לפחות חלק מהילדים.

<יעל צדוק: אולי לא כולם אבל אני חושבת שמדינת ישראל עדיין - - -

נורית קורן: גם אם אנחנו נמצא רק אחד שהוא חי, זה יהיה הדבר הטוב ביותר.

<יעל צדוק: וכמובן פתיחת קברים.

<יעל צדוק: בקיצור, מדינת ישראל עוד לא עשתה את הצעדים המתבקשים כדי לחשוף לפחות את הילדים שאנחנו יכולים לחשוף אותם.

<יעל צדוק: כמובן זה תהליך שדורש רגישות, זה תהליך ארוך שיהיה, אבל חייבים להתחיל אותו ולדעת, שאם מקבלים אחריות, הולכים על כל התהליך הזה.

נורית קורן: ברור, אנחנו לא נעצור באמצע.

<יעל צדוק: ואז כמובן נדרש להקים גוף מסודר עם נציגי המשפחות – תמיד עם נציגי המשפחות - שינהל את הדבר הזה.

<יעל צדוק: תודה.

נורית קורן: תודה יעל.

נורית קורן: עורך דין שלמה סמרה בבקשה.

<שלמה סמרה: גברתי, רציתי לדבר בתמציתיות על מה שגברתי העלתה קודם בנושא של הכרה של יום, יום זיכרון.

<שלמה סמרה: לדעתי יום פטירתו של עוזי משולם יכול להיות היום המתאים ביותר, למרות שזה סוף שנה.

נורית קורן: שלמה, זה לא ייצא טוב כי זה היום האחרון של הלימודים.

נורית קורן: אנחנו רוצים להנציח בבית הספר, צריך לקחת אולי את יום לידתו של הרב עוזי משולם.

נורית קורן: זה יכול להיות, על זה חשבתי, אבל צריך לבדוק איזה תאריך זה יוצא, שזה לא יוצא פסח, צריך לראות את התאריך העברי, לא עסקתי בזה כי יש דברים חשובים אחרים.

נורית קורן: עו"ד סמרה יש עוד משהו?

<שלמה סמרה: ודאי, יש דברים נוספים שהועלו כאן.

<שלמה סמרה: גברתי דיברה על נושא של ילדים, ילדים שגדלו במשפחות כאלה ואחרות, הם חיים וקיימים, נפגשתי עם הרבה כאלה.

<שלמה סמרה: דיברנו כבר בעבר על גיל גרינבויים ויהודה קנטור וציונה היימן.

<שלמה סמרה: אגב, ציונה היימן יש על שמה שני קברים בהר המנוחות והיא חיה וקיימת, יש לה ארבעה ילדים, היא גרמה במושב שדמות דבורה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: לציונה היימן היה תיק אימוץ.

<שלמה סמרה: אגב, מי שאיתר את הקברים שלה זה הרב עוזי משולם.

נורית קורן: שלמה, בוא לא נדבר על המקרה הזה כי אני ביקשתי לדבר היום על הכרה.

נורית קורן: אמרת, להכיר ביום של הרב עוזי משולם, בזה אני מסתפקת.

<שלמה סמרה: הכרה ממלכתית, אם וכאשר תבוא לידי ביטוי, אל"ף, יש תקדימים בנושא הפיצוי.

<שלמה סמרה: ממשלת אוסטרליה הכירה ב-200 ילידים שהם גנבו לאבורג'ינים, הם שילמו להם 2 מיליארד דולר עבור 200 ילדים, זה כבר תקדים שאפשר לכמת אותו.

נורית קורן: הם לא שילמו כסף.

נורית קורן: אני עשיתי מחקר של הממ"מ, אנחנו לא יודעים שקיבלו, שלמה סמרה, יש לי מחקר שביקשתי ממחלקת המחקר והמידע של הכנסת, בפירוש כתוב, הם לא שילמו כסף, יש איזה ועדה שהוועדה המקשרת בין הילדים המאומצים לבין הקהילה ונותנת שם – זה מעין פתיחת תיקים כדי שיידעו את המשפחות.

נורית קורן: הם לא שילמו כסף.

<נירה לאמעי רכלבסקי: נתנו לנציגי הקהילה להגיע לתיקי האימוץ על אף שהם לא בני משפחה.

נורית קורן: הם לא שילמו כסף.

נורית קורן: המדינה התנצלה בלבד.

נורית קורן: זה לא היה, לא להטעות.

<שלמה סמרה: יחד עם זאת ובנוסף, אני לא יודע אם כרגע זה היום המתאים או הדיון המתאים, הייתי אומר, לאחר שמדינת ישראל תעשה הכרה ממשית בנושא הזה, אם היו בעבר אנשים שהיום הגיעו למעמד כזה או אחר במדינת ישראל ויש יום זיכרון לזכרם, לבטל את יום הזיכרון הזה לחלוטין, שממשלת ישראל לא תכיר בהם יותר.

<שלמה סמרה: גם אם הגיעו למעמד של נשיא מדינה אפילו והם שותפים לפשעים האלה, זה חמור מאוד מה שנעשה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: עורכת דין יעל נגר.

<יעל נגר: כמה הערות קצרות.

<יעל נגר: אני חושבת שההכרה צריכה קודם כל להתחיל בעניין הזה של הטיוח לאורך שנים וההשתקה.

<יעל נגר: זאת אומרת, אנחנו קודם כל צריכים לבטל את מסקנות ועדת החקירה בצורה חד משמעית, הצהרתית גורפת.

<יעל נגר: זה הדבר הראשון שלדעתי צריך להתחיל אתו את ההכרה, לבטל את מסקנות ועדת החקירה, להבהיר את זה בצורה מאוד מפורשת.

<יעל נגר: דבר נוסף בהקשר של ההכרה, חשוב מאוד לזכור, שהיו חטיפות שקדמו לקום המדינה ושגם נעשו מחוץ לשטח המדינה.

<יעל נגר: זאת אומרת, כשהיו כל מיני אזורי אוטונומיה ציונית, כמו אם זה היה בקפריסין או בחאשד, ששם היו בדיוק אותם מקרים של חטיפות, צריך לקחת בחשבון שההכרה הזאת צריכה להיות גם לגבי שטחים שהיו מחוץ למדינת ישראל וגם למקרים שהיו לפני קום המדינה.

<יעל נגר: אסור לשכוח את המקרים האלה.

<יעל נגר: בנוסף, אני רוצה להתחבר לדברים של פרופ' יפעת ביטון לגבי האפשרות ועדת אמת ופיוס.

<יעל נגר: אנחנו מכירים את זה מהעולם, היו עשרות ועדות אמת ופיוס, אם אנחנו מדברים על הוועדה הזאת, פה חסר לי לראות דווקא את אותם בעלי תפקידים שהיו באותה תקופה, אולי גם מאומצים.

<יעל נגר: אנחנו בסביבה מאוד אוהדת של העניין הזה, אבל חשוב לראות גם את החלק השני.

<יעל נגר: אנחנו מכירים מוועדות אמת ופיוס בעולם, שגם אפשרו חנינה מראש.

<יעל נגר: זאת אומרת, צריך לחשוב על האפשרות הזאת כי אם אנחנו בסופו של דבר רוצים להגיע לאמת ואם זו המטרה, אמת או פיוס של חלקי החברה - - -

נורית קורן: תמצאי את האדם שיבוא וייתן לנו את העדות הזאת מראש, אנחנו נפרוס בפניו את השטיח האדום, רק שיבוא וידבר.

נורית קורן: את יודעת שלא נמצא אותו אחרי 60 שנה, 50 שנה.

<יעל נגר: כן, אבל אולי הבן שלו יודע משהו ואולי הנכד יודע משהו.

נורית קורן: תאמיני לי, שכל מי שבא ואומר לי, יש אדם כזה שיכול לשפוך אור על הפרשה, אני מגיעה לשם.

נורית קורן: זה לא קורה.

<יעל נגר: אני חושבת שאם ניתן תחושה של ביטחון מסוים שאפשר לבוא ולדבר, כי כמו שאמר יגאל יוסף, אנחנו בדקה ה-90, עכשיו זה הזמן ואני חושבת שעכשיו מוכנים לחשוב על אפשרות של חנינה מראש כדי לקבל את המידע ולחשוף את המידע.

<יעל נגר: כמובן שלוועדה הזאת צריך שיהיו סמכויות, לזמן אנשים - - -

נורית קורן: יש.

<יעל נגר: לקבל גישה מהארכיונים וכדומה.

נורית קורן: יש הכול.

נורית קורן: ברוך השם הוועדה מקבלת את כל מה שהיא רוצה.

נורית קורן: לוקח זמן, נלחמות, חוץ מויצ"ו, אבל אנחנו נטפל בויצ"ו, נטפל גם בהם.

<יעל נגר: דבר אחד נוסף שאני מתחברת פה לדברים שנאמרו, לגבי הנושא של תיקי האימוץ.

<יעל נגר: אני מייצגת מאומצים שמעוניינים לפתוח את תיק האימוץ.

<יעל נגר: מסתבר, כן, יש כאלה לא מעט.

נורית קורן: אז את מוזמנת לדבר אתנו בוועדה ואנחנו נטפל בזה.

<יעל נגר: יש במה לטפל לצערי.

<יעל נגר: יש בעיות של מאומצים שרוצים לפתוח את תיק האימוץ, יש קשיים גדולים בעניין הזה.

נורית קורן: את מוזמנת.

<יעל נגר: אני רק אומר כנקודה, לא נתנו לעורך דין להצטרף לתהליך הזה.

<יעל נגר: היה תהליך מאוד ארוך של חודשים ארוכים שבהם לא נתנו למאומץ להיות מלווה על ידי עורך דין.

<יעל נגר: זה כבר כשלעצמו מעורר מחשבה.

נורית קורן: בוא נדבר על הפרשה הזאת, נראה איפה אנחנו נוכל לפתוח את החסמים.

יעל כהן-פארן: זה ייחודי לסיפור הזה או שזה משהו תמיד במקרים של מאומצים?

נורית קורן: כן, כן.

<יגאל יוסף: הערה קצרה, אני מציע לגבי הצעת מחליטים שדיברנו על כך קודם, יש כל מיני רעיונות על מה לשים דגש, אני מציע, שבפורום לצדך לשים את הרב רצון ערוסי, את פרופסור יפעת ואת יעל נגר.

נורית קורן: וגם אם תרצה פרופסור חיבת ציון עראקי-קלורמן.

נורית קורן: מאוד חשוב לי שיהיו אנשים מהאקדמיה כדי שיעבו את זה.

<יגאל יוסף: שיהיו בפורום המצומצם.

נורית קורן: בשמחה.

נורית קורן: דבורה מהשירות למען הילד, בבקשה.

<דבורה שבתאי: יעל נגר כרגע מלווה שני אנשים שפנו לשירות למען הילד לפתוח את התיקים.

<דבורה שבתאי: בסיפור של האדם הראשון, היא מלווה אותו, היה שם סיפור לא פשוט, אני מבינה שגם הבן אדם במצב לא פשוט.

<דבורה שבתאי: היא נכנסה לפגישה והנוהל שלנו אומר, שכל אדם יכול להגיע עם אדם נוסף כמלווה.

<דבורה שבתאי: יש משהו במעמד של עורך דין שזה יוצר איזשהו ניכור שקשה ליצור התקשרות נכונה עם האדם שמגיע לפתוח את התיק, שזה גם איזשהו תהליך פרטי.

<דבורה שבתאי: אנחנו נכבד כל רצון של כל אדם שיגיע עם איזה מלווה שהוא רוצה.

נורית קורן: יש בעיה עם עורך דין?

<יעל נגר: המאומצים מבקשים את זה בעצמם.

נורית קורן: בואו לא נדון בזה עכשיו.

נורית קורן: דבורה תודה.

נורית קורן: אני מבקשת את ד"ר יגאל בן שלום, בבקשה.

<יגאל בן שלום: אני חושב שההכרה כבר החלה.

<יגאל בן שלום: התהליך הזה התחיל ביוזמה, מינוי הוועדה, עצם התהליך שכולנו עדים לו.

<יגאל בן שלום: לדעתי המשך ההכרה צריכה להיות כדלקמן: יש את עניין המסקנות והתוצאות.

<יגאל בן שלום: לגבי המסקנות, הציבור מחכה שיהיו מסקנות ולדעתי צריך לצאת דוח ביניים.

<יגאל בן שלום: לגבי התוצאות, אני לא מאמין שהוועדה הזאת תהיה ועדה קבועה ואני גם לא מאמין שלוועדה הזאת יהיו כלים - בהכירי את מערכות השלטון, הייתי מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי ומנכ"ל משרד העבודה והרווחה - אם זו תהיה ועדה קבועה, אני לא מאמין שזה ייקרה, זה בסדר, אז גם אין לה את הכלים שיש לוועדות קבועות.

<יגאל בן שלום: למשל, בכנסת יש את הוועדה לזכויות הילד.

<יגאל בן שלום: הוועדה לזכויות הילד היא ועדה שיש לה המון כלים.

<נירה לאמעי רכלבסקי: היא לא ועדה קבועה, היא עדיין מוקמת כל כנסת מחדש.

נורית קורן: יגאל תקשיב, היא לא ועדה קבועה ויש לנו את אותן סמכויות שיש לוועדה למען זכויות הילד, ולנו אפילו יותר כי בכתב מינוי דאגתי להכניס פרטים נוספים שרציתי בהם ספציפית.

נורית קורן: באמת יגאל זו ועדה מיוחדת.

<יגאל בן שלום: תשמעי אותי עד הסוף, אני יודע, אני מכיר את המערכות.

<יגאל בן שלום: אין לה את הכלים שיש לוועדות האחרות מהבחינה הבאה.

<יגאל בן שלום: לכל הוועדות האחרות יש מערכת שלמה של נציגים במשרדים שמטפלים בנושא.

<יגאל בן שלום: נמצאת פה הנציגה של השירות למען הילד, דבורה, ונציגים אחרים, יש מערכת שלמה.

<יגאל בן שלום: לוועדה הזאת אין.

<יגאל בן שלום: ולכן ההמשך של ההכרה צריך לייצר את הכלים האלה ואני רוצה למנות מה הכלים.

<יגאל בן שלום: כלי מספר אחד למשל, זה נושא – הכלים הם משרדי הממשלה, כל אחד מטפל בנושאים הללו.

<נירה לאמעי רכלבסקי: ועדות הכנסת שוות לחלוטין, לפי תקנון הכנסת.

<נירה לאמעי רכלבסקי: ההפך, לנו נוצר מנגנון מיוחד שעומד לרשותנו.

<יגאל בן שלום: מה המנגנון?

<נירה לאמעי רכלבסקי: הייתי היועצת המשפטית של הוועדה לזכויות הילד חמש שנים ואני אומרת לך, שאין שום שינוי.

<יגאל בן שלום: איזה פקיד אחראי במשרד החינוך על נושא של ילדי תימן והבלקן?

<יגאל בן שלום: אין פקיד כזה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: על אחת כמה וכמה שבוועדה אחרת זה יהיה חלק מהסמכויות שלה, כאשר פה יש מה שנקרא אנשים ייעודיים שהמשרדים שלהם שלחו אותם והם אנשי הקשר שלנו.

נורית קורן: תראה, יושב פה עורך דין ברוידה ממשרד הבריאות, משרד הפנים.

נורית קורן: אתה יודע, אמרתי להם, אל תבואו, אני לא רוצה שתבואו, אני לא רוצה להפריע לכם בעבודה.

נורית קורן: הם בחרו לבוא היום לדיון, שזה דיון באמת אקדמי.

נורית קורן: אני קוראת לו דיון אקדמי.

<יגאל בן שלום: נורית, אני אגיד למה אני מתכוון.

<יגאל בן שלום: הנושא הזה יימשך שנים, הוא לא יסתיים ולכן צריך מנגנונים של שנים.

<יגאל בן שלום: אני רוצה לתת דוגמה.

<יגאל בן שלום: יש יחידה לאיתור נעדרים בצה"ל - - -

נורית קורן: נכון, הם יושבים פה.

<יגאל בן שלום: הם יושבים פה.

<יגאל בן שלום: יש לה תפקיד קבוע ומתמשך.

<יגאל בן שלום: היינו יכולים גם למצוא משהו שקרה 50 שנה.

<יגאל בן שלום: המנגנונים שאני מדבר עליהם הם כאלה.

<יגאל בן שלום: בית זה בוודאי חשוב.

<יגאל בן שלום: תאגיד ממשלתי, למה אני מתכוון?

<יגאל בן שלום: היום ליהדות תימן אין איזה גורם שהוא תאגיד ממשלתי שהוא יכול לתקצב את מה שאני עומד להגיד.

<יגאל בן שלום: אין, הם סמוכים על ועדות תמיכות.

<יגאל בן שלום: זאת אומרת, כל עמותה מבקשת, אם יש תקציב מקבלת, אם לא, לא.

<יגאל בן שלום: אני רוצה לתת דוגמה, יש תאגיד ממשלתי לנושא הזה של חקר הלדינו, שזה חשוב מאוד, זה חשוב מאוד, יש לו תקציב, יש לו הכרה, הם חוקרים את הלדינו.

<יגאל בן שלום: על מנת לשמר ולקבע את היכולות שלנו לעבוד וצריך מן מנגנון כזה שהוא מתוקצב.

<נירה לאמעי רכלבסקי: יש הצעת חוק ליהדות אתיופיה למשל, לחוק מרכז המורשת – אני הייתי היועצת המשפטית שלו – מוצמד גם מכון מחקר בגלל החלטת בג"ץ.

<נירה לאמעי רכלבסקי: זה לא אומר שזה לא יכול לקרות פה.

נורית קורן: זה יכול לקרות גם פה.

<יגאל בן שלום: יש הצעת חוק שבזמנו אני יזמתי, הצעת חוק שמתגלגלת כבר שתי קדנציות - - -

נורית קורן: זה נמצא בוועדת שרים לחקיקה, להקים בית מורשת עם מחקר.

<יגאל בן שלום: ואז בעצם יש לך מנגנון שבאמצעותו את יכולה לבצע את כל מה שאנחנו רוצים לבצע מבחינת הכרה.

<יגאל בן שלום: השלב הבא, המשרדים הרלוונטיים שאני מדבר עליהם צריכים שיהיה שם באופן קבוע, לא ועדה אד הוק, אדם שמטפל.

<יגאל בן שלום: המשרדים זה משרד ראש הממשלה, משרד החינוך, משרד הרווחה ומשרד המשפטים.

<יגאל בן שלום: אם אנחנו רוצים את מערכת החינוך, זה בסדר, אני ישבתי למשל עם פקידים של מורשת המזרח, במשרד החינוך פעם מורשת המזרח היה להם מנגנון, היה להם כלים, היום זה שני אנשים, שני פקידים, בלי תקציבים, בלי כלום, לא יכולים לעשות שום דבר.

<יגאל בן שלום: לכן, אם את רוצה להכניס את זה במערכת הלימוד או החינוך, צריך להיות, לא מוסיפים תקן אלא ממנים מישהו, אתה אחראי במערכת החינוך, במזכירות הפדגוגית, שהוא יודע שזאת המשימה שלו והוא צריך להביא תוצאות.

נורית קורן: יגאל, יש את הצעת החוק שמונחת בוועדת השרים לחקיקה ואנחנו נצרף את מה שאתה אומר, רעיון מצוין.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אני חושבת שחוק לגבי מרכז מורשת יכול להקים את המנגנון יחד עם - - -

<יגאל בן שלום: לזה אני מתכוון.

<יגאל בן שלום: ואז בעצם כל מה שאמרו קודמי ובצדק, הצעת ממשלת, הצעת מחליטים, בלי המנגנונים האלה זה לא יעבוד.

<יגאל בן שלום: תודה רבה.

נורית קורן: תודה יגאל.

נורית קורן: ד"ר שמריהו בבקשה.

<הלל שמריהו: אני רוצה לחזור חזרה לריכוז היות והנושא הוא הכרה.

<הלל שמריהו: יש לקבוע כבר עכשיו בראשותה של נורית, הרב רצון ערוסי, בת ציון הכהן עראקי – היא לא אומרת הכהן, ביררתי אתה – יעל נגר שמטפלת בבג"צים מטעם העמותה לאיכות השלטון ופרופסור יפעת.

<יפעת ביטון: מי שיש לו שם משפחה מרוקאי, הוא לא אומר את שם המשפחה.

<הלל שמריהו: אני מבקש, שהצוות הזה יוכרז כמי שמלווה אותך בכל המהלך לנושא ההכרה.

נורית קורן: בסדר, תודה רבה.

נורית קורן: עו"ד אבי יוסף, בבקשה.

<אבי יוסף: אנחנו מדברים על הגדרת הנושא הכרה.

<אבי יוסף: בעיני כשמדברים על הכרה צריך לעשות הבחנה בין הכרה ציבורית להכרה ממסדית.

<אבי יוסף: לגבי ההכרה הציבורית נאמר כאן, שאנחנו נמצאים כבר במקום אחר והיום אין ספק שיש שינוי תודעה בציבור.

<אבי יוסף: היום יש הישג אדיר, בעיקר בזכות הפעילות שנעשתה בשדולה, העמותות השונות שהצטרפו למהלך, התקשורת, והצלחנו לעשות שינוי בתודעה הציבורית והגענו להכרה הציבורית הזאת.

<אבי יוסף: אנחנו עכשיו מחכים להכרה הממסדית וכולנו מדברים כאן על הכרה ממסדית ומהי אותה הכרה ממסדית.

<אבי יוסף: אני חושב שאנחנו כבר בעיצומה של ההכרה הממסדית, אנחנו לא מתחילים אותה, כבר התחלנו את ההכרה הממסדית.

<אבי יוסף: עצם הקמת הוועדה הזאת, שבשונה מוועדות אחרות, ועדות אחרות מונו כדי לבדוק את מהימנות הטענות של המשפחות, הוועדה הזאת נמצאת במקום אחר, היא לא בודקת את המהימנות, היא יוצאת מנקודת פתיחה שהטענות נכונות, עכשיו אנחנו בודקים איך קרתה הפרשה הזאת, אנחנו בודקים מי היה אחראי לה, מי משך בחוטים.

<אבי יוסף: לכן הוועדה הזאת שונה כל כך מוועדות אחרות ולכן אנחנו בעיצומה של אותה הכרה כי אלמלא ההכרה לא היתה קמה הוועדה הזאת.

<אבי יוסף: ההכרה היא למעשה רצף של פעולות שצריך לעשות אותן.

<אבי יוסף: בראש וראשונה, ביטול מסקנות ועדת החקירה.

<אבי יוסף: לא ניתן להגיע להכרה בזמן שהמסקנות מרחפות כמו עננה שחורה מעלינו ועיקר הטענות שם של אותן מסקנות, שלא היתה חטיפה ממסדית.

<אבי יוסף: אם לא נפעל לבטל את המסקנות האלה, בשום מקרה לא נצליח להגיע להכרה ממסדית.

<אבי יוסף: צריך להגיע בהחלטת ממשלה, שלא מקבלות את ההמלצות האלה ולהמשיך ברצף הפעולות שהוועדה הזאת עושה והארגונים השונים עושים וכך נוכל להגיע באמת להכרה אמתית.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: נרי אריאלי.

<נרי אריאלי: נרי אריאלי, סגן אלוף במילואים, מענף לאיתור נעדרים.

<נרי אריאלי: בשנת 2006 פנו אלינו, למשרד הביטחון ולצבא, וביקשו הכרה בפדויי שבי.

<נרי אריאלי: כבר עשינו פעם עבודה דומה לזאת.

<נרי אריאלי: מינינו חוקר, בדקנו את כל פדויי השבי מהקמת המדינה ועד היום.

<נרי אריאלי: אחרי שהיו ממצאים, הגשנו אותם למנכ"ל משרד הביטחון ולצבא והמחליטים החליטו את מה שהחליטו.

<נרי אריאלי: אני חושב שכאן צריך ללכת בדרך דומה.

<נרי אריאלי: אנחנו הגענו למסקנה, שיש קרוב ל-1,000 פדויי שבי, כ-640 ממלחמת העצמאות ולכן שיטת העבודה, אם רוצים הכרה, שיטת העבודה פשוטה מאוד, להכין את רשימת הזכאים להכרה על ידי חקירה.

נורית קורן: תודה רבה.

<צילה נוימן: אני רוצה להשלים.

<צילה נוימן: אני צילה נוימן, הייתי מפקדת היחידה לאיתור נעדרים בצה"ל מ-94 עד 2005.

<צילה נוימן: אני מברכת אותך נורית על המשימה שלקחת על עצמך ועל כך שאת מובילה את זה ביד רמה.

נורית קורן: תודה רבה.

<צילה נוימן: עקבתי, קראתי את הפרוטוקולים של הישיבות, אני פשוט נהנית לראות מה את עושה כאן.

נורית קורן: אני באמת אודה לכם שתסייעו לנו בעוד כמה דברים, במיוחד בנושא של איתור הקברים, שיש לכם בכך ידע נרחב ביותר.

<צילה נוימן: בהחלט.

נורית קורן: אנחנו נשב אתכם ספציפית.

<צילה נוימן: בנושא החקירה אני רוצה רק להשלים על דברים של נרי ולומר, שבסיום החקירה, החקירה מסתיימת כאשר בית הדין המחוזי קובע שהחקירה שלנו חלוטה.

<צילה נוימן: זאת אומרת, חד משמעית שהחקירה בסדר.

<צילה נוימן: ואז אפשר לבוא לממשלה ולהגיד, תכירו.

נורית קורן: בסדר, זה חלק מהעניין.

נורית קורן: בעצם עכשיו אנחנו רק מתחילים בנושא של פתיחת קברים.

נורית קורן: כמו שאמרו פה, זה ייקח זמן, זה לא משהו של מחר בבוקר.

נורית קורן: אבל יש את ההתנצלות ואת האחריות צריך קודם כל ברמה הציבורית אחר כך נרד לפרטי וזה מה שחשוב.

<נירה לאמעי רכלבסקי: שאלה קטנה, אתם עושים עבודה פורנזית של בילוש פלילי בעצם?

נורית קורן: כן.

<צילה נוימן: אנחנו לא קוראים לזה פלילי.

<צילה נוימן: אנחנו עושים חקירה, זה הדבר הנכון.

<נירה לאמעי רכלבסקי: בילוש.

<נירה לאמעי רכלבסקי: בילוש פורנזי.

נורית קורן: נירה, אנחנו נקבע אתם פגישה, אנחנו נשב, אנחנו נראה באיזה כלים נוכל להשתמש בהם.

<שלמה מקבלי: אני רוצה לברך את חברת הכנסת נורית קורן על זה שלקחה את כל השרביט הזאת ועובדת בכל אברי גופה לעניין הזה.

<שלמה מקבלי: אנחנו, לפני 20 שנה, אם לא יותר, התחלנו בפעולה הזאת ולא היה לנו מספיק כלים לפעול.

<שלמה מקבלי: זיכה אותנו בורא עולם שחברת הכנסת נורית קורן יצאה והפיצה את זה ואני מברך אותה על כך.

<שלמה מקבלי: בנוסף לכך, מה שהיא אמרה בפתיחת דבריה, שמחתי לשמוע מהרב ערוסי, יפה מאוד.

<שלמה מקבלי: לכן אני מבקש את כל העמותות האלה שהוקמו לאחד את זה לעמותה אחת, ניתן יד לחברת הכנסת קורן שתוכל לפעול.

<שלמה מקבלי: ברוב עם הדרת מלך.

<שלמה מקבלי: אם אנחנו נלך בקבוצות קטנות, לא ייצא מזה כלום.

<שלמה מקבלי: אני מודה לך חברת הכנסת נורית קורן על כל המאמץ.

נורית קורן: תודה רבה.

<משה נחום: גברתי יושבת ראש הוועדה, מורי ורבותי, אני רוצה לומר לכם, שנכנסת לעבודה קשה מאוד, נתת דוגמה נפלאה, בבר אילן יושב שקרן מהולל בשם דב לויתן, שטוען שאף ילד לא נגנב.

<משה נחום: הוא מקבל גיבוי מהחוקר שמונה על ידי הממשלה, עמי חובב, ששם אף ילד לא נגנב.

<משה נחום: לא רק זאת, ההורים לא באו, לא רצו לקחת את הילדים.

נורית קורן: ד"ר משה נחום, בבקשה בעניין הכרה.

נורית קורן: תקצר, רק בעניין הכרה.

<משה נחום: חברת קדישא, להתמודד אתה, עקבתי אחריה 30 שנה.

<משה נחום: אז יש לנו קבר אחים של 200 ילדים בכפר יונה.

<משה נחום: קבר אחים של 22 ילדים בעיר עתלית.

<משה נחום: קבר אחים של 1,550 ילדים בסגולה בפתח תקווה.

<משה נחום: את רוצה להתמודד אתם שיאמרו לך שכאן קבורים ילדים?

<משה נחום: הרי תיארתי לך - - -

נורית קורן: ד"ר משה נחום, עוד פעם אני ממקדת אותך, מה אנחנו רוצים לגבי הכרה.

נורית קורן: על עניין הקברים נדון בדיון אחר.

<משה נחום: הכרה - לצמצם את הזמן.

<משה נחום: ללכת אחרי השקרנים לא ייתן כלום, הם מיועדים לזה, הם מקבלים את הגיבוי הממסדי, לך אין את זה כרגע, יש לך את הכנסת, יש לך אותנו שמוכנים להכיר ולתמוך בעבודה שלך.

<משה נחום: כשדיברו על פיצויים, לתת את הפיצויים אחרי שאנחנו נלך לעולמנו?

<משה נחום: הורינו גידלו אותנו בעוני משווע.

<משה נחום: הם באו עם כסף, עם זהב, עם תכשיטים, עם רקמה, עם ספרי קודש, לקחו אותם והפכו אותם לעניים מרודים.

<משה נחום: לקחתי דוגמה ממני.

<משה נחום: לתת את הפיצויים האלה לאחר שאנחנו נמות, למי?

נורית קורן: אנחנו לא מדברים על פיצויים כספיים בשום פנים ואופן כרגע.

נורית קורן: אנחנו לא מדברים על זה.

נורית קורן: קודם כל הכרה, האחריות של המדינה לפרשה ואיך אנחנו רוצים להנציח.

נורית קורן: אם אחר כך תהיה החלטת ממשלה שתגיד שהיא רוצה לפצות, צריך לראותך איך, מה, צריך לפרוט את זה.

נורית קורן: אנחנו עוד לא שם.

<משה נחום: לכמה זמן את רוצה למשוך את זה?

נורית קורן: אני לא מושכת שום דבר, אני פועלת לפי מה שצריך.

נורית קורן: צריך את הזמן לעבודה, זה לא הוקוס פוקוס וגמרנו.

נורית קורן: יש שלבים.

נורית קורן: יש הצעות חוק, הנה, דוקטור יגאל בן שלום אמר שיש הצעת חוק מצוינת.

נורית קורן: דיברו פה על החלטת ממשלה, עכשיו יש לי עוד כר נרחב.

נורית קורן: פגרה?

נורית קורן: אנחנו יושבים כאן באמצע פגרה, יש גם החלטות שאני צריכה להחליט, יתחיל מושב, אנחנו נרוץ.

נורית קורן: אני לא מושכת, מפברואר התחלנו לפעול, תראה לאן הגענו, אנחנו היום באוגוסט.

נורית קורן: חמישה חודשים תראה לאן הגענו.

<משה נחום: איך אומרים, שמעו נא המורים, אם אנחנו נוציא מכל הפרשייה הזאת בדל של אמת זה יהיה נס גדול.

נורית קורן: אנחנו כבר שם.

<משה נחום: אני שואל שאלה, איך אני יכול לסמוך על ממסד שאני מביא לו ילדים מקנדה וארצות הברית וה-די.

<משה נחום: אן.

<משה נחום: אי אומרים זה שקר.

<משה נחום: אני מביא לכאן נערה מישראל, שיגאל אלון גנב אותה אישית.

נורית קורן: סליחה, ד"ר משה נחום, תסיים בבקשה.

<משה נחום: אני מביא נערה שגנב אותה יגאל אלון, מביא אותה אישית ובדיקות הדי.

<משה נחום: אן.

<משה נחום: אי, אומרים לה אין.

נורית קורן: ד"ר משה נחום, הבנתי, אנחנו נקרא לה, אם תוכל ליצור אתה קשר, נקרא לה, אם היא תרצה, נשלח אותה לחברת די.

נורית קורן: אן.

נורית קורן: אי שעושה את הבדיקות ואפשר לגלות.

<משה נחום: את ציונה היימן?

נורית קורן: לא יודעת, מי שרוצה זה וולונטרי, יכול לעשות את הבדיקות ולגלות את הכול.

נורית קורן: תודה.

<משה נחום: במשרד הרווחה אמרו לה, אני דיברתי אתה אישית בביתה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: רחמים קרוה בבקשה.

<רחמים קרוה: שמי רחמים קרוה, אל"ף, אני מגבה את מה שאת עושה, יישר כוח על כך, עוד לא היה דבר כזה ואני גם מאמין שזה יסתיים בזמן הקצר ביותר.

<רחמים קרוה: בי"ת, אני קורא לזה שואה.

<רחמים קרוה: יסלחו לי החברים, אני שומע את זה אגב היום מכל מיני מקומות.

<רחמים קרוה: כמו שאמרו שהיום זה באמת נפוץ, שכל הנושא של ילדי תימן עלה לכותרות בצורה בלתי רגילה, גם מדברים על שואה.

<רחמים קרוה: עם מי שאתה מדבר על הנושא הזה, אומרים, זו שואה.

<רחמים קרוה: בנושא של השואה, פיצו את האנשים, עד היום מפצים אותם.

<רחמים קרוה: יש להתייחס לעניין הזה בכובד ראש.

<רחמים קרוה: כסף, דיברו כאן על כסף, זה לא מה שצריך למנוע.

<רחמים קרוה: גם בהשקעה, לבדוק עוד כמה דברים ועוד כמה נושאים, כל הכלים האלה אני מאמין שתשיגי אותם, יש לך את הכוח הזה ואנחנו מאחורייך.

<רחמים קרוה: המקרה שלי, גם אימא שלי נעלמה וגם אחי נעלם אחרי שאבא שלי התחתן פעם שנייה.

<רחמים קרוה: אבא שלי התחתן – אני לא יודע איך אפשרו לו להתחתן בכלל – כאשר היא מופיעה כקיימת.

<רחמים קרוה: תעודת הפטירה היא מ-59, היא נעלמה ב-49.

<רחמים קרוה: אבא שלי נפטר מצער כתוצאה משני המקרים שקרו לו.

<רחמים קרוה: ההתכנסות הזאת שאת מקיימת אחת לשבוע, אין דבר כזה, אין תקדים כזה, זה מרגש, אין לי מילים.

נורית קורן: תודה.

<משה נחום: הרבנות החתימה אותו.

נורית קורן: כן, אנחנו יודעים כמה אתה כאוב.

נורית קורן: הלכנו לראות בבית הקברות את הקבר שנחזה להיות של אמך וזה לא כך.

<רחמים קרוה: הגעתי למסקנה, זה לא הקבר.

נורית קורן: נכון, זה לא הקבר וזה אחד הקברים שאנחנו נבדוק.

<יצחק אליהו: כבוד היושבת ראש, מאז שהתחלת את הפעילות את מבורכת מעל ומעבר למעלה כבר מהשמיים.

<יצחק אליהו: אני רוצה להגיד לך לגבי יום ציון דרך שביקשתם לעשות בכנסת, אמרתם שזו יציאה לפגרה.

<יצחק אליהו: אם אתה רוצה לכתוב בפנייך, מורנו ורבנו מר"ן הרב עוזי משולם זכר צדיק לברכה נולד בי"א מר חשוון תשי"ג.

<יצחק אליהו: דרך אגב, זה יום פטירת רחל אמנו.

<יצחק אליהו: ונפטר ב-י"ג תמוז התשע"ג.

נורית קורן: יפה, יום טוב, תודה רבה.

<אמנון עדוי: אני מצטרף לכל הברכות על כל היוזמה הזאת, את עוסקת בדיני נפשות.

<אמנון עדוי: אני אומר, הכרה זה לתת לזה מענק, להעניק לזה לגיטימציה חוקית רשומה, הכרזה, על מנת לסתום פיות לכל מכחישי הטרגדיה הזאת.

<אמנון עדוי: שהמכחישים יידומו.

<אמנון עדוי: את עוסקת כאן בדיני נפשות, אי אפשר שכל פעם יקום מישהו ויגיד זה לא היה.

<אמנון עדוי: המסמכים שהוצגו בחודשים האחרונים נותנים משקל כבד לדברים ולחקור את זה עד לקרקעית, שלא יגידו שהדברים לא היו.

<אמנון עדוי: עם עובדות ועם מציאות לא מתווכחים.

<אמנון עדוי: אז העבודה היא כבר קלה, ההכרה היא בצנרת, לתת לזה חוקיות ברורה, מפורשת, מוכרזת.

<אמנון עדוי: הפרשנות של זה, לקבל כלים פיזיים כלכליים, תקציבים, כדי להמשיך לפרוס את היריעה.

<יעקב עובדיה: לי חטפו אח ובן.

<יעקב עובדיה: אני שלחתי את התמונות של האח ושל הבן, אחד מופיע והשני לא.

נורית קורן: תיכף נשב אתכם, צוות הוועדה יקבל אתכם, ישב אתכם.

<דבי באום: אני הגעתי מכפר ורדים, אני בתחילת הדרך בחיפוש העניינים.

נורית קורן: אני חייבת לסיים את הדיון כי מיד מתקיים דיון אחרינו.

נורית קורן: אז ככה, כל מי שהגיע לדיון ורוצה למסור פרטים, צוות הוועדה לרשותכם, אנחנו נמצאים באולם הסמוך, יקבלו מכם את כל מה שצריך.

<יהודית כהן: לי לקחו בשנת 62 שני בנים תאומים בבית חולים קפלן ומאז אני רודפת אחרי זה, כל כתבה.

<יהודית כהן: אני יודעת שלא רק לילדי תימן לקחו את הילדים, גם לי לקחו שני בנים ואנחנו מחפשים אותם עד היום.

נורית קורן: מנהלת הוועדה תשב אתך עוד מעט, תיקח ממך פרטים, אנחנו נזמן אותך לדיון מיוחד של עדויות.

נורית קורן: בתחילת ספטמבר נקיים דיון, אני כרגע חייבת לסיים ולכן אני רוצה לסכם את הדיון.

<יהודית כהן: יש לי תעודות לידה.

נורית קורן: אנחנו תיכף ניקח ממך.

נורית קורן: אני רוצה לסכם את הדיון שלנו, זה דיון - - -

<דבי באום: אני מגיעה מהגליל, הגעתי לארץ כתושבת חוזרת אחרי 40 שנה בקנדה בזכות אחת הכתבות האלה ובזכות הסיפור על יגאל אלון, שהתאים לגמרי את הסיפור שלי.

<דבי באום: תינוקות שנולדה לי ובמשך 40 שנה תיארתי וכל הזמן חשבו שאני קצת משוגעת.

<דבי באום: ורק הסיפור הראה שזה תאם את הזמנים.

<דבי באום: קוראים לי דבי באום ואני קנדית, אבל אני הייתי דבורה עמר מהמעברות.

נורית קורן: בסדר, תישארי, אנחנו תיכף נדבר אתך, אני חייבת לסיים.

נורית קורן: אנחנו מסיימים, הדיון בעצם עסק בהכרה.

נורית קורן: אני מקבלת את ההמלצות שלכם, שאנחנו נוביל להחלטת ממשלה.

נורית קורן: אנחנו גם נוציא הצעת חוק שתכניס את זה למורשת יהדות תימן ובסמוך לזה יהיה מחקר ותיעוד.

נורית קורן: תודה רבה לכולכם, תם הדיון, הישיבה נעולה.